ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 422, 2011-06-01 10:00

אלכס מילר: רבותי, אנחנו פותחים ישיבה חגיגית של ועדת החינוך לציון יום ירושלים.

אלכס מילר: התאריך היום 1 ביוני 2011, כ"ח באייר התשע"א.

אלכס מילר: הנושא: המודל החדש לניהול מערך בתי-הספר בירושלים, לציון יום ירושלים.

אלכס מילר: אנחנו מציינים כאן יום שהוא יום מאוד חשוב.

אלכס מילר: אנחנו נמצאים כאן בכנסת, בירושלים, וכמובן שזה יום חגיגי לרגל איחודה של העיר.

אלכס מילר: אין ספק שירושלים מובילה בתחומים רבים, הקשורים לוועדה, ורק לאחרונה התבשרנו שבאוניברסיטה העברית ייפתח מרכז מצוינות שיעסוק בחקר מחלות מורכבות.

אלכס מילר: יום ירושלים עוגן בחקיקה ב-1998 והוא יום חג לאומי למדינת ישראל.

אלכס מילר: חג שמח לכולם.

אלכס מילר: אתה רוצה לפתוח?

אלכס מילר: בבקשה.

דני בר-גיורא: אני מודה, כבוד היושב ראש, על זימון הישיבה המיוחדת לכבוד יום ירושלים.

דני בר-גיורא: ביקשתי את רשותך לפתוח את הישיבה הזו בכמה מילים לזכרו של בן-ציון נמט, זכרונו לברכה, שהלך לעולמו בשבוע שעבר באופן בלתי צפוי שהשאיר את כולנו בהלם.

דני בר-גיורא: בן-ציון נמט היה קודמי בתפקיד וניהל את מערכת החינוך המורכבת של ירושלים במהלך למעלה מחמש שנים.

דני בר-גיורא: הוא הטביע את חותמו והשפיע על מערכת החינוך על כלל מגזריה ועובדיה.

דני בר-גיורא: בכנס החינוך שהתקיים בשלושת הימים האחרונים ייחדנו ביום שני מושב מיוחד לזכרו, המשפחה כיבדה אותנו בנוכחותה.

דני בר-גיורא: זה היה עם הקימה שלהם מהשבעה, ואני מבקש גם מעל במה זו לומר שנחפש כל דרך להנציח את זכרו ולהמשיך הרבה מאוד מסורות שהוא התחיל בהן ולכבד את זכרו במעמד החשוב הזה, שמתקיים היום.

זבולון אורלב: בן-ציון נמט, בין יתר תפקידיו, גם ישב על כסאי.

זבולון אורלב: הוא היה השלישי אחריי, כי אני ייסדתי את מדרשיית "עמליה" בירושלים, והוא היה המנהל השלישי של הפנימייה, באותו שכונה שמר מוטי סמט, יושב ראש הסתדרות המורים, היה.

זבולון אורלב: הוא ניהל את זה במשך שבע שנים בצורה ראויה, מופתית ופשוט לא נתנו לו לסיים.

זבולון אורלב: לאחר מכן הוא עבר לנהל את בית-הספר "נעם בנים" בירושלים, וגם זאת הוא עשה מתוך הצטיינות.

זבולון אורלב: היה ממש איש חינוך ברמ"ח אבריו, איש מאוד-מאוד יצירתי, שראיית התלמיד במרכז הייתה תמיד לנגד עיניו.

זבולון אורלב: הוא קיבל דום לב בשעה שהוא הלך למסיבת סיום לתפקידו של ד"ר תומר כממונה על מנח"י בעיר שוהם.

זבולון אורלב: הוא נכנס לחנות ספרים כדי לקנות ספר מתנה לד"ר תומר.

זבולון אורלב: כשהוא היה בחנות הספרים הוא אמר שהוא לא מרגיש טוב, נתנו לו כוס מים ואז הוא יצא והתמוטט ברחוב.

זבולון אורלב: יהי זכרו ברוך.

אלכס מילר: יהי זכרו ברוך.

אלכס מילר: יש לנו מצגת, אם אני לא טועה.

דני בר-גיורא: כן.

דני בר-גיורא: בחרנו להציג פה מודל חדש של ניהול מערכת החינוך בעיר ירושלים, ניהול העבודה מול בתי-הספר.

דני בר-גיורא: נתחיל ברי רקע על מערכת החינוך של העיר ירושלים.

דני בר-גיורא: זו המערכת הגדולה בארץ, מונה כ-220,000 תלמידים, זה יותר מכלל אוכלוסיית באר-שבע או בני-ברק, עם גידול שנתי של 2.7% בעשור האחרון.

דני בר-גיורא: המערכת כוללת מגוון של אוכלוסיות: האוכלוסייה הממלכתית, ממלכתית דתית, חרדית וערבית, וגם אוכלוסיות אלה מתפצלות לתת-מגזרים וקבוצות.

דני בר-גיורא: בתי-הספר נמצאים במעמדים שונים וברמות שונות של סמכות שיש לנו, כרשות, אל מולם: בתי-ספר כלליים, ממלכתיים, מוכרים שאינם רשמיים, פרטיים.

דני בר-גיורא: זו מערכת מורכבת מאוד, והמחשבה שלנו היא איך את המורכבות והשונות האלה הופכים ליתרון.

דני בר-גיורא: מגוון הקהילות שיש בעיר, שיטות החינוך ודרכי החינוך בעיר ירושלים הם בעינינו יתרון יחסי.

דני בר-גיורא: במסגרת מינהל החינוך, שבשנה האחרונה אוחד מחדש ותחת מטרייה אחת נמצאים כלל המגזרים בעיר – גם החינוך הממלכתי – מחפשים כל דרך ללמידה הדדית ולהפריה.

דני בר-גיורא: בשלושת הימים האחרונים של כנס החינוך השתתפו מחנכים ומנהלים מכלל המגזרים.

דני בר-גיורא: אחרי שמקלפים את כל הקליפות החיצוניות ומתרגמים את השפות השונות, כשמגיעים לסוגיות חינוכיות רב הדומה על השונה.

דני בר-גיורא: אנחנו מחפשים כל דרך, כמובן עם כיבוד השונות ואורחות החיים של כל אחד מהמגזרים, לחפש את היכולת להיפגש כי, כמו שאתם יודעים, בבתי-הספר ובמערכות החינוך התלמידים אינם נפגשים.

דני בר-גיורא: בתי-הספר הם בתי-ספר נפרדים לחלוטין.

דני בר-גיורא: אחת ההחלטות המרכזיות שלקח ראש העיר מיום כניסתו לתפקיד זו לשנות לחלוטין את הדרך שבה אנחנו מנהלים את מערכת בתי-הספר שלנו – קרוב ל-600 בתי-ספר.

דני בר-גיורא: התורה מבוססת על כמה רעיונות מרכזיים, שנפרט.

דני בר-גיורא: הר הראשון זה הבנה עמוקה שמנהלי מוסדות החינוך הם אנשים מרכזיים מאוד, שפני בית-הספר כפני המנהל ושאנחנו צריכים להעצים את מנהלי בתי-הספר ולהגדיל את האוטונומיה שניתנת להם בהחלטות שקשורות בבית-הספר.

דני בר-גיורא: הר השני הוא ליצור שפה משותפת, ציפיות, לדעת על מה אנחנו מרים, לדעת מה אנחנו מודדים, מה אנחנו מצפים מבתי-הספר - להגדיר באופן ברור ומדויק.

דני בר-גיורא: אני יכול להגיד מניסיוני, אחרי 11 שנים של ניהול בית-ספר, שתיאום הציפיות הוא ר נחוץ וחשוב עד מאוד.

דני בר-גיורא: כמובן, אתם יכולים לבד להבין שהעניין הזה הוא מאוד-מאוד מורכב, הוא תלוי מגזר והעניין הזה איננו אחיד על כלל אוכלוסיות העיר.

דני בר-גיורא: אבל העיקרון הוא עיקרון חשוב.

דני בר-גיורא: אנחנו רוצים ללמוד להכיר את בתי-הספר, להבין מהן נקודות החוזקה של בית-הספר, מהם התחומים שבהם בית-הספר מצטיין, מוביל, יכול להיות מקום שאפשר ללמוד ממנו ולהעתיק ממנו רים, ואיפה נקודות החולשה של בית-הספר, שמצריכות תמיכה, עזרה, סיוע ותוכניות התערבות.

דני בר-גיורא: כל זה ברמת בית-ספר.

דני בר-גיורא: ברמה שלנו, כמערכת, אנחנו רוצים שיהיו לנו כלים כמה שיותר מקצועיים לדעת איך אנחנו מחלקים את המשאבים שלנו, איזה תוכניות חינוכיות אנחנו בוחרים.

דני בר-גיורא: הדרך שאנחנו חושבים שהיא הנכונה ביותר לעשות את זה היא בעקבות קבלת תמונה מאוד ברורה ומוסכמת של הפרמטרים שבהם בתי-ספר זקוקים לחיזוק והיכן שהם עומדים בעצמם וללא שום צורך בתמיכה.

דני בר-גיורא: הכלי הזה הוא גם כלי בשבילנו, בשביל לנהל את המשאבים שאנחנו מעמידים לטובת מערכת החינוך.

עינת וילף: מה אחוז התוספת פר תלמיד שהעירייה נותנת, ביחס למשרד החינוך?

דני בר-גיורא: המספרים, באופן יחסי למדינה, הם נמוכים.

דני בר-גיורא: אני רוצה להזכיר שמנח"י הוא מינהלה משותפת של משרד החינוך, ואנחנו מאגמים את כלל המשאבים.

דני בר-גיורא: זאת אומרת, אנחנו מתייחסים לכלל המשאבים שעומדים לטובת מערכת החינוך.

עינת וילף: ברור.

עינת וילף: כלומר, חלקה של העירייה מתוך חלקה של המדינה הוא 10%?

עינת וילף: 50%?

דני בר-גיורא: נעביר תשובה מדויקת בעניין הזה.

דני בר-גיורא: באופן כללי, אנחנו יודעים שירושלים היא עיר ענייה, אבל הניהול של המשאב הוא ניהול כללי של כל המשאב שעומד לטובת מערכת החינוך.

אלכס מילר: הצטרף אלינו ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת.

ניר ברקת: בוקר טוב, חג ירושלים שמח.

ניר ברקת: זה יום מרגש היום.

ניר ברקת: ברשותכם, חשבתי לצאת רגע מהמצגת ולספר לכם על התהליכים שאנחנו עוברים בעיר ירושלים בניהול מערכת החינוך, שהם די ייחודיים.

ניר ברקת: אתמול ישבנו בפורום של ראשי הערים והצגתי חשיבה איך מובילים תהליך של מרחב חינוכי, של מח"א, שאני חייב לומר שהוא לא מוסדר בין המדינה לעיריות בארץ, ולספר לכם טיפה על התהליך שעברנו.

ניר ברקת: בעבר מערכת החינוך נוהלה בשיטה של אזורים ותיחומים.

ניר ברקת: עיריית ירושלים ומשרד החינוך הגדירו כל שכונה, מי לומד איפה ואיך עוברים מבית-ספר יסודי לעל-יסודי.

ניר ברקת: הפילוסופיה היתה: אנחנו יודעים מה צריך.

ניר ברקת: אתם, התושבים, הסתדרו במערכת.

ניר ברקת: נוצרו דינמיקות שבהן תושבים, לתפיסתם, לא קיבלו את בתי-הספר האיכותיים ביותר: מישהו גר על הגבול, רוצה את בית-הספר האחר, ונוצרו חיכוכים לא פשוטים בין התושבים למערכת.

ניר ברקת: הר הזה יצר מצב שבו מנהלי בתי-ספר דפקו על הדלת של המערכת העירונית ואמרו: תביאו לנו מכסות, תזיזו את הגבולות, תעשו כך ותעשו אחרת, על מנת שהילדים יוכלו לבוא לבית-הספר שלנו.

ניר ברקת: אני מאמין שזו פילוסופיה רעה ולא נכונה, וכשנכנסתי לתפקיד שינינו את שיטת הניהול בעיר לפתיחת אזורי רישום וביטולי חיטוב.

ניר ברקת: כתוצאה מהשינוי הזה יש תהליך שעברנו ואנחנו עוברים, ואני רוצה לשתף אתכם בו וגם במה שאנחנו עושים קדימה.

ניר ברקת: כתוצאה מהתהליך הזה נוצרה מפה – אגב, ידענו אותה מראש – של בתי-ספר שיש להם ביקוש יתר ובתי-ספר שמעט תושבים רוצים לשלוח את התלמידים אליהם.

ניר ברקת: התחלנו לשאול את עצמנו למה זה קורה.

ניר ברקת: מסתבר שיש קורלציה בין איכות חינוך לבין ביקושים.

ניר ברקת: היא לא מלאה, אבל יש קורלציה.

ניר ברקת: הפעולות הראשונות שעשינו זה לסמן מבנים שהביקושים אליהם ירדו – זה כנראה קשור לניהול, קשור למה שיש בתוך בית-ספר – ובתי-ספר אחרים, שהביקושים אליהם גדולים ונציע למנהלים טובים לקחת עוד מבנה; או להרחיב בית-ספר בצורה חכמה, על מנת שיותר תלמידים יוכלו להגיע לבית-ספר שיש לו ביקושים גבוהים.

ניר ברקת: ככה עשינו עם בית-הספר הניסויי שפתח סניף בקריית יובל, ופתאום הביקושים במה שהיה קרוי בעבר ארגנטינה קריית יובל קפצו.

ניר ברקת: אותו מבנה, אותה שכונה, שינינו את שם בית-הספר: באחריות הניסויי – יותר תושבים התקבלו לניסויי, שזה מלכתחילה מה שהתושבים רצו.

ניר ברקת: "אהבת ישראל" שישב במקום פיזי קטן, בנים ובנות יחד, נתנו לו מבנה של ממ"ד א' ברמות, שהביקושים אליו היו מאוד נמוכים.

ניר ברקת: פתאום "אהבת ישראל", עם הביקושים הגדולים, הצליח להגדיל את הקיבולת שלו.

ניר ברקת: באותה עיר, באותה מערכת מבנים, נתנו מענה טוב יותר, חינוכי יותר לסך התושבים כך שיותר תושבים קיבלו את הביקוש הראשונים שלהם.

ניר ברקת: הפילוסופיה שאומרת שננהל את מרחב המבנים העירוניים יותר ברגישות לצרכים של התושבים היא פילוסופיה שהקטינה לנו את החיכוך בין התושבים לעירייה בסדר גודל של 90%.

ניר ברקת: כמות התלונות שאנחנו מקבלים בזרם הממלכתי והממלכתי דתי היא מאוד נמוכה היום בהשוואה לשנים קודמות, כי מלכתחילה אנחנו מוכוונים להקשיב לבקשות ולצרכים של התושבים.

עינת וילף: ביטלתם את זה בכל הרמות – יסודי, חטיבות ותיכון?

ניר ברקת: כן, זו השאיפה.

ניר ברקת: יש עדיין כמה נספחים שיש לנו אתם קשיים מול משרד החינוך, כי משרד החינוך לא לחלוטין מתואם עם התהליך הזה – יש עדיין כיתות קטנות – אבל זו השאיפה וזו המגמה, וזה עובד טוב מאוד.

ניר ברקת: על הפילוסופיה הזאת באו אלינו מנהלי בתי-ספר ציבוריים ואמרו: גוואלד, אם מורידים את אזורי הרישום איך נתחרה טוב יותר עם בתי-הספר החצי פרטיים והפרטיים בירושלים?

ניר ברקת: אז אתגרתי אותם.

ניר ברקת: אמרתי להם: לכו הביתה, תעשו שיעורי בית ותבואו עם רשימה של מה אתם חושבים שאתם צריכים מבחינת תכנים על מנת להפוך את בית-הספר ליותר אטרקטיבי.

ניר ברקת: עשינו את הניסוי הזה, באו מנהלי בתי-הספר עם רשימה גדולה שהסתכמה ב-3 מיליון שקלים.

ניר ברקת: הם קיבלו מה שהם ביקשו עד האגורה.

זבולון אורלב: זה כל מה שהם ביקשו – 3 מיליון שקלים?

ניר ברקת: כן.

ניר ברקת: כמה בתי-ספר ביקשו תכנים - - -

זבולון אורלב: המנהלים לא רציניים.

זבולון אורלב: ..

ניר ברקת: המנהלים מאוד רציניים, וזה עזר להם מאוד.

ניר ברקת: הבקשות שביקשו מאתנו, בנצי נמט זכרונו לברכה ואנוכי סיפקנו להם.

ניר ברקת: וראה זה פלא, הם מתחרים יפה.

ניר ברקת: השיח החינוכי השתנה משיח של: תביא מכסות של תלמידים לתן לי תכנים חינוכיים, שאוכל להתחרות עם בתי-הספר הפרטיים.

ניר ברקת: בעבר, כשישבתי עם מנהלי בתי-הספר ושאלתי מה הם צריכים בשביל להצליח זה היה שיח אינטואיטיבי, חושבים שצריך א' או ב', כי למנהלים יש אינטואיציה טובה.

ניר ברקת: היום, אם בית-ספר הוא עם מבנה קטן מדי – נחשוב יחד אתך איך להרחיב את קיבולת בית-הספר, אם זה פיצול לבנים ובנות, אם זה לקחת סניף נוסף של בית-ספר.

ניר ברקת: אנחנו פתוחים לכל המודלים של מה שעובד לבית-הספר ולמנהל ומה עובד לעירייה, והדינמיקה הזאת היא דינמיקה מאוד בריאה.

ניר ברקת: מה שפיתחנו לאחרונה, אחרי שנתיים של עבודה מאוד סיזיפית, זה כלי שבא לשרת את המנהלים, כלי מדידה והערכה.

ניר ברקת: חשוב לי שתבינו את התהליך שעברנו.

ניר ברקת: בשלב ראשון הגדרנו מה אנחנו חושבים: מה אני, כמחזיק תיק חינוך וראש עיר חושב, מה המערכת והמנהלים חושבים שצריך לאפשר למנהל בנושא של כלי מדידה והערכה כדי לדעת איפה הוא במרחב.

ניר ברקת: חילקנו את המדדים לשלושה אשכולות.

ניר ברקת: המשפחה הראשונה היא מדדים ערכיים, ששם אנחנו מרים על אחוז גיוס, אחוז גיוס לרים בעלי משמעות, אחוז תלמידים בתנועות נוער.

ניר ברקת: נשירה – זה נופל תחת מדד חברתי: לוודא שאין נשירה.

ניר ברקת: אנחנו מודדים את הנשירה, נתוני משרד החינוך; התנות על-פי סקר הורים; אקלים בית-ספרי.

ניר ברקת: בניהול והוראה אנחנו בוחנים את הקשר בין הורים למורים; יחסי מורים תלמידים; תנאים פיזיים, על-פי תפיסת ההורים והתלמידים וכן הלאה.

ניר ברקת: לגבי הישגים – זכאים לבגרות; מצטיינים בבגרות; שביעות רצון של הורים ותלמידים מבית-הספר; מיצב במקצועות החשובים – אנגלית, מדעים וכו'.

ניר ברקת: למה חשוב לעשות את הסדרה הזאת של המדדים ומה יש בכל אשכול כזה?

ניר ברקת: יש בו את הנתונים שיש לנו היום; את הנתונים משנה שעברה; את הנתונים של בית-הספר יחסית לאשכול הדומה לו סוציו-אקונומית.

ניר ברקת: היום בירושלים יש לנו כמה בתי-ספר, שאנחנו מחלקים לאשכולות סוציו-אקונומיים על מנת להשוות, לטובת העניין, דומים.

ניר ברקת: בנוסף, יש את הממוצע העירוני.

ניר ברקת: מה שמסומן בשקף שלפני

ניר ברקת: כם בירוק זה אומר שהמצב של בית-הספר הוא טוב מהממוצע או בשיפור.

ניר ברקת: מה שמסומן בצהוב, זה פלוס-מינוס אותו ר.

ניר ברקת: מה שמסומן באדום – שים לב, אתה בדפיציט יחסית לסביבה שלך.

ניר ברקת: הכלי הזה מאפשר לנו שיח ענייני ומקצועי עם המנהלים.

ניר ברקת: זה כלי ניהול למנהל, לא משהו אחר.

ניר ברקת: אנחנו שואבים את המידע הזה מכמה מקורות.

ניר ברקת: מקור ראשון זה נתוני משרד החינוך.

ניר ברקת: מקור שני, דגמנו 100 הורים מכל בית-ספר במהלך החודשים האחרונים, והמידע שאנחנו אוספים בצורה מרוכזת, אנחנו יודעים לפלח אותו ולתת אותו בצורה מעובדת למנהלים.

ניר ברקת: כלומר, אנחנו שומעים מה ההורים והילדים שלהם, כלקוחות, חושבים על בית-הספר במספר מדדים מובילים.

עינת וילף: אני רוצה להביע את מחאתי על השימוש במונח - - -

ניר ברקת: אני מתייחס לתושבים בעיר ירושלים, אני בא לשרת אותם.

ניר ברקת: אנחנו צריכים לתת לכם חינוך איכותי, ערכי, בעל משמעות וכיוצא בזה, ולכן שביעות רצונם חשובה לי.

ניר ברקת: אני מודד מה הם חושבים על בית-הספר שבו הילדים לומדים.

ניר ברקת: אתם תופתעו כמה המצב הוא טוב, המצב הוא לא רע.

ניר ברקת: רוב ההורים מאוד מרוצים מבתי-הספר שלהם, והניואנסים הם כאלה שאנחנו יכולים להקשיב היטב ולא להתעלם ממה שאומרים ההורים.

ניר ברקת: המדדים האלה, המידע הרחב הזה, נותנים לנו פרספקטיבה מצוינת, עניינית, מקצועית ומדידה כדי לשבת עם המנהל.

ניר ברקת: אני יכול להגיד לכם מה היה לי בשנתיים האחרונות.

ניר ברקת: אני מסתובב בבתי-ספר כל שבוע, והשיח שלי עם המנהל זה מה הוא אומר ומה אני חושב.

ניר ברקת: אבל זה לא מקצועי, והמידע הזה נותן לנו שיח על עובדות משותפות.

ניר ברקת: אפשר להתווכח, לגיטימי לחלוטין שהמנהל חושב שזה נכון או לא נכון.

ניר ברקת: בסדר, אנחנו לא נכנסים לרזולוציות האלה, זו לא התנצחות אלא כלי שנותן למנהל יכולת, קודם כול, להגדיר יעדים לשנה הבאה.

ניר ברקת: אנחנו עומדים לשבת בקרוב עם מנהלי בתי-ספר ולחשוב אתם יחד מה הם היו רוצים לעשות, איך להגדיר את היעדים ואת המטרות שלהם לשנה הבאה.

ניר ברקת: אומרים: זה מה שחשוב למערכת, אלה הנושאים שחשובים לנו בעיר ירושלים ובוא נחשוב אתכם איך לוקחים את בית-הספר שלכם לשנה הבאה.

ניר ברקת: אנחנו עושים את זה עכשיו כי אנחנו כבר אומרים להם, לקראת תשע"ב יש לנו משאבים – לא כל המשאבים בעולם, אמנם מעט, אנחנו גם מוכנים לעזור לכם בגיוס פילנתרופיה, נפנה גם למשרד החינוך, אבל על מנת שכל אחד ישדרג את בית-ספרו, בואו נגדיר מטרות ויעדים משותפים ונשאף להגיע לשם.

ניר ברקת: ברמת העיר – היום אני יודע לקחת את כל המידע הזה ולאפיין מה גורם לבתי-ספר מסוימים להצליח.

ניר ברקת: אז נשים אותם על הבמה ושיספרו לקולגות מה הם עשו בשביל להשיג הישגים משמעותיים בנושאים החברתיים, בנושא של ניהול והוראה ובהישגים, כל אחד יחסית לאשכול שלו.

ניר ברקת: אנחנו גם יודעים לאתר את בתי-הספר שצריך לסייע להם יותר, ונעמיד להם משאבים דיפרנציאליים על מנת לסייע להם לייצר איכות חינוכית גבוהה יותר.

ניר ברקת: במקום שנראה שזה לא מצליח ולא עוזר, את המבנה ניקח לבית-ספר שיש לו ביקושים מאוד גדולים, וכך אנחנו מנהלים את המרחב החינוכי.

ניר ברקת: אני טוען שבלי לייצר מערכות מדידה והערכה, בלי להסתכל על הפורטפוליו של בתי-הספר ולנהל אותם בצורה מרחבית לא ניתן להשיג הישגים דרמטיים ומשמעותיים.

ניר ברקת: או לחליפין, כשמסתכלים היום על השבחת בתי-הספר, כשסוכן השינוי הוא מנהל בית-הספר והוא המפתח לאיכות החינוכית במערכת המרחב העירוני, זו תפיסת עולמנו בעיר ירושלים.

ניר ברקת: לשמחתי הרבה, אנחנו כבר רואים דינמיקה של שינוי.

ניר ברקת: אתן לכם קצת נתונים ואחר כך נתייחס לקשר בינינו לבין משרד החינוך.

אלכס מילר: ברשותך, אדוני ראש העיר, נברך את תלמידות בית-ספר "פלך" מירושלים.

ניר ברקת: ברוכות הבאות.

אלכס מילר: ברוכות הבאות.

אלכס מילר: הגעתן ביום מאוד חגיגי, אנחנו חוגגים היום את יום ירושלים.

ניר ברקת: זה בית-ספר עם עודף ביקושים.

זבולון אורלב: נכון, ועדיין לא פתרנו לו את הבעיה של המבנה.

ניר ברקת: נכון, אבל אנחנו נעשה את זה.

אלכס מילר: בבקשה, אדוני ראש העיר.

ניר ברקת: ברוכות הבאות בנות "פלך".

ניר ברקת: קצת לגבי נתונים בשלוש השנים האחרונות.

ניר ברקת: קודם כול, כדי לסבר את האוזן, בקדנציה הקודמת הזרם הממלכתי בירושלים הצטמק ב-12% בחמש וחצי שנים והממלכתי-דתי הצטמק ב-7%.

ניר ברקת: בשנתיים שהיו, פלוס הרישום לתשע"ב – זה כבר שלוש שנים – יש לנו גידול בשניהם.

ניר ברקת: שנתיים היינו יציבים בממלכתי והיה גידול קל בממלכתי-דתי, בשנה הקרובה יש גידול בשניהם.

עינת וילף: על חשבון המוכר שאינו רשמי?

ניר ברקת: לא על חשבון אף אחד, באופן מוחלט.

ניר ברקת: הזרם הממלכתי בירושלים צומח בפעם הראשונה אחרי למעלה מעשר שנים.

עינת וילף: אבל האם אנחנו גם רואים - - -

ניר ברקת: לא, כל המגזרים צומחים.

זבולון אורלב: הפרופורציות השתנו.

עינת וילף: האם המוכר שאינו רשמי, מבחינת העוגה, יורד?

ניר ברקת: לפני המוכר שאינו רשמי - אני מר על הזרם הממלכתי.

ניר ברקת: בממלכתי יש מוכר ומוכר שאינו רשמי – זה הזרם הממלכתי, בתי-הספר החילונים.

עינת וילף: הבנתי, אתה מתייחס לזה כך.

ניר ברקת: ודאי, אני חושב שזו הגישה הנכונה – להסתכל על סך הכול הממלכתי בירושלים.

ניר ברקת: זה הצטמק ב-12% בקדנציה הקודמת והממלכתי-דתי, על הניואנסים שבו, הצטמק 7%.

ניר ברקת: היום, שלוש שנים אחרי – אני מר על תשע"ב כשנה שלישית של רישום – בפלוס בשניהם.

ניר ברקת: זה שינוי מגמה, זה כבר לא שנה, לא שנתיים, זה כבר שלוש שנים של שינוי מגמה.

ניר ברקת: אני חושב שזה אומר משהו, גם על האיכות של המערכת, גם על השינויים שחלים בפועל.

ניר ברקת: הזכאות לבגרות בשנה האחרונה – בממלכתי ובממלכתי-דתי עלתה ב-4%.

ניר ברקת: הכנסנו תוכנית תה"ל לעל-יסודיים.

ניר ברקת: זו תוכנית יפהפיה, בהשקעה של 6 מיליון שקלים לשנה מדינה-עירייה, והתוצאות לא מאחרות לבוא.

ניר ברקת: זו תוכנית שמי שמבין איך היא עובדת מבין מיד למה היא מצליחה.

ניר ברקת: יש לנו גידול של 17% בהיקפי הפעילות בתנועות הנוער בירושלים.

ניר ברקת: אני רואה את שלושת המדדים האלה כבשורה מעניינת.

ניר ברקת: זו התחלה טובה לשינוי אמיתי שמתחולל, שינוי איכותי.

ניר ברקת: זה נובע משינוי שיטת העבודה וגם, אני מניח, מתפיסת העולם שלנו, של השקעה.

ניר ברקת: כמחזיק תיק חינוך, אני אומר שאנחנו משקיעים בזה לא מעט משאבים, נתנו לזה עדיפות גבוהה.

ניר ברקת: אמנם התמקדתי בממלכתי ובממלכתי-דתי, אבל יש לנו צמצום פערים אדיר בכיתות במזרח העיר.

ניר ברקת: היום אנחנו מפתחים 350 כיתות במזרח העיר, שזה חסר תקדים.

ניר ברקת: לא היו מספרים כאלה בשנים קודמות מבחינת צמצום פערים במזרחה של העיר.

ניר ברקת: יש לנו 150 כיתות במגזר החרדי – זה מספר חסר תקדים של צמצום פערים בצרכים של המגזר החרדי ויש מה שאנחנו קוראים לו ספיל-אובר.

ניר ברקת: חלק לא מבוטל מהפרויקטים שאנחנו מפעילים במגזר הממלכתי וממלכתי דתי, יש לו ביקוש גם במגזר הערבי במזרח העיר ואנחנו יותר מאשר שמחים להעניק ולתת יותר משאבים ייחודיים, כמו מחשב לכל מורה שהכנסנו בבתי-ספר יסודיים במספרים אדירים.

ניר ברקת: 2,200 מחשבים חילקנו בממלכתי, ממלכתי-דתי ובמגזר הערבי, ועוד היד נטויה.

ניר ברקת: אנחנו מציעים, לפי בקשת בתי-הספר במזרח העיר, שאני יושב אתם לא מעט, יותר ויותר תוכניות חינוכיות מהשיטה הישראלית שהיא שיטה, גם לתפיסתם, הרבה יותר טובה מהשיטה שנהוגה שם, של התווג'יה.

ניר ברקת: אנחנו שמחים מאוד לאפשר להם כאופציה - הם לא חייבים – לקחת שיטות נוספות.

ניר ברקת: הם רעבים מאוד לקחת פרויקטים מירושלים כמכלול.

ניר ברקת: מערכת היחסים עם המדינה עדיין לא הוסדרה במובן הבא, שכל ניהול מרחב חינוכי, לתפיסתי, כן חייב הסדרה.

ניר ברקת: אנחנו עדיין לא שם, יש כפילות בין התהליכים שקורים במינהל חינוך ירושלים בעירייה לבין משרד החינוך.

ניר ברקת: זה פחות יעיל, לעתים יש קונפליקטים, שהמשרד חושב ר אחד ואנחנו חושבים ר אחר.

ניר ברקת: אני מאמין שהגישה הנכונה, שאליה צריך לשאוף, בין מח"א – מרחב חינוכי אזורי – לבין המדינה זו אותה פילוסופיה שאנחנו פועלים לפיה עם מנהלי בתי-הספר.

ניר ברקת: כלומר, צריך לתת לעיריות לנהל, לתת להן משאבים, לתת להן כלים, כפי שאנחנו עושים למנהלי בתי-הספר כי בסוף איכות החינוך זה איכות המנהל, שמביא ומכשיר מורים טובים בכיתה.

ניר ברקת: אנחנו צריכים לתת לו שירותים והמדינה צריכה לתת לנו, בעיריות, שירותים.

ניר ברקת: אני מעריך ומאמין שכשניכנס קצת יותר לתהליכים זה יפשט את צורת העבודה, כי נכון להיום יש מנהלי בתי-ספר עם למעלה מ-30 מפקחים: לכל מקצוע, לכל נושא וכו'.

ניר ברקת: מערכת החינוך במדינה עובדת היום top down ולא עובדת bottom up.

ניר ברקת: כלומר, אם אנחנו מבינים שהאיכות החינוכית היא המפתח ואנחנו צריכים לבנות מנהיגות חזקה בתוך בתי-הספר אז אנחנו צריכים לפשט, להקטין את כמות הפיקוח, לייעל את הפיקוח, לתת כלים, כפי שאנחנו נותנים למנהלי בתי-ספר כדי שיוכלו, כל אחד במרחב שלו, להשתפר ולתת לטובים להצליח.

ניר ברקת: השיטה שאני מר עליה מאפשרת למנהלים טובים להצליח, היא מציפה אתגרים של מנהלים אחרים.

ניר ברקת: מנהל שיש לו קושי שנה אחרי שנה, הוא מבין שיש בעיה וגם קל יותר להתמודד – זה לא משהו מערכתי, זה משהו טקטי שאנחנו מתקנים.

אלכס מילר: אוקיי.

אלכס מילר: אתה מוכן לפתיחה יותר מוקדמת של שנת הלימודים?

ניר ברקת: קראתי את זה אתמול בעיתונות פעם ראשונה.

ניר ברקת: אנחנו נהיה מוכנים, ברור שנהיה מוכנים.

ניר ברקת: אבל אין לי דעה מגובשת אם זה טוב או לא טוב.

ניר ברקת: אני מניח שיש בזה יתרונות וחסרונות.

ניר ברקת: צריך לחשוב על זה, לעשות עבודת מטה ואנחנו נתארגן.

אלכס מילר: רבותי, יש לנו עוד עשר דקות ויש עוד כמה אנשים שרוצים לר.

אלכס מילר: חבר מועצת העיר אללו, בבקשה.

יוסף פפה אללו: תודה.

יוסף פפה אללו: קודם כול, עד לפני שנה וחצי החזקתי את תיק החינוך במזרח העיר, לפי סמכויות שהאציל לי ראש העיר.

יוסף פפה אללו: אני רוצה לומר כמה מלים על החינוך במזרח העיר.

יוסף פפה אללו: לא על העניין של הכיתות, כי כולם כבר יודעים שחסרות 1,000 כיתות ושאנחנו לא מיקים את הפער.

יוסף פפה אללו: לא משנה כמה אנחנו בונים, זה רק מספק את הגידול הטבעי של האוכלוסייה וכל הזמן 1,000 כיתות חסרות.

יוסף פפה אללו: השנה, למשל, יהיה בית-ספר אחד ובשנה הבאה עוד בית-ספר.

יוסף פפה אללו: זה לא מספק אפילו את הגידול הטבעי, עם כל המספרים הגדולים.

יוסף פפה אללו: אני רוצה לספר קצת על האיכות של החינוך.

יוסף פפה אללו: כפי שאתה יודע, ירושלים מחולקת לשלושה סקטורים: החרדי, הכללי ומזרח העיר.

יוסף פפה אללו: לא במקרה אין פה אחד מהסקטור הערבי.

יוסף פפה אללו: זה לא במקרה, זה בכל מקום, גם כשבונים את התקציב, גם כשיש דיונים חשובים - מזרח העיר, אף על פי שהם מהווים 35% של אוכלוסיית הילדים והתלמידים, הם לא נחשבים לשום דיון, ואת זה אני יכול להוכיח שחור על גבי לבן.

יוסף פפה אללו: מבחינת תקציב – אני מר על איכות – אפשר לראות את מספר תוכניות הלימודים שמקבל מזרח העיר ביחס למה שמקבל מערב העיר, אף על פי שזה סודי; אני לא מקבל את הנתונים אבל אני יודע איך לקבל אותם מהצד.

יוסף פפה אללו: ביקשתי אותם, אבל אני לא מקבל את הנתונים כי רוצים להסתיר את המציאות.

יוסף פפה אללו: המציאות היא שהם באמת לא מקבלים תוכניות לימודים, לא מקבלים ניהול עצמי.

יוסף פפה אללו: ניהול עצמי זה 16 מיליון שיש במערב העיר – 6 מיליון ממשרד החינוך, 10 מיליון.

יוסף פפה אללו: נכון שאומרים שהם מקבלים כספים אחרים, אבל זה לפי הצרכים – לנסיעות.

יוסף פפה אללו: אף אחד לא מבקש שלא יהיה בית-ספר ליד הבית ובוודאי שבגלל זה יש כספים לנסיעות.

יוסף פפה אללו: בירושלים יש שני אגפים: האגף החרדי – ויש לי את כל הכבוד, עושים הרבה למען האגף החרדי – יש את האגף הכללי ויש מעל זה מינהל, אבל אין אגף ערבי של חינוך ערבי.

יוסף פפה אללו: דרך אגב, בעירייה יש 30 אגפים, אין אף ערבי בראש אגף.

יוסף פפה אללו: אנחנו נשלם מחיר יקר.

יוסף פפה אללו: הם תושבים, קודם כול מגיע להם.

יוסף פפה אללו: בנוסף, לפני שנה כשהייתי פה הזמנתי את מר אורלב ואמרתי לו שייקח את ועדת החינוך ויעשה סיור בבתי-הספר במזרח העיר והוא יראה.

אלכס מילר: סליחה, אדוני.

אלכס מילר: אני לא ראיתי אותך כאן כשלפני כמה שבועות - - -

יוסף פפה אללו: נכון, הייתי בחוץ לארץ.

יוסף פפה אללו: קראתי את הכול.

אלכס מילר: זה חשוב אדוני, חבל.

אלכס מילר: עשינו כאן ישיבה על תוכניות לימוד במזרח ירושלים, עשינו ישיבה על כך שאנחנו מבקשים ודוחפים לכך שהתוכנית במזרח ירושלים, שהיא מתוקצבת על-ידי מדינת ישראל, תהיה תוכנית לימודים ישראלית.

אלכס מילר: מבחינתנו יש חשיבות רבה בכך שתהיה אחדות, לא רק בהיבט הגבולות אלא גם בהיבט החינוך.

אלכס מילר: אשמח לבקר בבתי-ספר, יחד עם - - -

זבולון אורלב: אני מבקר שם הרבה מאוד.

יוסף פפה אללו: אנחנו פה בכנסת - - -

אלכס מילר: אדוני, תשמע - - -

יוסף פפה אללו: מותר לי גם לחלוק.

יוסף פפה אללו: אני לא חושב שתוכנית - - -

אלכס מילר: אתה יכול לחלוק, אבל אתה חולק אחרי שאני מסיים לר.

אלכס מילר: בסדר?

אלכס מילר: מה שאני רוצה להגיד זה שאין שום בעיה לבקר גם בבתי-ספר בירושלים, במזרח ירושלים.

אלכס מילר: אנחנו עושים את זה המון.

אלכס מילר: יש עובדה, שאני כיושב ראש ועדה הבהרתי את זה, ולא פעם אחת, שחייב להיות מנגנון מסודר במערכת החינוך בכל הארץ, אם זה בהיבט של ספרים, אם זה בהיבט של תכנים ואם זה בהיבט של תוכנית הלימודים.

אלכס מילר: אם תשאף לשם – אברך אותך.

אלכס מילר: יש עוד מישהו שרוצה להתייחס, לברך?

אלכס מילר: בבקשה, חברת הכנסת וילף.

עינת וילף: אפשר רק לברך?

אלכס מילר: אנחנו ביום חגיגי.

אלכס מילר: בסופו של ר, כל ר יצטרך ישיבה מסודרת, עם המומחים, עם כל מה שאנחנו יודעים לעשות.

אלכס מילר: ביום חג אנחנו חוגגים, ביום אחר - -

עינת וילף: - - נשאל שאלות מביכות.

עינת וילף: קודם כול, אני מברכת על ההשקעה בחינוך ועל המאמץ הרב.

עינת וילף: יש שני רים שאני רוצה להתייחס אליהם.

עינת וילף: גם ברים שנכתבו, גם ברי שאמרת – יכול להיות שזה פשוט לא רשום – לא דובר על שיתוף המורים, לא בסקרים, לא בקביעת המדדים.

עינת וילף: היה דגש מאוד גדול על המנהלים.

עינת וילף: אני לא אוהבת את זה והר קצת מטריד.

עינת וילף: בעיניי זה מאוד חשוב.

עינת וילף: יכול להיות שסתם זה לא רשום, ואם כך – אשמח לשמוע אחרת.

עינת וילף: הר הנוסף – אני יודעת שהגורם שממנו לקחת הרבה מהרעיונות והמודל זה מה שנעשה בניו-יורק.

עינת וילף: כבר היום מתחילים לצאת סיפורים על ההיבטים המאוד הרסניים של מה שנעשה שם: הדגש האדיר על מדידה, שיצר לחץ – אנחנו כבר רואים את התופעות האלה בהקשרים אחרים – לסוג של רמאויות בדרגים שונים על מנת לייצר את התוצאות, כי לתוצאות יש משמעות כלכלית, משמעות של תעסוקה.

עינת וילף: לכן כדאי מאוד להיזהר בהרבה מהנתונים האלה כי הרבה פעמים הם דווקא מרחיקים אותנו מרים שהם חינוכיים, בשם שיפור החינוך.

ניר ברקת: אני מסכים אתך לגבי הסיכונים שיש – בכל שיטה, אגב.

ניר ברקת: אני לא מכיר שיטה שהיא מושלמת.

ניר ברקת: זה כמו דמוקרטיה, שהיא השיטה שהיא הכי פחות גרועה לניהול, ואני מאוד מאמין בה.

ניר ברקת: אי-אפשר להתחמק ממדידה והערכה אם רוצים לקדם מנהלים.

ניר ברקת: ביו-יורק הם עושים את זה עד רמת כיתה, עד רמת מורה, והם הראו בשמונה השנים האחרונות גידול דרמטי, דיפרנציאל מאוד גדול משאר הערים בארצות-הברית.

ניר ברקת: זה משהו מובהק שמגדיל את האיכות.

ניר ברקת: ברור שבכל שיטה יש גם כאלה שמשתמשים בה בצורה מעוותת או מנצלים אותה לרעה.

ניר ברקת: זו לא סיבה לא להפעיל את השיטה.

ניר ברקת: אנחנו בהחלט צריכים להוקיע מי שמשתמש בה לרעה, לשדרג אותה כל הזמן.

ניר ברקת: בחרנו להתחיל ממנהלים כי הם סוכני השינוי.

ניר ברקת: לתפיסתי.

ניר ברקת: אנחנו רואים, בית-ספר שהייתה לו בעיה והתחלף המנהל, הכול ממריא, כל בית-הספר ממריא.

ניר ברקת: מהמקום שבו אנחנו נמצאים היום, לשים את הדגש על המנהלים זה בוודאי השלב הנכון בטיפוס בתהליך.

ניר ברקת: אני בהחלט מסכים אתך שיש מקום להרחיב את הכלים ולשדרג אותם על מנת לתת פיק לרמת מורה.

ניר ברקת: אנחנו עוד לא שם, זה מאמץ מאוד גדול.

עינת וילף: התכוונתי לשתף את המורים בבניית המדדים ובחשיבה.

ניר ברקת: מבחינתי, אם אנחנו משתפים את פורום המנהלים אז הם גם מייצגים את המורים.

ניר ברקת: אין בעיה, אנחנו פתוחים להערות.

ניר ברקת: מה שאתם רואים זה טיוטה, זה לא משהו סופי.

ניר ברקת: נראה את הטיוטות למנהלים, המנהלים יעירו את ההערות.

ניר ברקת: אני מניח שנשפר.

ניר ברקת: אגב, דעו שמשרד החינוך לא נותן לפרסם מידע.

ניר ברקת: אני מאמין שכן צריך לפרסם מידע.

ניר ברקת: השאיפה שלנו היא להביא בשלב כזה או אחר את המידע הזה, כשהוא כבר סופי, לעיון הציבור כי זה לא פצצות אטום, זו מערכת חינוך.

ניר ברקת: לכן, זו צריכה להיות שאיפתי.

ניר ברקת: אני מקווה שנצליח, שנשכנע את משרד החינוך שנוכל לפרסם את המדדים האלה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: רבותי, אני רוצה לסגור את הישיבה.

אלכס מילר: קודם כול, אני רוצה לברך את כל תושבי ירושלים וכמובן, כל אזרחי מדינת ישראל.

אלכס מילר: אבל אנחנו כאן ביום ירושלים, אז נברך את כל תושבי ירושלים וכמובן אותך, כמי שמוביל את מדיניות העיר.

אלכס מילר: יש כאן נציגים של סיעות שונות במועצת העיר שלך: נמצאת פה סגנית ראש העיר מאשה, נמצאים כאן חברי מועצת העיר וכמובן, אנשי המקצוע, שהם לב ליבה של הפעילות המוצלחת שאתם מובילים בעירייה.

אלכס מילר: אני רוצה לברך את כולכם ולאחל הצלחה.

אלכס מילר: אין ספק שהתמודדות עם המטרופולין שלכם זה לא ר פשוט.

אלכס מילר: אני מכיר את הבעיות שיש אצלך בעיר.

ניר ברקת: איזה בעיות יש בעיר?

עינת וילף: אתגרים, זה המונח.

אלכס מילר: בעיות שצריכות פתרון.

ניר ברקת: אתגרים, לא בעיות.

אלכס מילר: דנו עליהן לא פעם.

אלכס מילר: אני מקווה מאוד שתצליחו לפתור אותן.

אלכס מילר: צריך הרבה סבלנות, צריך מאמץ.

אלכס מילר: אני מכיר אותך, אדוני ראש העיר, כמישהו שבאמת יודע להגיע להישגים, יחד עם שותפיך.

אלכס מילר: ברכות והצלחה.

אלכס מילר: נקיים כאן ישיבות על סוגיות שונות.

ניר ברקת: תודה רבה ליושב ראש.

ניר ברקת: כבוד הוא לנו.

אלכס מילר: תודה, אני נועל את הישיבה.