ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 459, 2011-07-20 10:00

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם.

אלכס מילר: היום ה- 20 ביולי 2011, י"ח בתמוז תשע"א, נושא הדיון: ביטול יום ההתרמה הארצי במערכת החינוך ביוזמת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, פרוטוקול מספר 459.

אלכס מילר: בבקשה גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה אדוני היושב ראש.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית אני רוצה להתחיל ולפתוח בתודה על כך שמצאתם בוועדת החינוך, שזו הוועדה הראויה לדון בנושאים האלה, בזמן כל כך לחוץ ולקראת הפגרה ושאנחנו יודעים כמה קשה לקבוע וועדות שהן לא בשוטף של הסדר היום של הוועדה זמן לדיון הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מודים לך על כך כי הנושא הוא חשוב ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: הובא לידיעתי באופן די מפתיע שמשרד החינוך שוקל לבטל את מתכונת יום ההתרמה המונהג מדי שנה בבתי הספר.

אורלי לוי אבקסיס: די הופתעתי שזה עבר די בשקט.

אורלי לוי אבקסיס: הוקמה וועדה, לא הגיעה, אני לא יודעת אם לוועדת החינוך הגיע עניין הקמתה של הוועדה והיא דנה בעניינים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: מן הראוי היה שישמעו עוד אנשים בנושאים הכול כך חשובים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: התרשמתי שגם אנשים שנוגעים באופן מאוד ישיר אליהם זה הגיע כדרך אגב והם ביקשו לפחות את זכות השימוע בוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שליום ההתרמה יש ערך כל כך חשוב ובעיקר בימים בו משרד החינוך הפך להיות סוג של בית חרושת לציונים.

אורלי לוי אבקסיס: כשכל הנושא הערכי והקניית הסולידריות החברתית בקרב הילדים, הערכים, החשיבות, ההסתכלות על החלש תוך מגמה של שותפות גורל, מעבר לכל זה אני חושבת שמקבלים כל כך הרבה בחזרה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מכירה את זה עוד מתקופתי כשהייתי ילדה וחיכינו ליום הזה.

אורלי לוי אבקסיס: הינו מקבלים סדרה של חינוך, חינוך בלתי פורמאלי בתוך בתי הספר בעניין הזה, היינו ידועים על מה אנחנו הולכים להתרים, היינו יודעים מהי המצוקה, איפה והיינו נחשפים בפעם הראשונה למציאות של ילדים ואנשים שאנחנו לא רואים אותה ביום יום.

אורלי לוי אבקסיס: זה גם המקום שילדים יכולים להיחשף כשיש להם בעיה בפנימית ואין להם כתובת ואין למי לפנות.

אורלי לוי אבקסיס: אני מכירה לא מעט מקרים שילדים פנו לעזרה לאותם גופים שמשתתפים בזכות החשיפה של יום ההתרמה.

אורלי לוי אבקסיס: מעבר לכך יש נושא נוסף, הכספים האלה מעבר לעניין החינוכי הם באמת יכולים להוסיף לאיכות החיים של אלה שנמצאים בשולי החברה שלנו, אלה שנשכחו בצד, אלה שלא שפר עליהם גורלם.

אורלי לוי אבקסיס: אני אתן לכם דוגמה.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע שיש את הילדים בסיכון ואתה יודע עד כמה אני פעילה בעניין הזה, ילדים שנמצאים בתוך מוסדות חוץ ביתיים, נמצאים בפנימיות לילדים בסיכון והוצאו מחזקת הוריהם מטעמים כאלה ואחרים, בדרך כלל כשיש סכנה לילד.

אורלי לוי אבקסיס: אותם הילדים לא נחשפים, כנראה שלא יחשפו לעולם ויתכן שללא הימים האלה לא היו נחשפים לתיאטרון, לאמנויות, לקולנוע, לטיפול בנושאים נוספים כי המדינה שלנו, תמיד אומרים לנו שהשמיכה לא מספיק רחבה והיא לא מכסה את הכול, להם אפשר להגיד שזה האקסטרות.

אורלי לוי אבקסיס: לנו מובן שילד צריך לקבל דברים נוספים, אבל ילדים שנמצאים בפנימיות, ללא הכספים האלה שבדרך כלל הם גם צבועים למטרה מסוימת, לא היו מקבלים את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יכולים לדבר על נושאים נוספים חשובים כל כך וכדאי לגעת בהם.

אורלי לוי אבקסיס: אני אתן לך מהפן האישי.

אורלי לוי אבקסיס: הבנות שלי הן בשילוב עם ילדים אוטיסטיים בקיבוץ מסילות עם בית ספר דרור, מהגן הן היו בשילוב, ניסיון של שילוב.

אורלי לוי אבקסיס: היכולת שלהן להכיל את השונה ולנסות למצוא בעצמך את הכלים איך לתקשר, איך להיות חלק מהמערכת הוא הדבר שנותן להם הרבה יותר, אולי לא הרבה יותר, אבל לא פחות ממה שנותן הצד האחר.

אורלי לוי אבקסיס: כשהודיעו לבת שלי שבשילובים מכניסים ילדים אחרים ושהיא צריכה לפנות את המקום היא בכתה יומיים רצופים, היא כל כך נקשרה וזה היה כל כך חשוב לה, היא אמרה "למה אין מספיק מקום לכולם?

אורלי לוי אבקסיס: למה לא כולם יכולים לקחת חלק ואימא תשני את זה בכנסת".

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו באים לשנות אנחנו צריכים לשנות לטובה, לא לצריכים להפר את האיזון בין ילדים לילדים.

אורלי לוי אבקסיס: יבוא משרד החינוך ויאמר שישנן דרכים אחרות להשיג את הכסף.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא מבינה, היום הם משתמשים בכל הכלים שיש להם בין אם זה מסרונים, טלפונים, מייל, אני יודעת כי אני מקבלת לא מעט טלפונים הביתה, כל הגופים האלה קורסים תחת הנטל כדי לספק את השירותים שקצרה ידה של המדינה, בין אם משיקולים כלכליים או מתוך אג'נדה אחרת, מלספק את השירותים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: הם נכנסים לתוך הוואקום הזה שחסר.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני אומרת שזה לא צריך שזה יהיה במקום זה או על חשבון זה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יודעים היום שבכל עניין המסרונים למיניהם אנשים מעדיפים לבזבז את כספם על מסרונים ולהצביע ל"כוכב נולד" לזה שהם אוהבים, לבחור מהשכונה.

אורלי לוי אבקסיס: בסופו של דבר זה הכיס הפרטי של האנשים, אבל במפגש אישי עם ילדים כשפותחים את הדלת היכולת שלהם או הרצון לטרוק את הדלת הוא שונה מהמקום שאתה לא תפעל אקטיבית ותרים את הטלפון ותעביר מסרון.

אורלי לוי אבקסיס: במשרד החינוך אומרים, יגידו את זה גם פה, שזה כסף זניח.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: – כי זה מספיק אחוזים לאותה קופה שנצברת.

אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת, אם ניקח למשל את "עלם" כדוגמה, עלם מרוויחה מיום ההתרמה הזה אחרי שננכה את עלויות יום ההתרמה, יש להם בערך 800,0000 שקל ביום אחד של התרמה.

אורלי לוי אבקסיס: אומרים להם תוותרו.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע אילו פרויקטים עושים בסכום הזה?

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע ש"עלם" נותנים באינטרנט מענה ישיר, עכשווי, זמין, 24 שעות בימימה?

אורלי לוי אבקסיס: לנערים שמגיעים למצבי משבר יש להם למי לפנות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לבטל פרויקט כזה כי מישהו חושב שזה זניח?

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים אתה יודע שזה מה שיכול להציל נפשות.

אורלי לוי אבקסיס: ככל שיהיה יותר יהיה אפשר יהיה יותר לעשות פרויקטים בקהילה, אפשר להציל יותר ילדים ושתהייה להם כתובת לפנות כשצריך.

אורלי לוי אבקסיס: עוד משהו שאותי מעצבן בגישה של משרד החינוך, בהצעה שלהם שמדברת על כך "לבחור עמותות הזכאות ליום התרמה ושיעשו ביניהן סבב".

אורלי לוי אבקסיס: שהעמותות יתחרו על בית הספר ואז כל בית ספר ייקח עמותה אחת פעם בשנה ואולי בסוף השנה יעשו את זה.

אורלי לוי אבקסיס: בואו תריבו חברים ביניכם מי יותר מסכן ומי זקוק לכסף הזה יותר.

אורלי לוי אבקסיס: מי ראוי לו להיכנס לשטח בית הספר, בואו נעשה את זה כמו "כוכב נולד", בואו נעשה הצבעות במסרונים.

אורלי לוי אבקסיס: למי, לילדים בסיכוי או "אקי"ם", ל"ניצן" "אילן".

אורלי לוי אבקסיס: העמותות האלה קיימות בגלל שהמדינה לא מספקת את השירותים האלה וגם בניהול השוטף 75% מהפעילות נופלת על כתפי העמותות, העמותה צריכה לגייס מבחוץ כאשר אנחנו יודעים שהמצב הכללי גם בארצות הברית וגם במדינות האחרות משפיע ויש פחות תרומות.

אורלי לוי אבקסיס: אצלנו המצב הכלכלי הוא שאנשים נלחמים עכשיו על המחיר הקוטג' ואז כמובן יש פחות יכולת לגייס גם אותם.

אורלי לוי אבקסיס: כל שקל חשוב כאן וזה לא שלא נעשים מאמצים בשוטף, אבל אם אומרים גם להם שבסוף השנה אולי נוציא את הילדים להתרים, מה עשינו בזה?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יכולים כאן לתפוס כמה ציפורים במכה ולהקנות לילדים כמה תחומים.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה להבין שאם אנחנו מדברים על שלומם ובריאותם של הילדים ישנן אופציות נוספות איך אפשר לעשות את זה בצורה הבטוחה ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: אני קודם כל בעד אולי לרענן את הקריטריונים של העמותות כדי שיהיה ניהול תקין, שנדע שהן עמותות שמקיימות גם פרויקטים וגם מגיעים לקהילה ושהן גם עמותות שכבר הוכיחו את עצמן.

אורלי לוי אבקסיס: אולי אפשר לשתף בני נוער, אני רואה כאן בני נוער עם החולצות, לי הייתה חולצה בצבע אחר, המעורבות הקהילתית חברתית הזאת זה משהו שאני בטוחה שתנועות הנוער תשמחנה לקחת חלק בזה.

אורלי לוי אבקסיס: אולי ניתן לצוות לילדים שהולכים ודופקים על הדלת, אף פעם זה לא ילד אחד, תמיד היינו קבוצה של שלושה ילדים וכך זה פועל גם היום ואולי לפעמים בקבוצה יותר גדולה, לצוות להם מישהו בוגר.

אורלי לוי אבקסיס: גם בהדרכה ניתן להיעזר בהם.

אורלי לוי אבקסיס: אני מאמינה שעמותות יכולות לעשות באופן מסודר הדרכה, איך להעביר את החומרים.

אורלי לוי אבקסיס: ניתן להיעזר בכוח הזה ואסור לנו לוותר על הערכים שהילדים האלה מקבלים במסגרת היום הזה.

אורלי לוי אבקסיס: יותר מכך, מה שהחברה מקבלת.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה גברתי.

אלכס מילר: יש לנו כאן רשימת דוברים, באמצע נאפשר למשרד החינוך להתייחס אחרי שנשמע את כל הצדדים.

אלכס מילר: מנהלת פיתוח משאבים מעמותת "עלם", אורלי שלוי בבקשה.

אורלי שלוי: תודה שאתם מארחים אותנו.

אורלי שלוי: אני חושבת שחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ייצגה אותנו, אני חושבת שאף אחד אחר לא היה יכול לעשות את זה יותר טוב.

אורלי שלוי: אני רוצה רק להתייחס לכמה נקודות שהיא העלתה וגם מופעיות במסמך שניתן לעמותות וניתנה לנו הזכות להגיב בכתב.

אורלי שלוי: העלו בפנינו את הטענה שהנושא הערכי של ימי התרמה אינו ערכי משום שישנן עמותות שבאות יום אחד וזורקות את הפנקסים לילדים, מגיעות אליהם ביום השני ולוקחות את הפנקסים ופשוט זו טרדה על מערכת המורים וטרדה לילדים כשאין בזה שום דבר ערכי.

אורלי שלוי: אני הייתי רוצה להגיד איך אנחנו עושים את זה, גם שמעתי מעמותות אחרות שדיברתי איתן והן עושות את זה לא פחות טוב מאיתנו.

אורלי שלוי: אנחנו מתעקשים להיכנס לכל כיתה זו הנחיה שלנו ויש בתי ספר שלא מסכימים, ושלא יביאו לנו שמונה כיתות לאודיטוריום ושניתן הרצאה ונלך.

אורלי שלוי: אנחנו עושים את זה באופן מאוד שיתופי עם הילדים, שעה שלמה של הסברה.

אורלי שלוי: יש ערכת הסברה, יש לנו סרט, אנחנו מעבירים את המסר.

אורלי שלוי: כתוצאה מכך ילדים פונים לעמותת "עלם", ילדים פונים אלינו ויש לי כאן דוגמה ששלח לנו מנהל תחום הניידות של "עלם" איך הגיעה אליו חברה של נערה שברחה מהבית עקב אלימות שהיא חווה בבית, החברה התקשרה וסיפרה שהיא שמעה עלינו ביום ההסברה.

אורלי שלוי: הילדה הזאת הגיעה אלינו, הפנינו אותה לפרויקט שנקרא "מקום אחר" כדי שיהיה לה מקום לינה.

אורלי שלוי: אנחנו עוקבים אחריה עד היום.

אורלי שלוי: כשהייתי בתפקיד אחר "בעלם" נהגתי בעצמי לעשות הסברה, את ההסברה עושים כל המתנדבים של "עלם" 1,700 במספר, כל העובדים של "עלם" - 200 איש שמעבירים הסבר מאוד מאוד רחב.

אורלי שלוי: שנית, עניין הסיכונים, אנחנו מסכנים את הילדים בכך שהם יוצאים אחר הצהריים?

אורלי שלוי: תוך כדי הסברה יש דגש מאוד מאוד גדול על סיכונים.

אורלי שלוי: אנחנו לוקחים טלפון אישי מכל תלמיד וגם הרכז נותן את מספרי הטלפון האישיים שלו שאם חלילה יקרה משהו יתקשרו אליו.

אורלי שלוי: אני אתן דוגמה, אנחנו אומרים לילדים שבשום אופן לא יכנסו לאדם שמזמין אותם לביתו ומציע להם משקה, הם יגידו לו בנימוס תודה והם יעמדו ויקבלו את כוס המים בחוץ.

אורלי שלוי: אנחנו מסבירים להם על זהירות בדרכים, אנחנו מסבירים להם שאין דבר כזה לצאת לבד.

אורלי שלוי: אני מוכרחה להגיד שאני רואה את הילדים – הם עושים את זה בחדווה.

אורלי שלוי: זה בנושא הסיכונים.

אורלי שלוי: אני שמונה שנים ב"עלם" לא שמעתי על שום מקרה שקרה משהו לאיזה ילד.

אורלי שלוי: בנושא הערכי, אמרו לנו שאם אנחנו רוצים להסביר, "רוצים ומאוד חשוב שתסבירו לילדים על בעיות שיש בחברה כדי לעורר בהם חמלה והזדהות, תעשו רק הסברה.

אורלי שלוי: תבואו ותעבירו הסברה בקרב הילדים ושאחרי זה הם ילכו ויתרימו לכם כספים.

אורלי שלוי: חברים, אני רוצה להביא דוגמה, הייתי בוועדה הציבורית שבוחנת את נושא קיום ימי ההתרמה".

אורלי שלוי: בוועדה יושב נציג מועצת התלמידים הארצית, היחיד בוועדה הזאת, היחיד שאמר שלדעתו יש לזה ערך בלתי רגיל משום שזה לא רק לשמוע אלא זה מחנך גם לנתינה והוא יוצא לזה לחדווה וגם חבריו יוצאים לזה בחדווה, הוא היה נציג, אני חושבת שאחד משני יושבי ראש של מועצת התלמידים בארץ.

אורלי שלוי: זה בנושא הערכי.

אורלי שלוי: בנושא הכספי, אומרים לנו "מה זה האחוז הנמוך שאתם עושים בימי ההתרמה לעומת התקציב שלכם".

אורלי שלוי: נכון, התקציב של "עלם" הוא 34 מיליון שקל, לנו נטו יוצא מיום ההסברה 800,000 שקל.

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה התקציב, שלא יחשיבו שהמדינה נותנת לכם 34 מיליון שקל.

אורלי שלוי: 75% אני עושה את זה בצורה מאוד מאוד מפוזרת בגלל שיום ההתרמה יכול להביא שנה אחת יותר ושנה אחת פחות, אני יודעת שקרן שתמכה בי יכולה להפסיק לתמוך בי.

אורלי שלוי: אין לי מושג כמה מסרונים ישלחו לי וכדומה וכדומה.

אורלי שלוי: לכן, כשאומרים לי 800,000 שקל אני רוצה להביא שתי דוגמאות, פרויקט אחד שנקרא "מישהו לרוץ איתו בעלם" פרויקט שמטפל בחסרי בית ומכורים לסמים.

אורלי שלוי: התקציב שלו 892,000 שקל.

אורלי שלוי: קחו נסגור את הפרויקט הזה, הוא בתל אביב, הוא לא משרת רק את חסרי הבית של תל אביב, תל אביב זה מטרופולין, מטרופולין שמגיעים אליו מכל הארץ, נסגור את כל הפרויקט הזה.

אורלי שלוי: יש לנו 15 ניידות נסגור ניידת.

אורלי שלוי: זאת אומרת ש- 800,000 שקל, אני לא יודעת אם החברים כאן יודעים באיזה דם ודמעות זה להשיג אותו ומה זה אומר על ההשלכות על משפחות עמותת "עלם".

אורלי שלוי: הם גם אמרו שישנן דרכים אחרות.

אורלי שלוי: אני עובדת בצורה מאוד סיסטמתית, אני בודקת כמה מסרונים "עלם" מקבלת ממבצעי "דגל האורות שלה" ששמונה שנים עושים אותו.

אורלי שלוי: חבר'ה זה התחיל פה משום שזה היה חדשני, אנשים אפילו לא הכירו את "עלם" כל כך התפעלו ושלחו מסרון, לא היה "כוכב נולד" לא היה "רוקדים עם כוכבים" לא "האח הגדול".

אורלי שלוי: אני רואה את זה בגרף הולך ויורד, אני יודעת שעמותה שלא השתמשה בזה ושתמשה בזה השנה אמרה "לא, זה לא עובד" אצלי זה קצת עבד, אבל זו ירידה של 80% לעומת היום שהתחלנו.

אורלי שלוי: לדעתי בשנה הבאה הכלי הזה כבר לא יעבוד, מה גם שהרבה עמותות, בצדק, מנסות להשתמש בכלי הזה.

אורלי שלוי: תודה רבה לך.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: מתן ימיני מתנועת הצופים נמצא איתך גם גיל אז שאחד מכם ידבר.

אלכס מילר: בבקשה.

מתן ימיני: אני יושב כאן בשני כובעים, פעם אחת אני מרכז את הנהגת שרון של הצופים, זה אומר שאני מנהל את המחוז שכולל את רעננה, כפר סבא, הרצליה, רמת השרון, היום בפעילות יש אצלי 6,500 ילדים.

מתן ימיני: אתמול חזרתי ממחנה הקיץ שלנו שהיה מאוד מוצלח.

מתן ימיני: הכובע השני שאני יושב, אני מתנדב לשעבר בעמותת "עלם" במשך שלוש שנים עשיתי התנדבות בצוות ניידת רחוב של עמותת "עלם" בככר ציון בירושלים ובוודאי חוותי חוויות שעיצבו את חיי בצורה מדהימה, אני חייב לומר שחוותי שם דברים נפלאים.

מתן ימיני: אני יושב כאן מסיבה קצת שונה, אני מסתכל על ההיענות יום ההתרמה, אני מנסה לראות על מה שאנחנו מנסים לעשות עם החניכים שלנו, אני מדבר על עצמי.

מתן ימיני: לי יש היום 6,500 חניכים שהם מיטב הנוער, ילדי השמנת של רעננה, הרצליה, של רמת השרון שאני מתעסק איתם כל היום במצוינות, בערכיות, במסוגלות, חבר'ה שיוצאים לשנת שירות, הולכים לתרום בצבא, שהולכים למקומות הגבוהים ביותר שאפשר, הם באמת הילדים הטובים ביותר שיש למדינה היום להציע.

מתן ימיני: מעבר לכם עם אותם ילדים אני מתעסק בדברים אחרים, אני מדבר איתם על אחריות חברתית, אני מדבר איתם על הכרת השונה, אני מנסה לעודד אותם לאקטיביזם ובהרבה מקומות אני לא מצליח לא מאותה סיבה שאני יודע לשבת לדבר, אבל כשאני מגיע לשלב העשייה קצת יותר קשה לי.

מתן ימיני: אני חושב שבקשר שהזה, שוב אני מכניס איזה אלמנט אישי, לפני שש שנים כשאני ישבתי בתור מרכז בוגר שכיר בתנועת הצופים ואורלי הגיעה אלינו להסברה על עמותת "עלם" פשוט נדלקו לי העיניים אחרי ששמעתי על העבודה שהיא עושה.

מתן ימיני: מצד אחד אני עובד עם מיטב הנוער ומהעבר השני קיים פה עולם שלם שאני בכלל לא מכיר.

מתן ימיני: לאחר אותה הסברה קפצתי לסניף הקרוב בירושלים, נכנסתי, התעניינתי ונסחפתי פנימה לשלוש שנים מדהימות.

מתן ימיני: אני חושב שמה שאני עושה היום עם הנוער שלי, לפחות עם הנוער שנמצא תחתיי, עם השכירים שלי, עם שלושים וחמישה מנהלי סניפים שאני ביום יום מוביל, זה ללכת גם למקומות האלה ולא רק לדבר על אלא גם לעשות.

מתן ימיני: אני מבין את הטיעונים שמדברים על השימוש ציני בילדים, אני מבין את הטיעונים שמדברים על כך שזורקים פנקס.

מתן ימיני: אני יכול להגיד בתור גוף חינוכי יחסית גדול שפעם בשבוע אני מקבל טלפון מעמותה שאני לא מכיר שמבקשת ממני לשלוח את הילדים שלי להתרמה.

מתן ימיני: ברור שזה לא המצב, ברוב המקרים אני עונה לא, אבל באותם פעם-פעמיים בשנה שמגיעה עמותה רצינית, או שמגיע משהו שאני יכול להתחבר אליו ברמה הרגשית, ברמה הערכית, עמותה שמתחברת למערכי ההדרכה שאני מעביר ואומרת לי שלצד אותו יום התרמה אני מגיעה ומעבירה מערכים ונותנת לך להעביר מערכים.

מתן ימיני: מגיעה ומעבירה הסברה וחושפת את החניכים ומכניסה אלמנט נוסף ולא רק מדברת על אלא גם מראה בפועל דברים אחרים, בסופו של דבר יש גם את המעשה עצמו, את אותו ילד שדופק על דלת ואומר "שלום רב, אני מתנועת הצופים, אני כאן היום על מנת להתרים עבור.

מתן ימיני: . ." ומספר סיפור אישי ומסביר למה הוא נמצא שם.

מתן ימיני: אותו ילד בכיתה ו' או ז' או ח' שעומד שם ודופק על הדלת מתמודד ראשית עם הפחדים שלו, עם בעיות הביטחון העצמי שלו, עם את מי הוא מייצג ואת מה הוא מייצג, במה הוא מאמין.

מתן ימיני: בסופו של דבר כמי שבערך מכיר את שני העולמות, מדובר בתוספת משלימה, נהדרת להרבה מאוד אלמנטים חינוכיים שאני מנסה להוביל כאן.

מתן ימיני: אני לגמרי חושב שצריך לאפשר את העניין.

אלכס מילר: מצוין.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: ירון בראון מ"ילדים בסיכוי" בבקשה.

רוני בר-און: ראשית אני רוצה להודות ליושב ראש ולאורלי לוי אבקסיס על הבמה והדיון ולאורלי לוי אבקסיס על הדברים שבעצם מייצגים הרבה דברים.

רוני בר-און: "ילדים בסיכוי" זו עמותה שקיימת כבר עשרים וחמש שנה, עובדת מול עשרת אלפים ילדים ונוער שהוצאו מהבית וחיים בפנימיות ואומנה.

רוני בר-און: במשך עשרים וחמש השנה האחרונות קיימה 90% מהתקציבים, מדובר על מאות מיליוני שקלים.

רוני בר-און: העמותה הביאה לתוך המערכת, הכול מתוך תרומות, פעילויות, אין אבן שאנחנו לא מרימים החל מ- 15 שקלים מהאדם הפרטי ועד למאות אלפי שקלים וקרנות מחוץ לארץ.

רוני בר-און: גם ה- 20% שהיום אנחנו מקבלים מהמדינה הם נגד Matching בשני פרויקטים שלנו עם משרד החינוך ומשרד הרווחה, זה דולר מול דולר.

רוני בר-און: המלחמה, אני יכול להעיד את זה על בשרי, היא מלחמה יומיות, האחריות היא אחריות בלי קץ.

רוני בר-און: אני רוצה לדבר על שני אספקטים מעבר לדברים שהועלו כאן עכשיו, אני חושב שאנחנו, אני חושב שאני יכול להעיד על כולם, מרצון ובאהבה נמצאים במוצבים הכי קדמיים של החברה הישראלית.

רוני בר-און: לטעמי זה חומה ומגדל, אני דור שביעי בארץ ולצערי לא יצא לי לחוות את חומה ומגדל אמיתית, יש לי געגוע ענק לזה.

רוני בר-און: אני חושב שהיום, אני יכול להעיד על עצמי שאני בא מרצון, אני שנתיים ממנכל את העמותה, אני הגעתי מהעולם העסקי, ברצון עזבתי את סיר הבשר.

רוני בר-און: אני רוצה להגיד לכם שההרגשה שאנחנו נמצאים במוצב קדמי ולאט לאט כל פעם אומרים "נוריד להם קצת באספקה, נוריד להם קצת בתחמושת", אנחנו לאט לאט לבד וזו מין תחושה שהחברה הישראלית במקומות הכי קשים אומרת שזו הבעיה שלנו ושנתמודד איתה.

רוני בר-און: האבסורד הוא שאסור להצליח כי ככל שאנחנו מצליחים יותר מורידים לנו יותר, אומרים "הנה, הם מסתדרים, הם מצליחים לבד".

רוני בר-און: הדבר הזה גם מהבחינה הפיזית, כולנו בני אדם ורוצים לדעת שאנחנו חלק מהמדינה הזאת.

רוני בר-און: במקומות הקטנים והמסוימים שהמדינה הולכת איתנו ודואגת לנו, אני לא מסתכל על זה רק ככסף ומיד אגיע לנקודה השנייה.

רוני בר-און: לאט לאט מקצצים לנו, מקצצים לנו, מקצצים לנו, תסדרו לבד, תסדרו לבד, תסדרו לבד.

רוני בר-און: אנחנו לא, אנחנו בעניין הזה למען החברה הישראלית ואני חושב שהבית הזה חייב לסמן למשרד החינוך, לשר ולוועדה איזה גבולות מה מותר ומה אסור ואיפה כן תומכים וכן הולכים.

רוני בר-און: אני אומר את זה , זה במעט וזה לא בגדול כי בגדול אנחנו מסתדרים.

רוני בר-און: המשמעות של הדברים האלה גם מהבחינה הערכית וגם מהבחינה הכספית, אני לא רוצה לחזור על מה אנחנו עושים, כמו שאורלי אמרה, מאתיים אלף שקל זה המון כסף, המון כסף, המון כסף.

רוני בר-און: הדבר השני, אני אבא לילדים, יש לי שלושה בנים בלי עין הרע, 16,13 ו-9, מה שאני רוצה להגיד זה להגיד כאבא ולא כמנכ"ל.

רוני בר-און: היום הילדים ממה הם ילמדו?

רוני בר-און: מ"כוכב נולד" מ"מאסטר שף" מזה שהם הולכים לקניון, מאייפונים?

רוני בר-און: מי ילמד אותם את הדברים האלה, מי ילמד אותם על השואה, מי ילמד אותם על ילדים נזקקים, מי ילמד אותם על אוכלוסייה חלשה, על חולים, מי ילמד אותם אם לא אנחנו?

רוני בר-און: בראש ובראשונה משרד החינוך, איזה גורם יש יותר ממשרד החינוך צריך להיות לו אינטרס לדבר הזה?

רוני בר-און: לכן בנושא הזה אני רואה כאן משימה שאסור לוותר עליה, אסור לוותר.

רוני בר-און: על שני האספקטים האלה רציתי לדבר.

רוני בר-און: אני רוצה להגיד עוד דבר אחד, אתמול בערב דיברתי עם דוקטור יצחק קדמן, אני חייב להגיד שאנחנו לא מסכימים על הכול, יצחק קדמן אומר שצריך לעשות רביזיה וראורגניזציה בנושא הזה, אני שמח, אמרתי לו "נהדר, אבל בוא נעשה ראורגניזציה", אבל הוא אמר לי דבר אחד קטגורית, "אסור לבטל את היום הזה, אסור לבטל את היום הזה, צריך אולי לעשות שיפור".

רוני בר-און: אנחנו בעד, להפך בואו נשפר, בואו נעשה.

אלכס מילר: נציגות הרשות הלאומית לשלום הילד תדבר בשמה, אתה תדבר מהמקום שלך.

רוני בר-און: עשיתי גילוי נאות.

רוני בר-און: אני אומר הבית הזה, חברי כנסת, הריבון צריך לסמן לגורם המבצע את גבולות הגזרה שלו ולהגיד לו שזה לא יכול להיות, כמו שאורלי אומרת, הוועדה הזאת תקום ומתחת לראדר תחליט החלטות.

רוני בר-און: יש דברים שהמדינה צריכה לעמוד מאחור ברמה ערכית, ברמת ביצוע ולסמן את הגבולות גם לשר וגם לוועדה ולהגיד עד כאן, אתם רוצים לשפר?

רוני בר-און: – ההפך בואו נעשה את זה יותר גדול, בואו נעשה את זה יותר עמוק, בואו נעשה את זה יותר רחב למען הילדים ולמען החברה.

רוני בר-און: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת מסעוד גנאים בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: אני חושב שהנושא וגם נושאים אחרים שהועלו כאן צריך לשקול לא לפי מאזן רווח והפסד, לא הכול כסף.

מסעוד גנאים: אני תמיד מצטט, אני לא זוכר מי אמר, הוא שאל מהו חינוך ואמר שחינוך זה כל מה שנשאר לך אחרי ששכחת כל מה שלמדת, היסטוריה אתה שוכח אחרי המבחן, אבל יום התרמה כשאני יוצא לבתים, כאשר אני עוזר לחלש, עוזר לנזקק את זה לעולם לא אשכח.

מסעוד גנאים: כאשר אנחנו מדברים על בתי ספר וחינוך, כעת אני מדבר כמורה וכמנהל בית ספר לשעבר שחווה את החוויה הזאת עם התלמידים שלו שיצאו והשתתפו בכל ימי ההתרמה בין אם היו בין כותלי בית הספר ובין אם מחוץ לכותלי בית הספר.

מסעוד גנאים: זה חינוכי ממדרגה ראשונה כי בסוף אנחנו לא מלמדים את הילדים רק כדי שיצליחו במבחן המקצועי, אנחנו מלמדים אותם על החיים.

מסעוד גנאים: הילד צריך להיות גורם חיובי, אפקטיבי בחיי החברה ואין כמו ימי ההתרמה שמקנים לתלמיד את ערכי הנתינה, התנדבות והעשייה למען האחר.

מסעוד גנאים: זה יותר חשוב ואני לא רוצה להפחית מערכם של שאר המקצועות או המידע שנותנים לתלמידים בבתי הספר.

מסעוד גנאים: ימים כאלה הם חשובים מאוד למטרות החינוכיות בכלל, כי אנחנו בונים את האדם, את הערכים שלו, את המידות שלו.

מסעוד גנאים: עדיין לא שמעתי את משרד החינוך למה הם מבטלים את ימי ההתרמה.

מסעוד גנאים: אחרי שנשמע אולי נקבל את התשובה ונתייחס לתשובה.

מסעוד גנאים: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: סיגל יהלומי פרץ מנכ"ל אקי"ם.

בני פרג'ון: סיגל מתעכבת ולכן אני אייצג את אקי"ם.

בני פרג'ון: שמי בני פרג'ון, אני מתנדב באקי"ם, לפרנסתי עובדת בתעשייה האווירית.

בני פרג'ון: סליחה על האיחור התעכבתי במקום העבודה.

בני פרג'ון: אני מתנדב ב"אקי"ם" כשתיים עשרה שנה, אני אח למזל, מזל בת שישים, נכה עם פיגור שכלי.

בני פרג'ון: ספגתי את זה מגיל אפס.

בני פרג'ון: למה אני מתחיל מהפן האישי?

בני פרג'ון: – הוא הזכיר משהו ואני רוצה לחדד אותו.

בני פרג'ון: כשהייתי בבית ספר יסודי בשנות השישים, אני בן 57, אף פעם ואף פעם לא למדו אותנו לקבל את השונה ומהו שונה.

בני פרג'ון: כשאחותי הגיעה לבית הספר עם הוריי התביישתי, התחבאתי כי אף אחד לא לימד אותי שיש דבר כזה, מכל אלף התלמידים רק לבני פרג'ון יש אחות כזו שונה, התביישתי, הדחקתי.

בני פרג'ון: כשגדלתי וביקרתי אותה באותו מוסד שמשרד הרווחה, בזמנו קראו לזה לשכת הסעד, שלחו אותה כי לא התאים לה מקום אחר כי היא נכה, מה לעשות שלחו אותה למקום שנקרא 'שער מנשה' מקום זוועתי רבותי.

בני פרג'ון: אני ספגתי את זה בתור ילד בביקורים, חזרתי עם דמעות הביתה.

בני פרג'ון: זה בנה אותי, זה בנה אותי בבגרות שלי להוציא את הכול החוצה במצפון ולהסביר לתלמידים כמה חשוב לקבל.

בני פרג'ון: עם כל הכבוד למערכת החינוך, אני מגיע המון לבתי הספר –שתיים עשרה שנה אני עושה את זה, עושים V, אולי אני מקצין, עושים V על מהו השונה.

בני פרג'ון: כשאני לוקח בחור עם תסמונת דאון, עם האורגן שלו ומביא אותו לכיתה לנגן להם בערב, "אני מכירה אותו, אני צחקתי עליו במכולת".

בני פרג'ון: מאותו יום הם לא צוחקים עליו.

בני פרג'ון: הערכים שאני מקנה להם, ההסברים, אני מביא אימא לילד עם פיגור להסביר לתלמידים, סטודנטים, חיילים, אסירים בכלא מעשיהו ששם גם אנחנו עושים.

בני פרג'ון: חבר'ה אנחנו מחנכים אנשים לאזרחות טובה יותר.

בני פרג'ון: אני לא מדבר על הפן הפיננסי שאני תכף אגע בו, הצד הערכי.

בני פרג'ון: אני עושה את זה כי יש לי אינטרס, אני מקבל כסף ומקבל משהו אחר.

בני פרג'ון: אני ממן הסעות לתלמידות באולפנא, לתלמידי בתי ספר שמאמצים כיתות מהחינוך המיוחד כי יש לי כסף לעשות את זה.

בני פרג'ון: אני משקיע בבתי ספר, אני נותן להם, לא לוקח הכול אלי, אני לא מופיע בבית ספר פעם בשנה ביום ההתרמה ואומר שלום, תודה והולך.

בני פרג'ון: אני בכל השנה בקשר איתם, מאמצים כיתות, הצגות של ילדים עם פיגור בבתי ספר, יש דינאמיקה וגם גדלים ילדים יותר טובים, חבר'ה בדוק.

בני פרג'ון: שתיים עשרה שנה אני מקיים ימי התרמה ואני בונה את זה כל פעם, סליחה שאני אומר אני זה עם עוד מתנדבים אבל אני מדבר על עצמי כי זה יותר קל לי.

בני פרג'ון: בצד הכספי - אני יושב ראש "אקי"ם" ברמלה, עיר שאני לא אגדיר אותה רמת השרון, עיר בינונית עם אוכלוסייה סוציו-אקונומית בינונית ומטה.

בני פרג'ון: אני יושב ראש סניף "אקי"ם" רמלה, גזר ובאר יעקב.

בני פרג'ון: לעשות שם פעילות לאנשים עם פיגור שכלי אנחנו לא מקבלים כסף מהמדינה.

בני פרג'ון: אנחנו מגייסים את זה לבד.

בני פרג'ון: יום ההתרמה עבורנו, עבורי, הוא היום החשוב ביותר בשנה ולכן אנחנו משקיעים.

בני פרג'ון: אנחנו משקיעים בבתי ספר, כמה שנוציא יותר תלמידים נקבל יותר.

בני פרג'ון: הכסף נטו נשאר אצלנו בעיר לפעילות של התושבים שלנו, לא לשום מקום אחר.

בני פרג'ון: אנחנו עושים ''קופה יפה' ומשקיעים בקהילה, במשפחות, בילדים, מועדון חברתי לילדים עם פיגור שכלי.

בני פרג'ון: מחוג פשוט הקמנו להקת מתופפים שמופיעה בכל הארץ, כל מי שרוצה אני אביא אותה ללא תשלום - - -

אורלי לוי אבקסיס: וזה מיום ההתרמה?

בני פרג'ון: מיום ההתרמה אני מחזיק מועדון לאנשים עם פיגור שכלי, אני לא יכול לגייס, המשפחות צריכות לשלם כסף השתתפות במועדון.

בני פרג'ון: קשה להם, לא לכולם לרוב, זו אוכלוסייה מעורבת, אלו עולים חדשים, לא צריך לספר.

בני פרג'ון: הכסף הזה, ככל שאני מתאמץ יותר ומגייס יותר בתי ספר יש לי יותר, זה חשוב מאוד.

בני פרג'ון: אם יפסיקו את יום ההתרמה זה מכת מוות לפעילות ברמלה ובעוד שישים סניפים.

בני פרג'ון: רבותי סליחה שאני מרים את הקול, זה מרתיח אותי שאף אחד לא אומר לי "בני, נבטל את יום ההתרמה קח במקום", לא.

בני פרג'ון: תתאמץ עוד פעם.

בני פרג'ון: מאיפה אני אביא כסף?

בני פרג'ון: אני אחזיר את המפתחות ותודה רבה, נעמתם לי מאוד.

בני פרג'ון: אני רץ לבתי ספר, אני מתחנן למנהלים, פונה למורים, עושים לי לפעמים טובה שפותחים לי את הדלת, אבל עושים את זה ולא מתביישים.

בני פרג'ון: אחותי יושבת בבית והיא צריכה להגיע למועדון, הורים בני שמונים וארבע בבית, אם היא לא תגיע למועדון הזה שאני אסגור אותו - - -

אלכס מילר: בני, תודה.

אלכס מילר: הרצל מוכתר מהמרכז לעיוור בבקשה.

הרצל מוכתר: תודה רבה.

הרצל מוכתר: אדוני היושב ראש אנחנו שמחים על הדיון של היום.

הרצל מוכתר: אני בכל זאת רוצה להתחיל עם משהו חיובי.

הרצל מוכתר: אנחנו באמת רוצים להודות למשרד החינוך על כל אותם השנים שליווה את ימי ההתרמה.

הרצל מוכתר: אנחנו רוצים להודות למחנכים, למנהלי בתי הספר ולתלמידים היקרים שבמשך כל השנים האלה ליוו את ימי ההתרמה של כולנו.

הרצל מוכתר: אני חושב שבכל אופן היום כשכל אלה שמאיישים את הבנקים, מאיישים את משרדי הממשלה, מאיישים גופים, שרים למיניהם, כשמדברים איתם למשל על מבצע "אור לעיוור" ברור הם לקחו חלק בימי ההתרמה, כשמדברים איתם על "הקש בדלת" אומרים "בטח, לקחנו חלק בהתרמה".

הרצל מוכתר: אנחנו הצלחנו באמצעות ימי ההתרמה לחשוף בצורה מסודרת את כל הבעייתיות שיש לציבור העיוורים, לציבור "איל"ן" חולי הסרטן והאחרים, כלומר כשמגיעים לתלמידי בתי הספר בימי ההסברה ואומרים להם שלאדם העיוור יש בעיות כאלה וכאלה, לאדם מ"אילן" יש בעיות כאלה וכאלה, הילדים מבינים את זה בשקיקה ושותים בצמא את הנושא הזה.

הרצל מוכתר: אני מלווה את מבצע "אור לעיוור" כשהחברים שלנו מגיעים לבתי הספר עם כלב הנחייה, עם המכשירים המיוחדים אפשר לראות איך מתאספים התלמידים מסביב ושואלים עוד שאלות ועוד שאלות, המורה פונה אלי ואומרת לי "אני לא מצליחה להשיג כזה שקט במסגרת הלימודים שאני מנחה, איך אתם מצליחים?".

הרצל מוכתר: אמרתי זו הייחודיות שלנו, כלומר אנחנו חושפים באופן כזה את האוכלוסייה, היום התלמידים מבינים את זה.

הרצל מוכתר: אני רוצה לומר דבר נוסף, מה השטות שנאמרת "כמה אתם מגייסים, 2%-3%" מה לעשות שההוצאות היום הן רבות, התקשורת אוכלת אותנו בכל פה ומדינת ישראל לא נותנת לנו מתקציב מדינת ישראל, את זה צריך להסביר.

הרצל מוכתר: כולנו מתמודדים על מכרזים ולפעמים אנחנו הולכים על מכרז שמראש אנחנו יודעים שנפסיד בו, בכל זאת הולכים עליו כי חייבים לתת את השירותים.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: שמעון צוריאלי מנכ"ל "אילן".

שמעון צוריאלי: תודה.

שמעון צוריאלי: ככל הידוע אין עדיין אין החלטה של הוועדה ואני רוצה לציין למען הסדר הטוב שביקשו את תגובות העמותות גם בכתב, המשרד ביקש שנשלח תגובה בכתב שתגיע לוועדה, גם חלק מאיתנו היו בשימוע בפני הוועדה לפי בקשתם.

שמעון צוריאלי: מה שלי הפריע מאוד זה שנאמר לנו "המנדט של הוועדה זה לבדוק מה טוב לתלמידים", אני כופר בזה לחלוטין, אבל אם נניח שימצא שלתלמידים טוב לבטל את ימי ההתרמה גורלן של העמותות זה לא במנדט שלהם ושידאג לנו מי שידאג לנו, שיגידו "אנחנו מסתכלים רק על פן התלמידים אם בדרך נפיל את העמותות אין מה לעשות".

שמעון צוריאלי: אני חושב שמנדט מהסוג הזה הוא שגוי לגמרי, כי אפשר להגיד לעשות טוב במקום אחד ולהזיק במקום השני.

שמעון צוריאלי: למזלנו הטוב אני לא חושב שיש מצב כזה.

שמעון צוריאלי: נהפוך הוא, מה עשו?

שמעון צוריאלי: – לקחו עשבים שוטים בפינות קטנות, באיזה בית ספר שלא היתה בו הסברה, למזלנו אף ילד, ככל הידוע לנו, לא נפגע אז לא יכולים להגיד הייתה פגיעה, משתמשים בתואר להוציא אלפי ילדים בשעות אחר הצהריים זה סיכון.

שמעון צוריאלי: זה סיכון?

שמעון צוריאלי: – מוציאים אותם למטרות הרבה פחות טובות מאשר ימי התרמה.

שמעון צוריאלי: בימי ההתרמה ברוך ה', שימשך כך, אנחנו נוקטים אמצעי זהירות, אנחנו מרושתים עם המשטרה על כל יום התרמה, המשטרה יודעת מראש ועורכת סיורים ומתואמת איתנו, אנחנו מקפידים על הנושא הזה.

שמעון צוריאלי: הנושא הערכי בבתי הספר הוא גולת הכותרת, אני יודע את זה "איל"ן" הביאה את יום ההתרמה למדינת ישראל לפני חמישים וחמש שנה.

שמעון צוריאלי: "איל"ן" נוסדה לפני ששישים שנה, לפני חמישים וחמש שנה "איל"ן" הביאה את 'מצעד הפרוטות' כחיקוי ל'מצעד הפרוטות' מארצות הברית.

שמעון צוריאלי: 'מצעד הפרוטות' התחיל בקטן, התחיל בהליכה עם סדינים ברחובות שיזרקו כסף והוא עבר להתרמה בבתים.

שמעון צוריאלי: ראו איזה פלא, היום חלק גדול מהמתנדבים שאני פוגש, אני מציג את עצמי כמנכ"ל "איל"ן", אומרים "איל"ן אני זוכר הייתי ב'הקש בדלת" של הסרטן או הייתי ב'מצעד הפרוטות' של "איל"ן" או הייתי ביום ההתרמה של "אקי"ם".

שמעון צוריאלי: יום ההתרמה הפך להיות נכס חינוכי ממדרגה ראשונה.

שמעון צוריאלי: צריך לשפר אותו, תגידו איך ונשפר.

שמעון צוריאלי: צריך להרחיב אותו ולא להקטין.

שמעון צוריאלי: ברשותך אני מבקש רק עוד הערה אחת - - -

אלכס מילר: בבקשה.

שמעון צוריאלי: את הפירות של זה אנחנו רואים היום במודעות בעובדות, למשל אנחנו עורכים השנה קייטנות כמו כל שנה, 2,500 בני נוער עושים בהתנדבות את הקייטנות של "איל"ן".

שמעון צוריאלי: איך הם הגיעו ל"אלין" מאיפה הם יודעים על "אלין"?

שמעון צוריאלי: האמצעי הראשון זו הכניסה שלנו לבתי הספר וההסברה הגדולה שאנחנו עושים, כך הם גם מודעים לבעיה של נגישות, הם יודעים מה זה.

שמעון צוריאלי: בנוגע לנושא הכספי דיברו חבריי, אני מציע, זה לא 2%, אבל גם אם זה היה 2% לא לזלזל בזה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: בבקשה אביבית בקראי אהרונוף מהרשות הלאומית למען הילד.

אביבית ברקאי אהרונוף: תודה אדוני היושב ראש, ראשית אני בוודאי מצטרפת לדברים שנאמרו כאן שצריך לחנך ולשתף את הילדים, לחנך אותם למעורבות חברתית, אבל השאלה אם איסוף כספים זו הדרך הנכונה והאם רק דרך איסוף כספים מחנכים ומערבים את הילדים בשיתוף חברתי.

אביבית ברקאי אהרונוף: אנחנו סבורים שהמצב היום הוא לא תקין, הוא לא צריך להישאר במתכונת הזאת.

אביבית ברקאי אהרונוף: אנחנו לא סבורים שצריך להשתמש בילדים לצורך גיוס כספים, בוודאי שבהקשרים אחרים זו עבירה על החוק.

אורלי לוי אבקסיס: בהקשרים אחרים, הדגש הוא על הקשרים אחרים.

אביבית ברקאי אהרונף: הדגש הוא על הקשרים אחרים.

אביבית ברקאי אהרונף: הסכנות שעורבות לפתחם של ילדים היום הן סכנות רבות יותר מבעבר, המגע עם אנשים זרים, תאונות דרכים, איבוד הכסף, שוד, אלו דברים שאולי לא שמעתם עליהם, אבל זה לא אומר שהם קיימים - - -

שמעון צוריאלי: את שמעת שהם קיימים?

קריאה: זה לא קרה פעם אחת.

שמעון צוריאלי: את שמעת שהם קיימים?

שמעון צוריאלי: כי את אומרת כאן לפרוטוקול דברים חמורים.

קריאה: סטטיסטיקה של עשרים שנה, היא יכולה לראות אותה.

שמעון צוריאלי: היא אומרת דברים לא בדוקים.

אביבית ברקאי אהרונף: אין לי נתונים, תן לי להמשיך.

אביבית ברקאי אהרונף: לכן אני שוב אחזור, במתכונת הנוכחית אנחנו חושבים שהמצב היום איננו תקין.

אביבית ברקאי אהרונף: יחד עם זאת, חבל שלא המשכתם לשמוע עד הסוף, יחד עם זאת בצד הילדים התורמים יש גם ילדים נתרמים, אני לא מדברת על אותם ילדים תורמים שהם בוודאי נתרמים, אנחנו סוברים שכל שינוי בשיטה חייב להבטיח שאותם גופים שקיבלו אישור, אני מדברת על אותן עמותות שאין חולק על התרומה שלהן, על אותן עמותות שתורמות לילדים לא פחות, חייב שתהייה אלטרנטיבה כספית לאותן עמותות.

אביבית ברקאי אהרונף: מנתונים שהגיעו אלינו מדובר של כשמונה מיליון שקלים שמגיעים לעמותות לאחר ניכוי ההוצאות.

אביבית ברקאי אהרונף: אנחנו לא סבורים שזה סכום גדול מדי, זה סכום שבוודאי המדינה יכולה לעמוד בו, בוודאי האחריות של משרד החינוך שהסכום הזה יגיע לאותן - - -

אורלי לוי אבקסיס: אביבית את זוכרת מה עשינו בוועדת חוק חוקה ומשפט לגבי פיצוי נפגעי עבירה קטינים, על שני מיליון כמה אנחנו רבים ועדיין לא הצלחנו להגיע אפילו להלוואת גישור של הממשלה לאותם נפגעי עבירה שנקבע לגביהם שעבריין ישלם רק בעוד חמש שנים כי הוא נמצא בכלא עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: אפילו את זה עם התחייבות של האוצר לא הצלחנו להוציא.

אורלי לוי אבקסיס: את מדברת על שמונה מיליון שקלים כאילו יש מאיפה לתת.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא פשוט.

אביבית בקראי אהרונוף: אני מסכימה איתך שהכול זה העניין ואני לא רוצה להיכנס לנושא ובוודאי לא לנושא הפיצויים.

אביבית בקראי אהרונוף: אני לא חושבת שזה סכום גבוה מדי, המדינה לא יכולה יום אחד לסגור את הברז לאותן עמותות ולומר להן די מעכשיו אתן לא יכולות להשתמש בסכום הזה.

אביבית בקראי אהרונוף: כחברה וכעובדת עמותה אני יודעת איזה פרויקטים עושים במאתיים אלף שקלים, גם אנחנו במאתיים אלף שקלים עושים פרויקטים נהדרים, פרויקטים שתורמים המון המון לילדים מוחלשים יותר בחברה.

אביבית בקראי אהרונוף: בוודאי צריך לדאוג לסכום הזה בין אם על ידי המדינה ובין אם זה בדרכים וחלופות אחרות.

אביבית בקראי אהרונוף: צוין כאן אותו 'מצעד הפרוטות' שמתקיים בארצות הברית, אפשר לקיים 'שירותרום' אפשר לקיים תהלוכה, אפשר לחשוב בצורה יצירתית על חלופות לגיוס אותן תרומות.

אביבית בקראי אהרונוף: אני חוזרת, במתכונת הנוכחית אנחנו חוששים מאוד שהסכנות הקיימות היום לילדים מחייבות דרך אחרת לגייס את אותם כספים לעמותות.

אביבית בקראי אהרונוף: בוודאי ובוודאי צריכים לחשוב על דרכים אחרות להסביר על אותן עמותות בבתי הספר ודרכים אחרות לחינוך לנתינה.

אביבית בקראי אהרונוף: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: לא הבנתי, זה דווקא מעניין אותי.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: משרד החינוך בבקשה.

דוד פלבר: אני מטפל בנושא ההתרמות במשרד החינוך מזה חמש עשרה שנה.

דוד פלבר: לא צריך לשכנע אותי שזה נושא חשוב, אני לקחתי אותו מרצוני במגוון תפקידים שעשיתי במשרד.

דוד פלבר: אני חייב לומר שמשרד החינוך לא נגד ימי ההתרמה.

דוד פלבר: משרד החינוך הקים וועדה ולוועדה עדיין אין מסקנות, כך שאני לא יודע איך כולם יודעים מה תהיינה התוצאות.

דוד פלבר: אני מציע שיתקיים ברשות היושב ראש דיון נוסף אחרי שיהיו מסקנות.

דוד פלבר: כעת אני רק יכול לומר מה קיים כרגע אצלנו ברקע דיוני הוועדה.

דוד פלבר: ההסדרה הראשונה של הנושא הזה הייתה בוועדה לפני כעשרים שנה, המטרה של השופט שעמד אז בראש הוועדה, היתה למנוע את האפשרות שילדים סתם יסתובבו ברחובות, למנוע שסתם ידפקו הילדים בדלת כי זה נעשה דבר שבכל רגע דפקו בדלת ואנשים הפסיקו לתרום, זה מעבר לסכנות שאורבות לילדים.

דוד פלבר: אני מסכים שהתופעה היא לא רחבה, אבל יש לנו בהחלט גם מקרים שילדים נפגעו, נשדדים או מוטרדים.

דוד פלבר: אנחנו מחנכים אותם כל החיים לא לפנות לזרים ופתאום אנחנו שולחים אותם לדפוק בדלת לזרים - - -

אלכס מילר: זה לא פתאום.

דוד פלבר: יש מסר סותר.

דוד פלבר: אני מעלה נקודות, אני מניח שאין לי הרבה זמן ולכן אני עושה את זה בקצרה, אני מעלה נקודות שעלו בדיוני הוועדה.

דוד פלבר: זאת לא תופעה גורפת, לא אלפים, לא עשרות, קיימים מקרים בהם ילדים חוזרים פגועים מזה - - -

קריאה: כמה?

קריאה: ארבעה בעשרים שנה?

דוד פלבר: ראשית גם אחת שמוטרדת זה נשאר לה לכל החיים, אחר כך היא צריכה טיפול - - -

קריאה: גם במחנות קיץ.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: גם אם אחד נפגע זה לא בסדר, השאלה היא אם אנחנו יכולים לסגור את הקטע הזה מבלי לסגור את כל הערך המוסף שאנחנו מקבלים.

דוד פלבר: אני לא אמרתי מה עושים עם זה, אני באמת חושב ששמעתי את כולכם, כולכם הייתם נגד משרד החינוך, תנו למשרד החינוך להתייחס - - -

אורלי לוי אבקסיס: ממש לא נגד משרד החינוך, אם אתה אומר שאין כוונה כזאת אנחנו מברכים.

אלכס מילר: שהדיון הזה יתקיים בצורה יעילה, אני מבקש, אורלי זה כבר לא הערות זה נאום, אני מבקש לא להתפרץ.

אלכס מילר: אנחנו שמונה דקות לפני סיום, כל מי שמתפרץ ופותח פה יוצא החוצה, פותח פה הוא יוצא החוצה.

אלכס מילר: נגמר הסיפור, לא לנהל כאן ויכוח.

אלכס מילר: אני רוצה לשמוע עמדה ברורה ממשרד החינוך לא בויכוחים ולא בדיונים, אנחנו לא בדוכן של בית המשפט.

אלכס מילר: תודה רבה.

דוד פלבר: תודה אדוני.

דוד פלבר: הוועדה בשעתו קבעה עיקרון אחד חשוב שנמשך עד היום והוא שהעמותות שיתרימו תהיינה עמותות שעוסקות בעיקר, או בין היתר, עם ילדים ולא נניח שאגודה חשובה כמו האגודה למען החייל או קרן ליבי, גם עמותות שעוסקות בנכים ופגועים, לא עמותות שעוסקות בבתי תמחוי, לא עמותות שעוסקות בנושאים חשובים לחברה, אבל לא קשורות לנכים ופגועים.

דוד פלבר: זה כדי לרכז את הימים האלה לאוכלוסייה חלשה בחברה שרוצים לסייע לה.

דוד פלבר: הוועדה קבעה כמה עקרונות מי יכנס ומי לא, זה נוגע בעיקר להתנהלות הציבורית כמו שכר המנהלים, כמו הוצאות המנהלה ועוד פרמטרים שעל פיהם נכנסו עד כה שמונה עשרה עמותות שהתרימו בכל השנים האחרונות באשכולות, בקבוצות, כי אין לנו שמונה עשר ימים.

דוד פלבר: הוועדה קבעה בזמנו שיהיו ארבעה ימי התרמה בשנה, לאט לאט גלשנו וזלגנו לשישה או שבעה ימים בשנה.

דוד פלבר: זה המצב היום.

דוד פלבר: הוועדה נתבקשה לבחון את המצב היום, הוועדה בראשות השופט יצחק שנהב , היא נתבקשה לבחון את הערך, את התועלת מול סיכונים, ערכים, היא שמעה את העמותות, היא שמעה כמה אנשי חינוך מהאקדמיה ומתוך המשרד ומבחוץ.

דוד פלבר: אני אומר במילה מבחינת דיוני הוועדה אם יש ערך חינוכי או אין ערך חינוכי.

דוד פלבר: כל הדוברים שבאים מהתחום המקצועי אמרו שבמגע חד פעמי אין ערך חינוכי משמעותי.

דוד פלבר: בוודאי שכולנו, כולל אתכם וכולל אותי, יצאנו בימים האלה והרגשנו שאנחנו עושים למען החברה וכדומה, מבחינת ערך חינוכי מיידי לילדים בפעם אחת שהוא הולך ומשנורר כסף, סליחה על המילה הזאת אבל זו מילה שעלתה בוועדה, אין את הערך אותו אנחנו רוצים.

אורלי לוי אבקסיס: איך מודדים ערך חינוכי?

אורלי לוי אבקסיס: זה מעניין אותי.

אורלי לוי אבקסיס: זה כמו שמדברים על פוטנציאל, איך מודדים ערך חינוכי?

אורלי לוי אבקסיס: אשמח לדעת.

דוד פלבר: מאחר ונותרו עוד שלוש דקות אני מבקש לא להיכנס כעת לכל דיוני הוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: אולי אני אחנך טוב יותר את הילדים שלי, אז לפחות אני אעביר להם את זה בצורה נכונה, איך מודדים ערך חינוכי?

דוד פלבר: גברתי אני מצטער אני לא אוכל להשיב על זה כרגע.

אורלי לוי אבקסיס: אני אשמח אם תשלח לי גם אם תשלח לי את זה מייל.

דוד פרבר: מאה אחוז.

דוד פרבר: אני רוצה לציין שהשופט שעמד לפני עשרים שנה בראש הוועדה, בדעת מיעוט כבר אז אמר שלדעתו צריך לבטל את ימי ההתרמה האלה, הנוער צריך לעסוק בפעילות לנוער, אם הוא רוצה להתנדב למען נכים ופגועים הוא יכול לתת ללכת לדחוף עגלת נכים, להאכיל קשיש, לסייע באופן פעיל בתוך העמותות, את זה מאוד מחשיבים כולם וזה כן נותן את הערך וזה המגע, לא עם הכסף, אלא עם הפגוע.

דוד פרבר: אם את שואלת באבחנה - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך למה, כי הכסף הזה קונה שירותים נוספים שהילד לא יכול לתת אותו עם כל הרצון שלו.

אורלי לוי אבקסיס: זה פשוט מוזר.

אורלי לוי אבקסיס: זה להישבות בתוך סטריאוטיפים, לדחוף נכה.

אורלי לוי אבקסיס: מה אתה רוצה שהוא יגיד עכשיו כשהוא רואה אותו על כיסא גלגלים, בוא אני אדחוף אותך ותחצה את הכביש.

אורלי לוי אבקסיס: נו באמת.

דוד פרבר: יש מתנדבים שפועלים בתוך עמותות, אני נתתי כדוגמה לדחוף עגלת נכה.

אורלי לוי אבקסיס: אז תן דוגמאות יותר טובות.

אורלי לוי אבקסיס: אני מצפה ממך כנציג משרד החינוך לתת דוגמאות טובות.

דוד פרבר: יש פעילות שנעשית היום בתוך תנועות הנוער ובתוך מקומות כאלה שיוצאים למעונות ילדים פגועים ומשחקים איתם ופועלים איתם.

דוד פרבר: יש הרבה פעולות שניתן לעשות.

אלכס מילר: הדיון כרגע הוא לא על ההמלצות של משרד החינוך איך למצות את ההתנדבות.

אורלי לוי אבקסיס: ביקור אחד בחברון בקברי אבות לו כן יש לו ערך חינוכי?

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אלכס מילר: אורלי לוי אבקסיס, מספיק.

אלכס מילר: הדיון כאן הוא לא על הדרך שלכם לשכנע את ילדי ישראל מה ואיך לעשות.

אלכס מילר: הדיון כאן הוא על עצם ההחלטה של הוועדה.

אלכס מילר: אם הוועדה קיבלה הנחיות לסגור את ימי ההתרמה זה העניין הראשון.

אלכס מילר: אני גם מבקש לשמוע מיהם חברי הוועדה.

אלכס מילר: על פי איזה קריטריונים הם נבחרו ועל פי מה הם קבעו מה ערכי ומה לא ערכי.

אלכס מילר: מתי הוועדה צריכה לצאת עם המסקנות?

אלכס מילר: כלומר מהו התאריך שהוועדה צריכה למסור את מסקנותיה והאם קיים מנגנון נוסף שהקמתם במשרד החינוך לשילובו של הנוער הישראלי בהתנדבות.

אלכס מילר: אם אתה מעודד ילדים להיכנס לעמותות נכים האם אתם מייצרים מנגנון שסוגר את גיוס הכספים מצד אחד ופותח אפשרות אחרת.

אלכס מילר: האם אתם תאפשרו בחירה של מי שרוצה מצטרף ומי שלא זה עניין אחר.

אלכס מילר: אם אתם מעדיפים לשלוח את הילדים להתנדבות בתוך העמותות אני רוצה לשמוע איך יפעל המנגנון שיעשה את זה.

אלכס מילר: יתכן אז שאותן העמותות במקום לקבל כסף באמצעות ימי ההתרמה של הנוער אולי הם יקבלו מתנדבים באופן שוטף ויעשו את הפרויקטים שלהם עם המתנדבים שיקבלו ממשרד החינוך.

דוד פרבר: מבחינת לוח זמנים אנחנו התכוונו לסיים את עובדת הוועדה במהלך הקיץ, עם החופשות ועם הכול אני לא בטוח שזה יקרה.

דוד פרבר: אני לא רוצה לתת כרגע מועד.

דוד פרבר: הרכב הוועדה – עומד בראשה השופט בדימוס יצחק שנהב, מיוצגים מועצות התלמידים, מועצת תנועות הנוער, נציגי משרד החינוך של העוסקים בחינוך המיוחד, יועצת משפטית של משרד הבריאות, משנה למנכ"ל משרד הרווחה, נציגי ציבור.

קריאה: איפה נציגי העמותות?

דוד פרבר: נציגי ציבור יש לנו את מנכ"ל מכללת תל חי שהוא בעברו מנכ"ל עמותת "אקי"ם" והוא מכיר היטב את הנושא, יש מישהי שעסקה בתנועות הנוער במשרד החינוך שגם מכירה את הנושא.

דוד פרבר: נאמר שרק הילדים היו בעד אז אני יכול לתקן אתכם שכל מי שקשור איך שהוא עם תנועות הנוער גם מועצת תנועות הנוער, גם נציגי מינהל הנוער במשרד החינוך, כל הגורמים האלה באופן בולט תומכים בפעילות הזאת.

דוד פרבר: זה לא אומר שאחרים מתנגדים לה, שוב אני אומר אנחנו דנים בוועדה שעדיין לא סיימה - - -

אורלי לוי אבקסיס: יש פרוטוקולים לוועדה?

אורלי לוי אבקסיס: זו שאלה שצריך לקבל עליה תשובה.

דוד פרבר: זו וועדה ציבורית, את מסקנותיה היא תגיש לשר, אם השר יאמץ אותן אני מניח שהוא יפרסם.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: מעבר למסקנות.

אורלי לוי אבקסיס: יש פרוטוקולים על מה שקורה בישיבות?

אורלי לוי אבקסיס: כדי שיהיה אפשר להבין גם למה הגיעו למסקנות.

דוד פרבר: אני מניח שיהיה ניתן להבין הכל כשהשר - - -

אלכס מילר: אתה בעצם אומר שרוב חברי הוועדה נמצאים בעמדת מגע חד פעמי עם העניין הזה שלא נותן ערך.

דוד פרבר: אמרתי שהמומחים שהופיעו הם דווקא הם אנשים שהגיעו - - -

אלכס מילר: מיהם המומחים?

דוד פרבר: הזמנו פרופסור שכתבה את הספר "מישהו להתנדב איתו", צפורה מגן מהחוג לייעוץ חינוכי מאוניברסיטת תל אביב, הזמנו נציגים מהאגף הפסיכולוגי של משרד החינוך, הזמנו נציגים אחרים ממשרד החינוך, הם אמרו, במיוחד הפרופסור שהיא לא - - -

אורלי לוי אבקסיס: גם הביקור בחברון הוא חד פעמי, אז אין לזה ערך חינוכי, על ביקור בכנסת תוותרו כי זה חד פעמי - אין לזה ערך חינוכי, את הביקור בכותל זה חד פעמי ואין לזה ערך חינוכי.

אורלי לוי אבקסיס: איך נקבע ערך חינוכי?

אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת את זה כן בוועדת החינוך כי הם קובעים לפי מה שמתאים להם גם אם הוא חד פעמי יש לו ערך חינוכי, מה שלא אין לו ערך חינוכי.

קריאה: אתה יודע איך התלמידים הגיבו כשהם נפגשו עם אדם עם פיגור שכלי.

אלכס מילר: רבותי הישיבה הזאת נעולה.

אלכס מילר: תודה רבה.