הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 18, פרוטוקול מספר 118, 2011-07-20 09:30

אורי מקלב: בוקר טוב לכולם.

אורי מקלב: מספר מילות רקע על המכון הוולקני ועל התכנית לקליטת מדענים, אחריהן נפנה אל הפונים.

שנאן הרפז: שמו הרשמי של המכון הוולקני הוא מינהל המחקר החקלאי.

שנאן הרפז: הוא שייך למשרד החקלאות.

שנאן הרפז: יש לו הנהלה נפרדת וחשבות נפרדת והוא גוף עצמאי, הוא יחידת סמך.

אורי מקלב: משרד החקלאות זכאי לקרדיט נוסף בענין הזה.

אורי מקלב: למכון הוולקני יש קרדיט גדול ולא כולם יודעים שיש לייחס אותה גם למשרד החקלאות.

שנאן הרפז: המשרד מקבל התהילה וקרדיט אבל אנחנו שמחים שעם ישראל נהנה מן הפירות והירקות.

אורי מקלב: לא רק בארץ נהנים מן הפירות והמחקר של המכון הוולקני.

אורי מקלב: הפיתוח שלנו ידוע בעולם ואנחנו יודעים אף למסור את התורה הזו.

אורי מקלב: הישראלים ידועים כנדרשים לפיתוח חקלאות.

שנאן הרפז: זו יחידה של מדענים.

שנאן הרפז: היחידה של הדרכה היא יחידה אחרת והיא זו שמפיצה את התורה, גם בארץ וגם בחוץ לארץ.

אורי מקלב: ספר על המכון.

אורי מקלב: מספר העובדים, מספר החוקרים ואחר כך נתמקד בפנייה ובתכלית הדיון.

שנאן הרפז: במכון מאה שמונים ותשעה חוקרים בתקן, כשלש מאות מהנדסי מחקר בתקן ואנחנו מתייחסים לקבוצת מחקר כחוקר ומהנדסי מחקר שעובדים יחד אתו.

שנאן הרפז: בנוסף יש צוות ניהולי וכמאתיים ועשרים סטודנטים שמבצעים עבודות מחקר אצלנו ומקבלים את התארים שלהם מאוניברסיטאות שונות, בעיקר מן הפקולטה לחקלאות.

שנאן הרפז: ששה מכונים שונים בתוך המכון הוולקני.

שנאן הרפז: המכונים האלה עוסקים בתחומים שונים של החקלאות.

שנאן הרפז: כל אחד אמון על תחום אחר שלה ויש גם כמובן שיתוף פעולה בין המכונים בנושאים שהם מולטי דיסציפלינריים שמכסים תחומים שונים.

שנאן הרפז: עיקר התקציב שלנו, 67% ממנו, הם מן המדינה ואת השאר עלינו לגייס מקרנות מחקר תחרותיות ויש חלק קטן שבא מן החקלאים עצמם שמשלמים עבור דברים שנעשים עבורם וגם מחברות.

שנאן הרפז: יש לנו יחידה שעוסקת בקידום עסקי והיחידה הזו מגייסת כספים מחברות וגורמים אחרים.

שנאן הרפז: האוניברסיטאות בארץ מקבלות 80 %מן המימון שלהם מן הממשלה.

שנאן הרפז: וזאת כיוון שהן נחשבות כמוסד הוראתי.

אורי מקלב: כל חוקר צריך להגיש לבד חלק מן התקציב שלו.

שנאן הרפז: כן, את רוב רובו של התקציב שלו עליו להשיג לבד.

שנאן הרפז: בנוסף, יש לנו אנשים שאנחנו שוכרים אותם לעבודה מחקרית שהיא 'משימה חולפת' זאת אומרת, מבצעים פרוייקט מחקר, מסתיים פרוייקט המחקר -אם יש פרוייקט אחר שהם מתאימים לו אז הם עוברים אליו, ואם אין אנחנו נאצלים להיפרד מהם.

שנאן הרפז: בנוסף, אנחנו כפופים לחוק שירות המדינה ולחוק תקציב המדינה, ובכל שנה –כמו על כל יחידות הממשלה האחרות, כך גם עלינו, מושת קיצוץ של כ-2% וזה אומר שלדאבוננו הרב אנחנו נמצאים במגמת ירידה תלולה מאד בכל התחומים, בחלק מתחומי החקלאות אנחנו פשוט לא יכולים יותר לתת מענה כיוון שאין את היכולת להחזיק חוקרים ומהנדסי מחקר שיוכלו לענות על הכיוונים האלה.

אורי מקלב: הדגם.

אורי מקלב: הבא תוצאות מחקר שהיה עכשיו, שהועיל ושינה ופורסם.

שנאן הרפז: יש מאות ואבחר שניים.

שנאן הרפז: האחד בנושא של זיתים, פיתחנו זן חדש של זיתים, נקרא ברנע, הזן נפוץ עכשיו בכל הארץ וגם בארצות סביבנו.

שנאן הרפז: זהו זן שהוא עתיר בשמן.

שנאן הרפז: השני הוא בנושא רימונים, הרימון נחשב גם לפרי עם רמה גבוהה מאד של אנטיאוקסידנטים ואחר הדברים שהיה גורם מעכב בפיתוח של פירות הרימון הוא העובדה שכאשר מקלפים את הרימון קשה מאד להוציא את הגרעינים מתוכו ואנחנו, במכון להנדסה חקלאית פיתחנו מכונה לפריטת רימונים.

שנאן הרפז: המכונה קולטת את הרימון, פותחת אותו, מוציאה את הגרעינים, זורקת את הקליפות בצד ואנחנו נשארים עם הגרעינים בצד.

שנאן הרפז: למכונה יש הספק של טון וחצי ליום וזה אומר שבעקבות הפיתוח הזה שטחי הרימונים בארץ גדלו מסדרי גודל של כשבעה עד שמונה אלפים של דונם עשרים אלף דונם בקירוב, שטחים של גידולי רימון.

שנאן הרפז: נקודה קטנה נוספת, בקליפת הרימונים אנחנו משתמשים כמזון לבהמות ומסתבר שיש לזה אפקט חיובי -גם על הפרות ובין היתר, גם על תנובת החלב כמו גם לרמה גבוהה יותר של אנטי אוקסידנט בחלב.

שנאן הרפז: הציבור לא יודע אבל רוב האנטיאוקסידנטים שברימון נמצאים בקליפה.

שנאן הרפז: כך יוצא שהפרות נהנות יותר ואנחנו גם, בעקיפין.

אורי מקלב: שטחי החקלאות בארץ מצטמצמים אבל הנה, אתה מדבר של השבחה של מה שנשאר.

אורי מקלב: והרימון, בנוסף לכך שנשת

אורי מקלב: בחה בו ארץ ישראל הוא גם הפך לפרי שמייצרים ממנו דברים רבים.

אורי מקלב: נתכנסנו כדי לדון בהעסקה של מדענים עולים שהגיעו לארץ בשנות ה-90.

אורי מקלב: המשרדים הממשלתיים הקימו אז גוף שנקרא קמ"ע, "קידום מדענים עולים".

עומרי אינגבר: זה לא גוף, זה תכנית.

עומרי אינגבר: תכנית קמ"ע.

עומרי אינגבר: שמה לא מעיד עליה.

עומרי אינגבר: היא מתאימה לפלח מאד צר מבין העולים, היא מיועדת לקליטה ארוכת טווח, לפלח מאד מסוים מקרב המדענים העולים.

אורי מקלב: מרכז המטרה שלהם היא לתת אפשרות למדענים עולים, גם שאינם צעירים, להיקלט בתוך מכוני מחקר ואוניברסיטאות.

אורי מקלב: התכנית קצרה ומשם הם צריכים להמשיך.

אורי מקלב: תוכלו להוסיף על כך בהמשך ולתקן.

אורי מקלב: הפנייה שהגיעה אלינו טענה שבמכון הוולקני, בשונה ממקומות אחרים, התכנית הזו נמשכת זמן ארוך והעולים לא נקלטים בתוך תקנים של המכון.

אורי מקלב: המדענים ממשיכים משך שנים רבות להיות מועסקים או ממומנים על ידי גורמים זרים ועל ידי התכנית הזו.

אורי מקלב: האם התכנית הזו היא חלק מתקציב ההעסקה של המכון?

אורי מקלב: האם המדענים היו אמורים להיכלל בתכנית והאם יצא שהתקציב מוסב לקליטה של אחרים מבלי לתת להם עדיפות להעסקה תחת תקנים מתוקננים ולא של קמ"ע?

אורי מקלב: הרי יש הבדלים בין תקן מתוקנן לבין תקן רגיל לבין תקן קמ"ע.

יואל אייזנברג: אחדד.

יואל אייזנברג: הבעיה היא הרבה יותר פשוטה אבל אפתח עם נתונים.

יואל אייזנברג: בשנת 89' היו בארץ כ,8,000 בעלי תואר דוקטור ומעלה.

יואל אייזנברג: אחרי חמש עשרה שנה, אותן חמש עשרה שנה שבהן הגיעה העלייה מרוסיה, היו בארץ 21,000 בעלי תואר דוקטור ומעלה.

יואל אייזנברג: מתוך אותם 21,000 80% שייכים למדעים מדוייקים, 15% שייכים למדעי החיים וכ-5% נמצאים במדעי הרוח.

יואל אייזנברג: בגלל המספרים הגדולים האלה של חוקרים במדעים מדוייקים שהגיעו לארץ, אפשר לראות בכל מכוני המחקר והאוניברסיטאות שמתעסקים עם מדעים מדוייקים 30% ומעלה מדענים עולים יוצאי ברית המועצות שעובדים כחלק מן הסגל של מקומות המחקר האלה.

יואל אייזנברג: יותר מכך, בפריפריה, באוניברסיטת באר שבע האחוזים גבוהים הרבה יותר, באריאל מדובר ב 68% וברבים ממוסדות המחקר הדיקנים הם כבר יוצאי רוסיה.

יואל אייזנברג: זוהי קליטת עלייה מעולה.

יואל אייזנברג: אנשים שמגיעים בתוך עשר או שתים עשרה שנה לתפקיד של דיקן מצביעים על קליטת עליה בסדר גודל בינלאומי.

יואל אייזנברג: כל זה עד שמגיעים לוולקני.

יואל אייזנברג: כמו שאמרתי קודם, במדעי החיים האחוזים הם נמוכים יותר משום שהגיעו הרבה פחות מדענים שעוסקים במדעי החיים ובמדעי החיים, לפי מה שאנחנו מצאנו -ובתוך אותה פנייה אל הוועדה המצאנו נתונים מדוייקים עד לשמות של מדענים, האחוזים המקובלים הם 10% זאת אומרת, באוניברסיטת בר אילן בפקולטות של מדעי החיים, תמצא 10% יוצאי ברית המועצות וגם בתל אביב.

יואל אייזנברג: באשר שבע יותר ובאריאל עוד יותר.

יואל אייזנברג: שוב, עד שמגיעים לוולקני.

יואל אייזנברג: במכון הוולקני, במדעי החיים ואלה רוב המכונים, מתוך כל המכונים, ששה מכונים, חמישה מהם עוסקים במדעי החיים ויש בהם 3.5%-4% מדענים עולים.

יואל אייזנברג: באותו מכון אחד שעוסק במדעים מדוייקים היית מצפה למצוא 30% כמו בכל מקום אבל אין אפילו מדען אחד.

יואל אייזנברג: מדובר במכון להנדסה.

שנאן הרפז: רוב האנשים המועסקים במכון להנדסה חקלאית הם הנדסאי מחקר.

יואל אייזנברג: אני מדבר על הדוקטורים ועל החוקרים בתקן והנתון הזה הוא נתון שאני עומד מאחוריו.

יואל אייזנברג: אין שם אפילו עולה אחד.

יואל אייזנברג: אני מדבר על אותם חוקרים שמועסקים במכוון הוולקני.

יואל אייזנברג: אני לא יודע מה קורה באותם מכוני מחקר קטנים שיש לכם בפריפריה כמו בצמח אבל בוולקני עצמו אין ולו עולה אחד.

יואל אייזנברג: זו בעצם הבעיה.

יואל אייזנברג: יש בעיה משנית, אותם מעטים שהצליחו להיכנס למכון הוולקני, הם יושבים על אותם תקני קמ"ע, זאת אומרת, כל המדענים בעצם, רוב רובם של המדענים שנקלטים באוניברסיטאות, נכנסים קודם כל במימון קרנות העזר של משרד הקליטה - כמו קמ"ע ואחרות אבל אחרי מספר שנים מכירים ברמה שלהם והם נקלטים, עוברים לתקן רגיל.

יואל אייזנברג: יש הבדלים רציניים בין תקן רגיל לתקן של קמ"ע.

יואל אייזנברג: האחד הוא שתקן של קמ"ע לא כולל קביעות אלא מתחדש כל שלש שנים והשני, הוא שהתקן נמצא במימון של 80% בלבד עבור חוקרים ועל המכון לגייס את ה-20% הנוספים מכסף מחקר.

יואל אייזנברג: וזה רק כדי לממן את המשכורת של העובד החוקר.

יואל אייזנברג: יוצא שהעובד מממן את המשכורת שלו מכספי המחקר.

אורי מקלב: האם אין זה נכון לגבי כל החוקרים?

יואל אייזנברג: חוקרים שיושבים בתקן רגיל מקבלים את המשכורת שלהם מן התקציב.

יואל אייזנברג: בנוסף, אין בתקנים של קמ"ע שבתון והשבתון חשוב מאד לצורך קידום של החוקר.

יואל אייזנברג: יש לו גם ערך כספי רב.

יואל אייזנברג: ההבדל הרביעי הוא מי שיושב בקמ"ע לא נחשב כאחד מן התקנים במכון זאת אומרת שהוא לא יכול להתקדם, הוא לא שייך לסגל הקבוע של המכון ואז הוא לא יכול להיות ראש מחלקה, למשל.

שלומית אבינח: האם הוא לא יכול לגשת למכרזים?

יואל אייזנברג: הוא נמצא על תקן של קמ"ע.

יואל אייזנברג: אותם מעטים שהצליחו להתגנב לתוך המכון הוולקני יושבים עדיין, כבר עשרים שנה אחרי שהגיעו לשם, יושבים עדיין על תקנים של קמ"ע ובכל האוניברסיטאות האחרות שבדקנו המצב שונה.

אורי מקלב: אם אותם מעטים מתוקננים בתור עובדי וולקני אז למה נאמר שהם עדיין בתכנית?

יואל אייזנברג: לא, הם נשארים באותם תקנים שאיתם נקלטו, עם אותם תקני קליטה.

יואל אייזנברג: הם עובדים במכון כחוקרים אבל התקן שלהם הוא תקן של משרד הקליטה.

אורי מקלב: ניתן להבין שיש תקן של משרד הקליטה ואז המימון הוא של משרד הקליטה אבל איך יכול להיות שאותם מעטים נקלטו במכון הוולקני אבל הם עדין בקמ"ע.

קריאה: כי הם עובדים במכון הוולקני בפועל.

קריאה: זה אכן מצב מוזר מאד ולא טבעי אבל זה המצב.

קריאה: הם יושבים על תקנים של משרד הליטה וממומנים, בהיקף של 80% על ידי משרד הקליטה.

אורי מקלב: זה כן יכול להיות, כמו במקומות אחרים, שהמימון מגיע ממשרד אחר אבל גם זה הוא עדיין לא תקן מלא.

אורי מקלב: ובמידה שמשרד הקליטה יצמצם ויפסיק את כל המימונים האלה אז הם יהיו הנפגעים.

יואל אייזנברג: ודאי שהם יהיו נפגעים.

יואל אייזנברג: הבעיה אינה הפסקת המימון על ידי משרד הקליטה אלא שאין במכון חוקרים זרים שהם עולים.

יואל אייזנברג: אותם אלה שנמצאים שם מקופחים קשות כאשר הם יושבים עשרים שנה אחרי שהגיעו באותו המקום והם עדיין על תקני קמ"ע.

יואל אייזנברג: לעומתם, באוניברסיטאות אחרות ההנהלה מצאה את הדרכים להעביר אותם לתקנים אחרים ומה גם שבמכון הם לא מתקדמים.

אורי מקלב: על פי רוב יש עדיפות למכרז הפנימי וכשיש מכרז על מקום או תפקיד אחר, האם עובד קמ"ע יכול להתמודד בכזה מכרז?

עמרי אינגבר: לגבי מכרז פנימי, יש לי נסיון של כמה שנים גם במכוני מחקר אחרים מלבד המכון הוולקני ומה שקורה הוא שבאותן מישרות שקשורות לדירוג החוקרים אין למעשה מכרז אמיתי כי מה שקורה הוא שיש ועדת חיפוש, ועדת החיפוש מוקמת על ידי המעסיק והיא פונה בעצמה באופן יזום אל שלושה או ארבעה חוקרים שנראים לה מתאימים לאייש את המשרה ואותם ארבעה חוקרים הם אלה שפונים למכרז.

עמרי אינגבר: לא מדובר במכרז פתוח מן הסוג שמוכר לנו ואליו פונים עשרים או שלושים אנשים שמתמודדים התמודדות חופשית.

שנאן הרפז: אתה פשוט מספר עובדות שלא קיימות ואני חייב לתקן אותך.

שנאן הרפז: אני לא יכול להמשיך לשמוע בלי להגיב.

אורי מקלב: נשמע את כולם.

אורי מקלב: נא אפשר לו להמשיך.

יואל אייזנברג: בעיה נוספת, אותם חוקרים שהגיעו אל המכון הוולקני, רובם -ואנחנו מדברים על אותם 30% שאמורים היו להיות במכון להנדסה, לא נמצאים שם, הם לא בדירוג החוקרים אלא למטה מכך, בדירוג המהנדסים.

יואל אייזנברג: יש במכון הוולקני, בדירוג המהנדסים, מעל 20 מהנדסים שיש להם תואר דוקטור, יש שם מהנדס אחד שהיה פרופסור בברית המועצות, וכאן, לא רק שלא נתנו לו להגיע לדרגה בדירוג המחקר אלא שהוא עובד שם כמהנדס.

יואל אייזנברג: הוא אפילו לא קיבל דרגה ג' בדירוג המחקר, שזו הדרגה הנמוכה ביותר.

אורי מקלב: האם זה נקרא דירוג המח"ר?

יואל אייזנברג: לא.

יואל אייזנברג: דירוג המהנדסים הוא דירוג בפני עצמו.

יואל אייזנברג: דירוג המהנדסים חזק לא פחות מן המח"ר ואולי אפילו יותר.

אורי מקלב: זה לא דירוג של חוקרים!?

יואל אייזנברג: זה לא דירוג של חוקרים, יש הבדלים רציניים מאד.

מנחם מוסקוביץ': נשמע קודם את התשובות של כולם אבל הנקודה היא לא לשמוע תיאוריות אלא שיש מספרים ברורים, יש מספרים, כמה חוקרים שעלו מברית המועצות הגיעו למכון, כמה התקדמו לדרג מחקר שנמצאים על תקן ולא רק איך מנצלים, כביכול, את מה שאמור להיות קידום ונשאר ככסף של המכון.

יורי פליפצוב: פעם עבדתי במכון הוולקני ועברתי את כל התהליך של קידום לחוקרים וירידה למהנדסים ולכן פשוט כואב לי.

יורי פליפצוב: אחרי עשרים שנה שהייתי שם, ראיתי שאין לאן להתקדם בקליטת מדענים.

יורי פליפצוב: למרות חלקם כבר יצא לפנסיה.

אורי מקלב: השאלה אם אתה עובד מתייתרת בגלל עצם העובדה שהגעת לכאן.

יורי פליפצוב: האשימו אותי שהייתי פרופסור חבר בברית המועצות והייתי צעיר מדי.

יורי פליפצוב: לכן אני נמצא פה.

יורי פליפצוב: אם הייתי בגיל שלי אז, הייתי מגלגל את הגלגל.

יורי פליפצוב: הגעתי לארץ בשנת 91', לפני עשרים שנה ואני מודה למשרד הקליטה שבאמת עזר לי בכל הדרך כדי להתקדם, לא רק לי אלא לכל המדענים, מול הבירוקרטיה ומול כל מיני עיכובים -שאם רוצים או לא רוצים, המשחק מחייב לבחור בין לשרוד או לא לעבוד ואנשים שבאים בלי שפה, בלי לדעת איך בנו את המכונים, נמצאים ויוצא שמקום ממשלתי חזק מאד כמו המכון הוולקני מנצל.

יורי פליפצוב: באתי לכאן כדוקטור.

יורי פליפצוב: קיבלתי תואר באוניברסיטה במוסקבה בהנדסה חקלאית באוניברסיטה מרכזית.

יורי פליפצוב: וכשעליתי לארץ עבדתי והייתי בדרגה של פרופסור חבר, דרגה מקבילה.

יורי פליפצוב: כשהתחלתי לעבוד במכון להנדסה חקלאית התחלתי לעבוד כמהנדס בתכנית שפירא ואחר כך קידמו אותי לחוקרים.

יורי פליפצוב: היתה החלטה של מר סנפיר, ראש המכון דאז והוא המליץ למנות אותי למשרה בתקן רגיל כעולה חדש, ראיתי את המסמך הזה ואחר כך התברר שזה לא כל כך "עובד" כל הענין של המכרז והתחילו להוריד ולהוריד אותי למהנדסים והסכמתי ולכן כנראה אני לא עובד עכשיו בוולקני אלא במקומות אחרים.

יורי פליפצוב: לצערי, אחרי כל הזמן הזה אני רואה שאין שיפור, במשך עשרים שנה אין אף חוקר במכון להנדסה חקלאית שיש לו דירוג חוקרים, אפילו בקמ"ע אין.

יורי פליפצוב: גם במקומות אחרות שם, בסך הכלל יש ששה חוקרים שעובדים בקמ"ע כחוקרים בדירוג מהנדסים.

יורי פליפצוב: וזה אם יש בודדים שעובדים בתקן.

יורי פליפצוב: לא בדקתי את כל מאה ושמונים העובדים אבל אחוז קטן מאד.

יורי פליפצוב: באוניברסיטת תל אביב, למשל, בלי לעבור על כל השמות, אפשר לראות מדענים עולים ומרצים.

יורי פליפצוב: כואב לי הלב על מה שקורה במכון.

יורי פליפצוב: לשאלת יושב הראש, במכון הוולקני עבדתי חמש שנים.

מנחם מוסקוביץ': איפה אתה עובד היום?

יורי פליפצוב: היום אני עובד באוניברסיטת תל אביב בתפקיד חוקר בפרויקטים בתכנית קמ"ע.

יורי פליפצוב: אני לא בתקן של האוניברסיטה, אני עדיין בקמ"ע כי אני לא עובד עכשיו במקצוע שלי, שהוא הנדסה חקלאית.

יורי פליפצוב: אני עובד עכשיו עם אנרגיה סולארית.

יורי פליפצוב: עשיתי קורסים נוספים כדי ללמוד ולהתקדם.

יורי פליפצוב: עכשיו יש כבר מאמרים חדשים שייצאו אבל הייתי צריך להחליף את תחום העבודה שלי.

יורי פליפצוב: וזה למרות שבאוניברסיטה סיימתי בהצטיינות תואר בהנדסה חקלאית ועבדתי כפרופסור חבר באוניברסיטה להנדסה חקלאית.

שלומית אבינח: את תחום המחקר היית צריך לשנות.

יורי פליפצוב: כן אבל כשאדם מנוסה במשהו אחד זה לא רק תחום המחקר אלא גם כיוונים חדשים של מדע.

אורי מקלב: לכאורה מוצג כאן מצב של אפליה של עולים ותיקים במכון.

אורי מקלב: תענו על זה.

אורי מקלב: תתייחסו להשלכות ולמשמעויות שיש לכך.

אורי מקלב: תציגו גם נתונים.

אורי מקלב: דברו על תקנים ומכרזים, גם על המעמד של עבד קמ"ע.

אבי אמרגי: אבהיר, אני נציג של המשרד ואחראי על משרד החקלאות אבל אני לא מתעסק עם משאבי אנוש של מינהל המחקר.

אבי אמרגי: אנסה לענות על ענין המכרזים.

אבי אמרגי: יכול להיות שאתה צודק ושבתקופה שעבדת במינהל המחקר כן היו מכרזים פנימיים ויכול להיות שהיתה אפליה, אני לא נכנס לזה רק אומַר מה קורה היום.

אבי אמרגי: היום, כשמפרסמים מכרז לחוקר, יש הוראות מאד ברורות בתקשי"ר וההוראות האלו דורשות שהמכרז הפנימי והפומבי מתפרסמים באותו היום זאת אומרת שכשמפרסמים מכרז פנימי לכל העובדים אז בד בבד באותו היום מתפרסם בעיתון שמינהל המחקר מחפש חוקר בתחום המסוים.

אבי אמרגי: יש שלב ראשוני שבו כולם מגישים עבודות ומופיעים מול ועדה, ואחר כך יש את הועדה הסופית שהמועמדים מופיעים בפניה.

שלומית אבינח: המכרז הפנימי הוא יותר קל מאשר - - -

אבי אמרגי: אין מכרז פנימי יותר.

אבי אמרגי: הכל ביחד.

אורי מקלב: אז איזה יתרון יש להֱיות המכרז גם פנימי?

אורי מקלב: אולי רק פרסומו על לוח המודעות כי בכך הוא יותר נגיש.

אבי אמרגי: בשיטה של היום מפרסמים את הפנימי לכל העובדים מצד אחד ובאותו זמן גם בעתון ארצי.

אורי מקלב: כמה זמן זה נמשך?

אבי אמרגי: זה נמשך כשבע שנים.

אורי מקלב: בכל המקומות?

אבי אמרגי: בכל המקומות.

אורי מקלב: האם גם בשלטון מקומי?

אבי אמרגי: גם בשלטון מקומי למעט כנסת ומשרדי ממשלה.

אורי מקלב: המשרדים הממשלתיים לא עובדים כך.

אבי אמרגי: אני מדבר על משרדי מממשלה בלבד.

אבי אמרגי: הוראות התקשי"ר האלו הן כך.

אבי אמרגי: מדובר רק בדירוג חוקרים.

מנחם מוסקוביץ': האם באוניברסיטאות זה גם כך?

אבי אמרגי: אין לי מושג.

אבי אמרגי: אני מדבר אך ורק על שירות מדינה.

קריאה: הנתונים רחוקים מן המציאות.

קריאה: הלואי והם היו כך.

אורי מקלב: יש לשמור על סדר הדיון.

אורי מקלב: שימת הלב שהדיון מתפרסם.

אורי מקלב: לפי דבריך, אין ועדת איתור ואין עדיפות למישהו מסוים אלא שכל אחד יכול לגשת.

אורי מקלב: אם כך, איך אף אחד לא הצליח להיכנס אל תוך התקנים?

אורי מקלב: כמה מכרזים היו במכון הוולקני בעשר השנים האחרונות וכמה חוקרים או כמה אנשים חדשים נכנסו?

אורי מקלב: האם הם נכנסו דרך מכרזים חדשים?

אורי מקלב: מי נכנס אל התקנים הנוספים?

אורי מקלב: האם ייתכן שכלל לא היה גידול של התקנים?

אורי מקלב: ייתכן שתאמר שלא היו תקנים נוספים אלא רק קידומים בתפקידים הקיימים.

אורי מקלב: זה נכון למעט התפקיד של ראש המכון ויושב הראש.

אורי מקלב: האם זה נכון לגבי ראש מחלקה?

עמרי אינגבר: הגעתי למרכז בשנת 94' בתפקיד מנהל.

עמרי אינגבר: כשאני הגעתי לתפקיד בכל שבע האוניברסיטאות היו 4,500 חברי סגל אקדמי בכיר.

עמרי אינגבר: היום יש 4,300 חברי סגל אקדמי בכיר זאת אומרת שחל צמצום באוניברסיטאות.

עמרי אינגבר: במכון הוולקני היו 450 חוקרים והיום שמענו שיש בוולקני 189 תקני חוקרים.

עמרי אינגבר: מדינת ישראל ב 94' ייצרה 550Ph'd.

עמרי אינגבר: בשנה ואילו היום היא מייצרת בכל שנה 1,500Phd's.

עמרי אינגבר: בכל שנה, בספטמבר או באוקטובר מקבלים אלף חמש מאות איש את התואר השלישי במדינת ישראל.

עמרי אינגבר: אלה התהליכים שקרו.

עמרי אינגבר: באוניברסיטאות, במהלך שבע עשרה השנים האלה נקלטו בתקן, להערכתי, בסביבות 170-180 חברי סגל שהם עולים, זה הכל.

עמרי אינגבר: בוולקני אני לא חושב שנקלט מישהו דרכנו בתקן, אולי נקלטו ישירות.

עמרי אינגבר: כשאני אומר "קיבלו מינוי לסגל האקדמי הבכיר" הכוונה למינוי באחת מארבע הדרגות: מרצה, מרצה בכיר, פרופסור חבר או פרופסור מן המנין, בכל שבע האוניברסיטאות.

עמרי אינגבר: אלה חוקרים - - -

אורי מקלב: כמה נקלטו?

עמרי אינגבר: בכל שבע עשרה השנים האלה נקלטו בסביבות 180 ולא רק דרכנו אלא בכלל.

עמרי אינגבר: אם תפתח את השמות של 4,300 חברי סגל אקדמי בכיר באוניברסיטאות תמצא בתוכם בסביבות 180 שהם מעליית שנות ה-90'.

אורי מקלב: כמה היו בתכנית קמ"ע?

עמרי אינגבר: לא מדבר על תכנית קמ"ע.

עמרי אינגבר: יש בודדים מהם, שלושה עד חמישה, שהם מתכנית קמ"ע.

עמרי אינגבר: תיכף אתייחס אליה.

אורי מקלב: דהיינו, בסך הכל נקלטו 180 עובדים חדשים.

שלומית אבינח: מתוך 4,300?

עמרי אינגבר: 4,300 הם לא חדשים.

עמרי אינגבר: מתוך סך התקנים.

עמרי אינגבר: כל המערכת, במקביל לעלייה הגדולה, המערכת הציבורית עברה צמצום מאד גדול, מאד גדול כלומר, ברוב המקרים היו פורשים ולא נקלטו אנשים במקומם, עם המצב הזה אנחנו, משרד הקליטה היה צריך להתמודד ולראות איך מכניסים אנשים למערכת למרות זאת.

עמרי אינגבר: בהליך הבחירה של האנשים, אם מתכנסת ועדה שבוחרת חוקר במשרד ממשלתי או שבאקדמיה יושבים הרקטור והועדה של מינויים, הם מסתכלים, כשהדגל שלהם הוא הפוטנציאל העתידי של אותו חבר סגל עתידי ולא מה שהוא כבר עשה.

עמרי אינגבר: זה המדד שלהם.

עמרי אינגבר: העולים שלנו - הכרטיס שלהם הוא מה שהם עשו ולא מה שנשאר להם לעשות.

עמרי אינגבר: כשבוחרים מישהו אז באופן טבעי בוחרים מישהו לעוד שלושים שנה קדימה וכך העולים מתחילים מראש בנקודה חסרה ולכן הם לא נבחרים.

עמרי אינגבר: מעבר לכך שיש צורך במיומנויות הוראה לא במחקר.

עמרי אינגבר: התקן במסלול הסגל הוא של הוראה ולא של מחקר ונדרשים צרכי הוראה וגם זה מראש מעמיד את החוקרים העולים במקום נחות.

עמרי אינגבר: בתשובה ליושב הראש, אין חוקרים לבד.

עמרי אינגבר: החוקר הוא ראש צוות המחקר.

עמרי אינגבר: גם באקדמיה, בניגוד לאוניברסיטאות בכל העולם, ששם צוותי המחקר מורכבים מפרופסור ומעוד חוקרים בתקן, אז בארצות הברית הם פוסט-דוקטורנטים, בצרפת אלה חוקרים שהם cnrs, הממשלה מממנת אותם והם החוקרים מספר 2 או 3 בצוותי המחקר.

עמרי אינגבר: בגרמניה יש 'הר פרופסור' ויש לו שלושה ארבע חמישה ואולי עשרה חוקרים בתקן.

עמרי אינגבר: אצלנו אין את זה בכלל.

עמרי אינגבר: החוקרים בתוך צוות המחקר הם דוקטורנטים או חוקרים שעובדים על סמך גראנט של ראש צוות המחקר שהוא חבר סגל.

אורי מקלב: זאת אומרת שהשני הוא כן חוקר על אף שהוא - - -

עמרי אינגבר: הוא לא בתקן.

אורי מקלב: אז מאיפה התקן שלו מגיע?

עמרי אינגבר: "כספים ריקים".

עמרי אינגבר: קמ"ע באה להחליף את הגראנט.

עמרי אינגבר: ב 95' עמדנו בפני מצוקה מאד גדולה כי בשבע אוניברסיטאות היו בסביבות שבע מאות מדענים מועמדים לפיטורין.

עמרי אינגבר: אסביר.

עמרי אינגבר: התכנית שלנו, שהיא לכל המדענים העולים ולכל המוסדות, גם למיגזר הציבורי וגם לעיסקי וגם לממשלה, בשלש השנים הראשונות שלה נותנים חלק מן השכר במסגרת תכנית שפירא.

עמרי אינגבר: הסיבסוד היה מאד נמוך והוא הסתיים אחרי שלש השנים.

עמרי אינגבר: או אז באו ואמרו: בואו נעשה תכנית המשך שתבחר את המצויינים למגזר הציבורי בלבד וזה כדי לפתור את בעיית האוניברסיטאות.

עמרי אינגבר: 85% מתכנית שפירא שהיום נקראת קמ"ע, הם בשבע אוניברסיטאות.

עמרי אינגבר: רק 15% הם במכללות, במכוני מחקר ממשלתיים ובבתי חולים.

עמרי אינגבר: גדול מכוני המחקר הוא הוולקני, היו עוד מכוני מחקר ממשלתיים שלדאבוננו נסגרו, כחלק מן הצמצום של התקנים בממשלה.

אורי מקלב: אחזור לשאלה.

אורי מקלב: מתוך כל המדענים בתכנית קמ"ע, מתוך ה-180 שכן נקלטו, האם רק חמישה?

עמרי אינגבר: נכון, כולם ממשיכים.

עמרי אינגבר: יש בקמ"ע היום 450 מדענים.

עמרי אינגבר: רובם, כ 420 הם בשבע אוניברסיטאות וכל השאר במקומות אחרים.

עמרי אינגבר: תכנית קמ"ע היא תכנית שאומרת שזה לא ראש צוות מחקר אלא זה חוקר בצוות.

עמרי אינגבר: אנחנו מחליפים את הגראנט או חלק ממנו - - -

אורי מקלב: אמרת שרק חמישה נקלטו כראש צוות מחקר - - -

עמרי אינגבר: כדי לא לעצור את הקידום אמרנו שזה לא מונע מלעלות על תקן.

עמרי אינגבר: זאת אומרת מי מהם שיתמודד ויעלה על תקן נמשיך לסבסד אותו ולמרות כל זה רק חמישה מתוך 450 נקלטו בתקנים.

עמרי אינגבר: ראש צוות מחקר צריך מיומנויות מיוחדות.

עמרי אינגבר: בנוסף, בוחרים צעירים, בוחרים מועמדים עם יכולת הוראה ויש מיומנויות נוספות כמו אדמיניסטרציה וניהול שנדרשות גם כן.

אורי מקלב: הדברים מקצועיים ואתה בקי בשטח אבל אני מופתע לשמוע את זה ממי שמגיע מתוך המשרד לקליטת עלייה.

אורי מקלב: את הדברים שלך –כל כמה שהם נכונים, הייתי מצפה לשמוע מן המכונים עצמם.

אורי מקלב: אתה מאד מסנגר על המכונים ויכול להיות שזו המציאות אבל זה נשמע כאילו אתה מסכים עם הדברים.

אורי מקלב: האם לא היית רוצה לראות יותר מדענים שנקלטים בתור תקנים?

עמרי אינגבר: ודאי, לכן אמרתי שבתכנית קמ"ע נמשיך לסבסד גם מי שיעבור לתקן.

עמרי אינגבר: זה הוחלט כדי לעודד את הענין אבל בפועל זה לא קרה.

אורי מקלב: חמישה מתוך 450 וחמישה מתוך 180 שנקלטו.

אורי מקלב: האם נכון?

עמרי אינגבר: היתה תכנית אחת שבשנת 89' הוקם צוות במינוי של האקדמיה הישראלית למדעים ונפגשה עם עשרים וארבעה מועמדים לפרס נובל והצליחה לשכנע ששה עשר מהם לבוא ולקבל ישר קתדרה.

עמרי אינגבר: היו בערך עשרים וחמישה כשהיתה תכנית "ות"ת בכירים" שהופעלה על ידי המועצה להשכלה גבוהה ובחרה כאלה מגיל 58 ונתנה להם מינוי.

עמרי אינגבר: המינוי היה מוגבל לחמש שנים ועוד חמש שנים עד שהם פרשו.

עמרי אינגבר: בנוסף, היתה תכנית גרוסטלה שהיא מקבילה לתכנית אלון שבחרה צעירים שיתמודדו על משרה והמועצה אמרה: ניתן גישור לשלש שנים ובתנאי שאתם קולטים אותם לסגל.

עמרי אינגבר: אז יש כאלה.

עמרי אינגבר: יש כאלה שהיו צעירים, היו במקצועות נדרשים, יכולת ההוראה שלהם היתה מספקת והם יכלו להתמודד ולהיכנס לתקנים.

עמרי אינגבר: יש גם הצלחות.

אורי מקלב: מה הממוצע של נכנסים מתכנית קמ"ע.

עמרי אינגבר: סף הכניסה היה 42.

עמרי אינגבר: מתחת לגיל 42.

אורי מקלב: לא נראה לי שיורי היה בן 42 לפני עשרים שנה.

עמרי אינגבר: הוא נכנס יותר מאוחר.

יורי פליפצוב: אני מכיר את מה שקורה בשטח.

יורי פליפצוב: כשאני עליתי לארץ התחלתי לעבוד במסגרת תכנית שפירא.

יורי פליפצוב: נתנו אפשרות להיכנס למכונים ולראות מה הם יכולים לעשות.

יורי פליפצוב: באיזשהו שלב המכון צריך לבחור, או לממן את העובד כעובד רגיל או למצוא דרכים אחרות.

יורי פליפצוב: כשאני התחלתי את התהליך עוד לא היתה תכנית קמ"ע, כי היא התחילה ב 98' אז במכון הוולקני אירגנו קורס למדענים עולים כדי שבעתיד יקלטו אותם למכון.

יורי פליפצוב: זה היה ב 92-93'.

יורי פליפצוב: אחר כך התברר -ואני לא יודע על כולם אבל אני יכול להגיד על עצמי, מנהל המכון המליץ להכניס אותי לדירוג חוקרים, לדירוג רגיל בלי קמ"ע ובלי תכנית אחרת.

יורי פליפצוב: אחר כך התברר שהתהליך "לא עובד" לעולים חדשים.

יורי פליפצוב: אמרו שיש שני מסלולים: אחד לעולים לחדשים ואחד אחר בשביל אחרים שיכולים להתקדם.

יורי פליפצוב: בשביל מה צריך לתת לעולים עוד משהו אם משרד הקליטה יכול לממן את התקן.

יורי פליפצוב: משרד הקליטה ייאלץ בכל פעם לחפש את המימון.

יורי פליפצוב: מבחינת המכון, אם תהיה בעיה אז היא שייכת למשרד הקליטה.

יורי פליפצוב: משרד הקליטה באמת נלחם בשביל זה אבל בסוף המדען משלם על זה כי גם אם הוא רוצה להתקדם ולעבוד הוא נתקע.

יורי פליפצוב: בנוסף, נכנסים דברים נוספים כי במכון אומרים כך: אם הוא יקבל עכשיו תקן אז הוא לא יביא כסף ואנחנו לא נוכל להביא כסף כדי לממן אותו, לא נוכל לשלוט בו -כמו שאנחנו רוצים וכמו שיש לנו כשהוא בתכנית לשלש שנים, ואז הוא יוכל להמשיך בלי יצירתיות ובלי להביא הישגים ואז הם לא כל כך רוצים לתת דירוג חוקר אבל זו שאלה למכון הוולקני, שהם יסבירו איך יצא שאחוז ממליון אנשים שעלו לארץ, דווקא בהנדסה חקלאית אין חוקר אחד.

יורי פליפצוב: גם במכונים אחרים תמונה לא רחוקה מזו שבמכון להנדסה חקלאית.

אורי מקלב: עמרי, מתוך ה-180 שכן נקלטו ואחרי כל כך הרבה שנים, מתוך אלה שנכנסו חדשים, - - -

עמרי אינגבר: בשבע אוניברסיטאות.

אורי מקלב: מה עם המכונים?

עמרי אינגבר: אין מכונים, יש את המכון הוולקני, יש את המכון הגיאולוגי שיש בו מישהו אחד במסגרת קמ"ע ולא נקלט שם עובד נוסף.

עמרי אינגבר: היה המכון הוטרינרי שהיו בו חמישה במסגרת קמ"ע ונשארו שלושה כי שניים פרשו והמכון הוטרינרי העביר את הנותרים לתקן בשנה שעברה.

אורי מקלב: הסיבה העיקרית שבגללה לא נקלטים -אלא רק חמישה מתוך מאה ושמונים היא שפה.

אורי מקלב: האם נכון?

עמרי אינגבר: לא.

אורי מקלב: זה הדגש ששמת.

אורי מקלב: למה הם לא נקלטו?

עמרי אינגבר: כיוון שכשבאקדמיה בוחרים מישהו אז בוחרים מישהו צעיר ולא מישהו שהוא כבר בגיל ארבעים וחמש או חמישים.

עמרי אינגבר: שימת הלב שהיום הוא בן חמישים וחמש ומעלה ואין לו סיכוי שייבחר לסגל האקדמי.

עמרי אינגבר: גם בגיל 45 אין סיכוי.

עמרי אינגבר: כאמור, ישראל מייצרת היום 1,500 phd's, הם נוסעים לבוסטון, חוזרים אחרי שלש שנים בגיל 32 עם תארים, מי יכול להתמודד מולם?

עמרי אינגבר: אין מי שייבחר.

מנחם מוסקוביץ': אולי המחקר שונה ממה שאני מכיר.

מנחם מוסקוביץ': ראיינתי עשרות ואולי מאות איש לעבודה ואמרת קודם שהמדענים העולים מגישים את העבר שלהם, ובכן, כשאני בודק עובד אני מסתכל על קורות החיים שלו והם רק על העבר, זו המסננת הראשונה וככל שיש לו עבר יותר עשיר הוא מועמד יותר טוב.

מנחם מוסקוביץ': נסיון גם קובע.

עמרי אינגבר: הגיל הפורה במחקר הוא 35-45.

עמרי אינגבר: זו המציאות.

עמרי אינגבר: אפשר לראות את הדברים במועצה להשכלה גבוהה ובאקדמיה הלאומית למדעים.

מנחם מוסקוביץ': אמורה להיות עדיפות למבוגרים שיש להם יותר ידע.

עמרי אינגבר: מדע ומחקר הם חדשנות ולא לימוד.

אורי מקלב: בנושא מחקר הנסיון אמור להיות משמעותי.

אורי מקלב: לעומתו, בהוראה, למשל, יכול להיות שיש בעיות אחרות אבל הפער בין 5 ל 180 הוא תמוה.

אורי מקלב: אם המציאות היא שקולטים רק חוקרים צעירים יש לשאול האם התופעה רק אצלנו או שהיא כלל עולמית.

מנחם מוסקוביץ': אם אנחנו מדברים על 1,500 פי.

מנחם מוסקוביץ': אייץ'.

מנחם מוסקוביץ': די.

מנחם מוסקוביץ': בשנה.

מנחם מוסקוביץ': אם אנחנו מדברים על שבע עשרה שנה - -

עמרי אינגבר: אבל באותן שבע עשרה שנה האוניברסיטאות הצטמצמו.

עמרי אינגבר: המחקר הממשלתי נהרס דרסטית.

עמרי אינגבר: יש מכונים שנסגרו.

מנחם מוסקוביץ': חצי אחוז כמעט.

מנחם מוסקוביץ': חמישה מתוך מאה ושמונים?

עמרי אינגבר: לא, לא, לא מתוך 180.

עמרי אינגבר: חלק ה 180 לא שייך כלל.

עמרי אינגבר: מתוך 4,300 חברי סגל היום יש בסביבות 180 חוקרים עולים.

עמרי אינגבר: כמה במהלך שבע עשרה השנים האלה נקלטו אני לא יכול לדעת, אין לי את הנתון הזה.

יואל אייזנברג: איך אתה מסביר את השמות?

יואל אייזנברג: אנחנו שמנו בתלונה שלנו רשימות?

עמרי אינגבר: לא ראיתי תלונה שלכם.

יואל אייזנברג: אנחנו מציגים נתון.

יואל אייזנברג: באוניברסיטת בר אילן, בפקולטות למדעי החיים למשל, יש 10% מדענים עולים עם שמות.

עמרי אינגבר: לא בסגל האקדמי.

עמרי אינגבר: הדבר היחיד שנכון הוא שאין יותר מ 5% אלא אם כן אתה סופר את קמ"ע.

יורי פליפצוב: יכול להית שאתה מדבר על טווח יותר קצר אבל אני יכול לקחת את הרשימה.

יורי פליפצוב: יש פה שמות.

עמרי אינגבר: אני יכול לעשות בדיקה על השמות אבל עשיתי בדיקה והגעתי ל-180.

עמרי אינגבר: את קמ"ע לא ספרתי כי היא לא לגבי קליטה בסגל.

עמרי אינגבר: יכול להיות שנקלטו מהנדסים או מורים מן החוץ.

עמרי אינגבר: אני מדבר על חברי סגל במינוי מלא.

עמרי אינגבר: על 4,300 חברי סגל.

אורי מקלב: מתוך 4,300 חברי סגל יש 180 עולים.

עמרי אינגבר: כן.

עמרי אינגבר: 180 עולים.

שלומית אבינח: נכון להיום!?

עמרי אינגבר: נכון.

אורי מקלב: מתוך החדשים שנקלטו, כמה מהם?

עמרי אינגבר: לא יודע.

עמרי אינגבר: שוב, קמ"ע היא תכנית שנולדה מתוך מצוקה.

עמרי אינגבר: בגלל המצב הזה באנו ושיכנענו את הממשלה, בניגוד לעמדת האוצר, לעשות תכנית חירום שנותנת פתרון, לפיו מארבעה צוותי מחקר קיימים באקדמיה אנחנו נותנים 60%, הות"ת משלימה 20% והאוניברסיטה או המוסד 20% נוספים, למימון מדענים מצטיינים שייבחרו על ידי ועדות ארציות שבוחרות מתוך מספר אנשים את המצטיינים ביותר.

עמרי אינגבר: במיגזר הציבורי -שהות"ת לא מששתף בו, אנחנו נותנים 80% -אם הוא בדירוג חוקרים ו 60% אם הוא בדירוג מהנדסים.

עמרי אינגבר: השארנו פתח בשביל ליצור מצב עובדתי נכון שגם מה שנאמר כאן, שהמוסדות יראו כי טוב ויאמרו: יש פתרון לעולים אז למה להעלות אותם על תקן?

עמרי אינגבר: לשם כך, השארנו את הפתח הזה לפיו ברגע שהעולים יעלו על תקן נמשיך לממן אותם אבל זה לא קורה.

עמרי אינגבר: ויכול להיות שיותר נוח למוסדות להמשיך את המצב המימוני הקיים.

עמרי אינגבר: זה יכול להיות.

עמרי אינגבר: קמ"ע נולדה ממצוקה והאלטרנטיבה היתה פיטורין.

אורי מקלב: מצד שני אנחנו ממעיטים מ- - -

עמרי אינגבר: למתי מספר היא גם חטאה.

עמרי אינגבר: מתוך ה 550 שעברו את קמ"ע, יש עשרה או עשרים איש שהיא חטאה להם כי הם היו מתקדמים והיו נקלטים והם לא אבל הרוב המכריע, 90% היו הולכים הביתה.

אורי מקלב: בכל אופן, אתם גורם מממן, גורם שמוסיף לאותו המוסד ואיפה אתם במלחמה לטובת אלה שיכלו להיכנס?

יואל אייזנברג: במכון הוטרינארי כן נקלטו.

עמרי אינגבר: במכון הוטרינארי נקלטו כי המכון כלל איזושהי בעיית תקנים עם הוראות של הנציבות לפיהן אחרי מספר שנים מסוים במינוי על העובד לעבור לתקן.

עמרי אינגבר: הם פנו לבג"ץ ועוד לפני הגיעו לבג"ץ נציב שירות המדינה פתר להם את הבעיה.

עמרי אינגבר: היו שם בעיות כספיות של העברות בין משרדי ממשלה.

שנאן הרפז: למען הגילוי הנאות, עורך הדין אייזנברג ויורי נמצאים בסכסוך משפטי עם המכון הוולקני ולכן לא ראוי להתייחס ולהביא לכאן דיונים משפטיים שהמקום שלהם הוא בית המשפט.

שנאן הרפז: אתייחס באופן כללי - - -

אורי מקלב: טוב שאתה אומר את זה.

אורי מקלב: לא הייתי מודע לענין הזה.

יואל אייזנברג: זה נושא אחר לגמרי.

יואל אייזנברג: יש לנו סכסוך משפטי אבל הוא לא קשור לנושא שכאן.

שנאן הרפז: אתייחס רק לדברים שקיימים במכון ולא לענין הספציפי.

שנאן הרפז: קודם כל לגבי תכנית קמ"ע, אין עליהם שום מגבלה לפנות למכרז כחוקרים ולא מפלים אותם לרעה אלא להיפך, יש להם יותר סיכוי כי אנשים מכירים אותם ורואים אותם בעבודה.

שנאן הרפז: לגבי מכרזים פומביים, אנחנו מוציאים את המכרז, יש אנשים מן הנציבות, מן האוניברסיטאות וממקומות אחרים שיושבים בוועדת המכרזים.

שנאן הרפז: המכרז לא "תפור" ולא מדובר בסימון של מישהו מראש.

שנאן הרפז: במכרזים האלה מתמודדים גם עולים חדשים.

שנאן הרפז: בדקתי את הקליטה של כח אדם במכון הוולקני מ 2004, בשמונה השנים האחרונות וראיתי כמה אנשים נקלטו.

שנאן הרפז: יש לי את השמות של האנשים לפי ארץ מוצאם ואני מקווה שאתם לא מפלים בין עולים מברית המועצות לבין עולים מאוקראינה למשל.

שנאן הרפז: אתן את המספרים.

שנאן הרפז: יש פה כאמור, גם את השמות של האנשים, כולם בדירוג חוקרים ומהנדסים.

שלומית אבינח: מה ההבדל?

שלומית אבינח: מהי האבחנה ביניהם?

שנאן הרפז: לדירוג חוקרים יכולים להתקבל אך ורק בעלי תואר שלישי ובעלי נסיון בתחום שלהם שזה כולל השתלמות פוסט דוקטראית – כלומר, לאחר הדוקטוראט.

שנאן הרפז: אנשים שבאים מברית המועצות -אם הם בעלי תואר שלישי ויש להם את הנסיון הם יכולים להתקבל לעבודה והם מתקבלים.

שלומית אבינח: האם יש להם יכולת בחירה בין הדירוגים?

שנאן הרפז: יש מכרז והמכרז הוא לאחד מהם.

שנאן הרפז: יש גם מעט אנשים שמבקשים –מבחירה, להיות בדירוג מהנדסים למרות שיש להם תואר שלישי כי הם מעדיפים לעבוד במחקר והם לא רוצים את מה שכרוך בגיוס כספים וכתיבת דוחות.

שנאן הרפז: הם מעדיפים לעשות את המחקר עצמו.

שלומית אבינח: ומה מבחינת השכר?

שנאן הרפז: השכר שונה.

שנאן הרפז: השכר לחוקרים הוא בדירוג הרבה יותר גבוה מזה של מהנדסי המחקר ולכן יש תחרות קשה מאד על המישרות האלו כשהן מתפנות והן מעטות מאד.

שנאן הרפז: אקריא: ב 2004 נקלטו ששה חוקרים מתוכם אחד עולה חדש.

שנאן הרפז: ב 2005 נקלט חוקר שאינו עולה חדש.

שנאן הרפז: ב 06' נקלטו ששה מתוכם שניים עולים חדשים, ב 07' נקלטו שניים שאינם עולים חדשים, ב 08' מתוך שבעה – אחד, ב 09' מתוך שנים - אחד, ב-2010 נקלטו רק שנים והם לא עולים וב 2011 -נכון להיום, מתוך חמישה - שני עולים חדשים.

שנאן הרפז: צירוף של כל המספרים האלה יחד נותן שבעה חוקרים עולים חדשים מתוך שלושים ואחד נקלטים בשמונה השנים האחרונות.

שנאן הרפז: 22.5%.

שנאן הרפז: לא כולם נקלטו מברית המועצות, חלקם מברזיל, מצרפת ואפשר להקריא את הארצות.

מנחם מוסקוביץ': כמה מתוכם מקמ"ע?

מנחם מוסקוביץ': מתוך ה 22?

שנאן הרפז: קראתי את הנתונים של אלה שנקלטו.

שנאן הרפז: ואני אומר שוב - - -

מנחם מוסקוביץ': מי שהוא עולה חדש - -

אורי מקלב: סליחה, גם השאלה כמה מתוכם הם מקמ"ע היא לא בעיתוי הנכון.

אורי מקלב: השאלות נמצאות אצלנו אבל יש לתת לדובר לסיים את דבריו.

אורי מקלב: זוהי לא חקירה.

אורי מקלב: אנחנו מתבוננים בנושא העקרוני של עידוד קליטת עולים חדשים -במיוחד כאלה שהיו בתכנית קמ"ע.

אורי מקלב: זו היתה הפנייה שבעקבותיה נקבע הדיון.

אורי מקלב: עמרי אמר שלפעמים מישהו מתקבע בתוך התכנית ואז טוב למוסד והוא ממשיך בה ואנחנו רוצים להציף את הנושא.

אורי מקלב: קודם כל טוב לנו לשמוע שמבחינת המכרזים אין מניעה לעולים מלהתקבל למכרז, במיוחד בשש השנים האחרונות, מה גם שלמכרז הפנימי אין יתרון על פני זה הפומבי.

אורי מקלב: נבדוק את השיקולים של המוסדות לגבי המימון והשפעתו על הבחירה של המועמדים.

אורי מקלב: אין ספק שהמימון נמצא בתוך השיקולים אבל זה נושא שאעלה אותו בסיכום הישיבה.

אורי מקלב: נראה איך לטפל בנושא ואיך לא לעכב את הקידומים.

אורי מקלב: על כל פנים, תימשך זכות הדיבור של פרופ' הרפז.

שנאן הרפז: אוכל לתת נתונים גם לגבי מהנדסי מחקר.

שנאן הרפז: כאן המצב טוב יותר.

שנאן הרפז: 33% עלים חדשים.

שנאן הרפז: אני מבין שמתמקדים פה בנושא של חוקרים בדירוג מחקר, למרות העובדה שמהנדסי המחקר, כפי שאמרתי קודם, נחשבים אצלנו כחלק - - -

שלומית אבינח: כמה זה במספרים מוחלטים?

שנאן הרפז: במספרים מוחלטים, נקלטו 101 מהנדסי מחקר, מתוכם 34 עולים חדשים.

שנאן הרפז: זה בשמונה השנים האחרונות.

אורי מקלב: כמה מתוכם הם בקמ"ע?

שנאן הרפז: לגבי תכנית קמ"ע יש לנו כרגע מספרים שאני הצלחתי לאסוף כי יש בעייתיות עם מציאת המקום שלהם והדירוג.

שנאן הרפז: מצאתי עובד אחד מקמ"ע שנקלט.

אורי מקלב: כל כמה שההחלטה שלכם אובייקטיבית ומקצועית, איך אתם נמנעים מלקלוט עובד מקמ"ע בגלל המימון שיש למשרה שלו?

אורי מקלב: הוא נבחר מחוץ לתקן ולאיוש התקן עצמו לוקחים אחרים חדשים.

אורי מקלב: יוצא שהעובד של תכנית קמ"ע מפסיד כי המיקום שלו לא יאפשר קידום, לשם הוא נכנס ושם הוא נשאר.

שנאן הרפז: אתקן דבר אחד, הזכויות שיש לעובדי קמ"ע שוות לזכויות של חוקר אחר מן המכון הוולקני.

שנאן הרפז: הוא יכול גם להתמודד על תפקידים ואף אחד לא חוסם אותו.

שנאן הרפז: אסביר נקודה נוספת -שהיא חשובה לי באופן אישי, זהו עוול להציג את המכון הוולקני כמכון שלא קולט עלייה ולא מוכן לקלוט חוקרים.

יואל אייזנברג: מספרים - - -

שנאן הרפז: אני לא יודע מאיפה את לקחתם את המספרים.

שנאן הרפז: המספרים שהבאתי הם מתוך רישום של מחלקת כח אדם אצלנו, עם שמות, מספרי זהות וארץ לידה.

שנאן הרפז: אנחנו מכון ציבורי פתוח ולכן, אני לא יודע מאיפה נלקחו המספרים שהבאתם.

שנאן הרפז: יכול להיות שלקחת מספרים מלפני עשרים שנה, יכול להיות, אני לא יודע.

שנאן הרפז: הליך של קליטה של חוקר הוא קשה ונמשך זמן ארוך מאד, חמש עד שש שנים, עד שחוקר נקלט ונשאר במערכת.

שנאן הרפז: חמש שנים שהן קשות.

שנאן הרפז: נאמר שחוקר התקבל לעבודה.

שנאן הרפז: בא חוקר חדש, זכה במכרז, נכנס לעבודה אצלנו, הוא נמצא ב"תקופת הסתכלות", בתקופה של מועמדות לקביעות במשרה ובתקופה הזו הוא צריך להוכיח את עצמו בעבודה וזה לא קל.

שנאן הרפז: יש גם אנשים שנופלים בדרך, שלא מגיעים לקבלת קביעות וקליטה בתקן.

אורי מקלב: האם הגיל מהווה בעיה להתקבל?

שנאן הרפז: הנושא הזה לא בא לידי שיקול, בניגוד לאוניברסיטאות -מתוך מה ששמענו כאן, ששם יש נטיה לא לקבל מישהו אחרי גיל מסוים.

שנאן הרפז: אנחנו, באופן עקרוני, לא לוקחים את זה כשיקול וכגורם מפריע.

שנאן הרפז: נכון הוא – וזה דבר שכל אדם בוועדה שואל את עצמו ואנחנו גם שואלים: מה האופק של האדם במערכת אצלנו אבל אין אצלנו, אין, וזה לא מופיע בקריטריונים, מקרה שמישהו מגיל מסוים לא יכול להגיש מועמדות.

אורי מקלב: האם אתה יודע כמה מאלה שנמצאים אצלכם בתכנית קמ"ע ניגשו למכרזים?

אורי מקלב: דהיינו, האם יש מספר של אנשים שניסו להתקבל?

אורי מקלב: אמרת שמדובר כאן על קרוב למאתיים איש במשך שבע השנים האחרונות, האם נכון?

שנאן הרפז: בשמונה השנים האחרונות היו שלושים ואחד מכרזים לחוקרים.

שנאן הרפז: מאה נוספים למהנדסי מחקר.

אורי מקלב: מאה ושלושים מכרזים.

אורי מקלב: אף אחד לא נקלט מקמ"ע אבל כמה מהם ניסו להתמודד על המכרזים האלה?

אורי מקלב: נבקש לקבל את הנתון הזה.

שנאן הרפז: אני לא יודע את הנתון הזה.

שנאן הרפז: אשמח לספק אותו.

אורי מקלב: התמונה שמוצגת מן הצד השני היא שיש שם אנשים שהם דוקטורים והם משמשים כמהנדסים לאורך שנים.

אורי מקלב: הם מרגישים שאין להם סיכוי להתקבל.

אורי מקלב: יש לזכור שאסור להפלות מישהו בקבלה לעבודה בגלל גיל.

אורי מקלב: יחד עם זאת, גם בבית המשפט העליון, מקום שצריך להיות הראשון בעמידה בחוקים, גם שם לא יכול מישהו לכהן כנשיא אם נותרו לו פחות משלש שנות עבודה.

אורי מקלב: אף אחד לא יאמר שזו אפליה על אף שלכאורה זו אפליה מבחינת גיל.

אורי מקלב: תלוי גם איך מסתכלים על גיל הפרישה אבל בסופו של דבר הגיל כן מהווה שיקול.

אורי מקלב: מנגד, מועמד שאמור לצאת לפנסיה בתוך חמש שנים, ייתכן שלא יתקבל לעבודה בגלל זה ואלה שיקולים שהם בגלל מציאות של גילאי פרישה ולא בגלל הגיל שלו.

אורי מקלב: ההבדל בין המקרים הוא דק.

אורי מקלב: יש גם לבדוק האם הפסילה נעשתה בגלל המציאות או גם בגלל חישובים אחרים ולא רק בגלל נושא הגיל, כי לעתים הגיל הוא ענין של מציאות בפני עצמה.

קריאה: אין פה הליך מכרז רגיל, יש פה סעיף תקציבי פֶּר אדם ואחרי שהועדה מתכנסת ובוחרת את החוקר אנחנו מאשרים את הסעיף התקציבי.

שנאן הרפז: נציג של נציב שירות המדינה יושב בוועדה הבוחרת את החוקרים.

אורי מקלב: כמה אנשים יש בוועדת קבלה כזו?

שנאן הרפז: חמישה או ששה, מתוכם לפחות מחצית אינם מן המכון הוולקני.

שנאן הרפז: זה לא מצב שבו אפשר לומר שהמכון הוולקני ישב בוועדה והיטה את המכרז.

עמרי אינגבר: לפני הסיכום, תכנית קמ"ע סגורה כבר שלש שנים זאת אומרת שאין כניסה של חדשים.

שנאן הרפז: הסבר מהי המגבלה של הגיל.

עמרי אינגבר: תכנית קמ"ע נולדה מתוך מצוקה של העלייה הגדולה של השנים 90'-92'.

עמרי אינגבר: המצב היום שונה לחלוטין, אין כמעט מדענים עולים שהם ברמה של אותם מדענים שעלו אז, כמעט ואין.

עמרי אינגבר: עשינו שינוי דרסטי בתכנית והיא הופכת להיות כזו שהועלה בה גיל הכניסה ל-45 אבל היא מוגבלת לחמש שנים.

עמרי אינגבר: בשנתיים הראשונות המוסד הקולט חייב לתת לעובד מינוי של חוקר והמשך שלש השנים הבאות מותנה בכך שהוא יעבור לדירוג מרצים.

עמרי אינגבר: לא תירגמנו את ההליך בתוך המוסד אבל אני מניח שזה יחוייב במעבר של אותן ועדות קבלה לתקן.

עמרי אינגבר: זאת אומרת, מדובר בשינוי דרסטי של התכנית, היא כבר לא תתעסק עם מי שנמצא בארץ, בחזון שלנו נראה את המוסדות כ"ציידי מוחות מחוץ לארץ", הם אלה שיעלו כשאנחנו נותנים להם מימון חלקי בשביל למשוך את האנשים.

יואל אייזנברג: הגוף הזה שנקרא ועדת חיפוש, האם קיים עדיין במכון הוולקני?

שנאן הרפז: כל מכון שצריך שמתפנה אצלו תקן והוא מחפש חוקר חדש, יוצר לעצמו את האנשים שיושבים ומסמנים את הדרישות שהם רוצים מן החוקר החדש.

אורי מקלב: מר אייזנברג, סדרי הדיון בוועדה שונים מאלה של בתי המשפט.

אורי מקלב: בין השאר כאן אין שאלות שמופנות מדובר אחד לשני והן גם לא שאלות חקירה.

אורי מקלב: בכל מקרה, שאלות והערות מופנות אלי.

אורי מקלב: לענין עצמו, גם אם יש ועדת איתור, האם ועדת איתור היא זו שגם קובעת מי יתקבל?

אורי מקלב: האם היא גם פונה אל אנשים שהיא בוחרת?

אורי מקלב: ההליך הזה קיים בתפקידים בכירים במשק.

אורי מקלב: ככל שאין כאן שאלה משפטית אז היא הליך חוקי.

אורי מקלב: נכון שמי שלא פנו אליו יש לו פחות סיכוי שהוא יתקבל אבל בסופו של דבר הדבר צריך להיקבע בתום המכרז.

אורי מקלב: אנחנו נבדוק איך עובד המכרז ואיך עובדת ועדת הקבלה.

אורי מקלב: נציבות שירות המדינה היא הכתובת כדי לקבוע איך ועדת המכרזים מתנהלת וכן לקחנו את זה לתשומת הלב כי יש לבדוק את זה.

אורי מקלב: הליך המכרזים של העובדים - נראה כאילו משהו לא מתנהל שם נכון.

אורי מקלב: מר אייזנברג, מתוך הדברים האלה, הם יש משהו לא ברור והאם יש משהו שבו אתה רואה אפליה?

יואל אייזנברג: לגבי המספרים המוחלטים, אני עדיין עומד על שלי ומבקש מן הועדה לברר את הנתונים.

יואל אייזנברג: אני עומד על נכונותם של הנתונים שמסרתי לוועדה במסגרת התלונה.

יואל אייזנברג: המספרים שלי אומרים שהמקובל במוסדות המחקר הוא 10% מדענים עולים בפקולטות למדעי החיים ו30% בפקולטות למדעים מדוייקים.

יואל אייזנברג: בוולקני המספרים הם הרבה יותר נמוכים ובמכון להנדסה חקלאית, ששם היינו מצפים לראות 30% יש 0%.

יואל אייזנברג: זה נתון שלא שמעתי לגביו נתון שסותר אותו.

יואל אייזנברג: שמעתי כאן נתונים -ויש גם שלושה עשר או ארבעה עשר חוקרים אבל אין שם אפילו חוקר עולה חדש אחד.

יואל אייזנברג: לגבי תכנית קמ"ע והבעיה שכל המדענים העולים נמצאים במכון הוולקני בדירוג המהנדסים, צריך להיות פתרון באותו הכיוון שנעשה במכון הווטרינרי.

יואל אייזנברג: לא ייתכן שתקציב של משרד הקליטה -שאמור לשמש לקליטה, ישמש למימון אנשים שנמצאים פה בארץ כבר עשרים שנה.

יואל אייזנברג: מצד שני, לא ייתכן לפגוע ברמת המחקר אז צריך לעשות את אותו הפתרון:

יואל אייזנברג: את התקנים שאנשים יושבים עליהם כבר עשר או חמש עשרה שנה צריך להפוך לתקנים רגילים.

יואל אייזנברג: והדבר יכול להיעשות, ראינו אותו נעשה במכון הוטרינרי.

שנאן הרפז: אני סומך ידי על הפתרון הזה.

שנאן הרפז: הלוואי.

יואל אייזנברג: הפתרון אצלכם צריך להיות שאותם אנשים, אותם עשרים דוקטורים ש"נתקעו" בדירוג המהנדסים, יקבלו את האפשרות לטפס על דירוג החוקרים, יקבלו לפחות את האפשרות.

יואל אייזנברג: אולי הם לא ירצו אבל אותם אחד או שניים שירצו לדעתי אתם חייבים לאפשר להם את זה.

יואל אייזנברג: המעצור הוא ברמת ועדת האיתור.

מנחם מוסקוביץ': בדרך לפה, בחדשות של השעה תשע, הושמע נתון שלא קשור לעולים מברית המועצות אלא לאתיופים אבל קשור לכאן.

מנחם מוסקוביץ': יש 1% של סטודנטים בתחילת דרכם שלא מצליחים להתקבל לאוניברסיטאות או למכללות ללימודים אקדמאיים, שמעתי את זה בדרך לכאן.

מנחם מוסקוביץ': אנחנו רואים שהקימו פה תכנית לפני חמש עשרה שנה לערך, תכנית קמ"ע והרושם שלי מן התשובות שאני שומע הוא שיש כאן מקום לשאול שאלות.

מנחם מוסקוביץ': המכונים או האוניברסיטאות קיבלו מימון נוסף כלשהו, מאד נוח שהעולים הללו נמצאים שם אבל האחוז של אותם אנשים מקמ"ע שהתקדמו –וברור לי שיהיו תשובות הכי טובות שיש אבל במבחן המציאות, הוא פחות מאחוז, וזה כשמדינת ישראל מעבירה כספים.

מנחם מוסקוביץ': פחות מאחוז מאלה שנמצאים בקמ"ע קיבלו תקן אחרי חמש עשרה שנה.

מנחם מוסקוביץ': אם מדובר על חמישה מתוך חמש מאות, הרי שאנחנו מדברים על אחוז.

מנחם מוסקוביץ': ממשלת ישראל משקיעה המון כסף והשאלה היא איפה הוא?

מנחם מוסקוביץ': האם זו עוד דרך מימון לאוניברסיטאות?

מנחם מוסקוביץ': ונאמר שרוב העולים האלה לא היו נקלטים בלי המימון הזה אבל אחרי פרק זמן כל כך ארוך לא ייתכן שיישבו שם אנשים עם דוקטוראט ללא קידום.

מנחם מוסקוביץ': הם ודאי עשו עבודות שניתן להעריך אותן ולבדוק אותן ולא ייתכן שהם לא קודמו.

אורי מקלב: מודים לכם שהבאתם את הנושא הזה והוא חשוב מאד.

אורי מקלב: הועדה, בעבר שלה, עסקה רבות בנושאים האלה בגלל פניות רבות בנושאים של עבודה.

אורי מקלב: אנשים ראו בוועדה לפניות הציבור את הועדה שיכולה להציף את הנושאים.

אורי מקלב: הפנייה על המכון הוולקני היתה פרטנית בגלל המספרים לפיהם לא היה שום שילוב של יוצאי תכנית קמ"ע בתקני המוסד.

אורי מקלב: מבחינת המספרים שהמכון מסר לגבי אלה שנקלטו אפשר לשבח את המכון.

אורי מקלב: בין אם מדובר ב 22% או ב 28% הם עדיין טובים אבל, יש את ההרגשה, מתחילת הדיון -ואמר את זה עמרי ביושר, שיכול להיות שעשינו קבעון או קפאון לפיו מי שנכנס לתכנית קמ"ע לא מתקדם הלאה.

אורי מקלב: זה יכול להיות מסיבות רבות והדבר גם דומה לטענה מתחום העוני, לפיה, כשנותנים תמיכות לאנשים שחיים מתחת לקו העוני הרי אנחנו משאירים אותם באותו המקום ולא נותנים להם לצאת מן המעגל הזה.

אורי מקלב: בתחילת הדרך מצילים את העני מרעב אבל בהמשך הדרך מקבעים את המצב שלו.

אורי מקלב: החכמה היא –וזה התפקיד שלכם, גם לדאוג שהעובד לא יישאר באותו המקום.

אורי מקלב: כשמגיעים המכרזים, כשמגיעים התקנים, לראות איך, אפילו באמצעות פְּנִיה לנציבות שירות המדינה, לראות איך לקדם את העובדים האלה כי באופן טבעי, כל עוד קל להשאיר מישהו כשהוא בתכנית קמ"ע הוא יישאר בה ובנוסף, מתוך כך מתאפשרת הבאה של עובד אחר.

אורי מקלב: יש צורך בהמון כוונה ורצון כדי לשפר את המצב.

אורי מקלב: גם באיזון של הוועדה ייתכן שהחלק של המכון דומיננטי מדי וכשמגיע מישהו למכרז אז אולי בגלל הצפה של נתונים אחרים, יכול להיות שמי שנמצא בתכנית קמ"ע יוצא מקופח.

אורי מקלב: מבקשים מן המכון הוולקני רשימה של כל אלה שהיו בתכנית קמ"ע, שניסו להתמודד במכרזים ולא זכו.

אורי מקלב: יחד עם זאת נפנה למשרד הקליטה וגם לנציבות שרות המדינה כדי לראות איך אנחנו דואגים ליצור אופק עבור אלה שנמצאים בתוך תכנית קמ"ע, יחד עם מגבלות כמו גיל, למשל.

אורי מקלב: חשוב לראות איך להעלות את האחוזים של אלה שנמצאים בתוך התכנית ונקלטים בתוך המכון עצמו.

אורי מקלב: עמרי יבדוק כמה מתוך אלה שהיו בתכנית קמ"ע נקלטו.

אורי מקלב: האם חמישה הוא המספר הנכון.

עמרי אינגבר: כן.

עמרי אינגבר: זו המציאות.

עמרי אינגבר: ראה, אני אחראי גם על תושבים חוזרים ולא רק על עולים.

עמרי אינגבר: בשנים האחרונות חוזרים מאתיים אלף ישראלים עם תואר שלישי ואין להם מקומות עבודה.

עמרי אינגבר: אנחנו מנסים להתמודד עם "השבת המוחות" והיא בעיה יותר חמורה מזו של העלייה.

עמרי אינגבר: הבעיה כרגע היא "בריחת המוחות".

אורי מקלב: אני מבין שאתם מבקשים להביא עולים נוספים.

עמרי אינגבר: כן.

אורי מקלב: התפקיד שלכם הוא להביא אותם.

אורי מקלב: במדינת היהודים אנחנו מסתכלים על כל היהודים כעל "עניי עירך".

מנחם מוסקוביץ': מה שעמרי אומר הוא שאחרת הם יברחו מן הארץ.

אורי מקלב: לכן ציינתי בסוף דבריי שאני מבין שמדובר על המיוחדים שבמיוחדים ואלה שהמכונים מנסים "לצוד" אותם הם מומחים ברמה שאין כאן כמותה.

אורי מקלב: יש כאן סתירה כי מצד אחד משקיעים כספים כדי להביא מישהו מבחוץ אבל - - -

קריאה: הפוסט דוקטוראט נעשה באמריקה.

קריאה: במצב הנוכחי, בגלל זה, אנחנו מגדלים דור בשביל אמריקה.

קריאה: זה נכון גם ברפואה, בהנדסת אלקטרוניקה ובעוד.

אורי מקלב: אנחנו דנים לעתים במחסור באנשים בתחומים האלה.

קריאה: רופאים רשומים עם הרשיון בארצות הברית וכל שנה צריך לחדש אותו.

קריאה: הרשימות פתוחות לפי ארצות מוצא.

קריאה: ברשימה של "ארץ מוצא ישראל" נמצאים שלש מאות רופאים ישראלים.

אורי מקלב: אנחנו מצד שני חסרים.

אורי מקלב: אנחנו מתמודדים עם היבטים שונים.

אורי מקלב: גם בתוך הרפואה הציבורית יש חסר.

אורי מקלב: תור לרופא מומחה יכול להימשך מספר חודשים.

אורי מקלב: דנו בזה כאן בוועדה והרופאים אמרו: אין רופאים.

אורי מקלב: הראו לי כאן בוועדה עד כמה לא כדאי להיות רופא ומסתבר שיש רופאים צעירים שמשנים מקצוע.

אורי מקלב: ראינו כאן זוג אחד וכנראה שהם רק מדגם.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אני מודה לכולם.