ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 425, 2011-06-12 09:30

אלכס מילר: אנחנו נפתח את ועדת החינוך, רבותיי.

אלכס מילר: אנחנו בסיור בבית ספר יסודי א' בכפר קרע.

אלכס מילר: באנו לכאן לפי הזמנת מנהל בית הספר, שמענו, התרשמנו והיה חשוב, גם מבחינתי כיושב ראש ועדת החינוך של הכנסת לבקר כאן ולראות איך הדברים בשטח.

אלכס מילר: באנו לסיור קצר, לא יכולנו לעשות סיור בכל מוסדות החינוך של כפר קרע, כי לוח הזמנים שלנו די מוגבל, אז אנחנו נבקר כאן, נשמע ממכם, אם יש סוגיות שונות שאתם רוצים להעלות בפנינו, ואם נצליח לסייע נסייע במה שנוכל.

אלכס מילר: לא הרבה דברים הכנסת יודעת לפתור, אבל אם יש דברים מסוימים שאתם עומדים בקשר עם משרד החינוך וצריך איזה שהוא לחץ מבחינתנו, אנחנו לרשותכם ומאחוריכם.

אלכס מילר: מבחינת הצוות שלנו, אני רואה שמבין חברי הכנסת רק אני כאן, וכל השאר הם הצוות בוועדה.

אלכס מילר: יש חבר'ה כאן שהם היועצים שלי פלוס אנשים מטעם משרד החינוך שהגיעו לביקור וכמובן, לפי מה שאני רואה, רוב רובם אלה הנציגים של מועצת העיר ומועצת היישוב ובית הספר.

אלכס מילר: זה לפתיחה ונשמע מה קורה, נשמע את החברים.

עלי זחאלקה: תרשו לי לברך את כולם, לברך את חבר הכנסת אלכס מילר, יושב ראש ועדת החינוך בכנסת, שנענה להזמנתי לבקר בבית הספר, לראות ולהתרשם גם בכלל מהיישוב שלנו.

עלי זחאלקה: אנחנו שמחים ומברכים אותך ומברכים את כל הפמליה המצטרפת שהגיעו.

עלי זחאלקה: אנחנו מקווים שמהסיור הזה תלמדו עלינו והדברים גם יוכלו לעזור לנו ונוכל להיעזר בכם בדברים שמציקים לנו.

עלי זחאלקה: בית הספר שלנו, כפי שניסיתי להסביר לך בקצרה, זה בית הספר היסודי הראשון של כפר קרע, הוא נבנה בשנת 37', אני נמנה על הבוגרים שלו.

עלי זחאלקה: יצאתי מכאן כתלמיד כיתה ח' בשנת 66'.

עלי זחאלקה: מצטרף אלינו כרגע המפקח הישיר על בית הספר, מר פריד גנאים.

עלי זחאלקה: הוא השתתף איתנו גם בישיבת ועדת החינוך שדנה בנושא השירות הלאומי בכנסת בשבוע שעבר.

עלי זחאלקה: תיכף אנחנו נציג את החברים, יושבים איתנו כאן ועד ההורים ונציגי היישוב.

עלי זחאלקה: כל אחד יציג את עצמו ואחר כך אנחנו נציג משהו על פעילות בית הספר ונפתח את הדיון.

עלי זחאלקה: (סבב נוכחות).

אלכס מילר: אני מבין שצריך לברך אתכם, אתם גלגל ההצלה של בית הספר יוהנה ז'בוטינסקי.

אלכס מילר: אם אני לא טועה, אתם זכיתם במכרז.

יוחנן דורון: בשלושתם.

אלכס מילר: אני מקווה מאוד שתצליחו שם, כי זה בית ספר טוב, אבל במשבר.

יוחנן דורון: יש לנו כוונה ברורה להצליח.

יוחנן דורון: (המשך סבב נוכחות).

עלי זחאלקה: אנחנו נתחיל במצגת על בית הספר ועל פעילות בית הספר.

עלי זחאלקה: זה יהיה קצר ואחר כך נצא לדיון.

עלי זחאלקה: כפי שאמרתי, בית הספר הוא בית הספר היסודי הראשון שנוסד ביישוב.

עלי זחאלקה: בית הספר הוא בית ספר שתעודת הזהות שלו מתבססת על חינוך, השאיפה שלו להיות בית חינוך גם הומני וגם דמוקרטי, שמוביל להעשרה בתחומים בעיקר לפי הקדימויות של המחוז ושל משרד החינוך.

עלי זחאלקה: כפי שאמרתי, המבנים הראשונים של בית הספר נבנו בתקופת המנדט, בשנת 37'.

עלי זחאלקה: השתתפו אז בבנייתו המשפחות של היישוב, כי בתוך אנשי כפר קרע הנושא של ההשכלה מאוד נטוע בתוכם, בתוכנו, בתוך כולנו, וזה מתבטא בכך שכיום אחוז האקדמאים הוא מהגבוהים בכל היישובים במגזר הערבי.

עלי זחאלקה: המורים הראשונים שעבדו ביישוב יובאו מחוץ ליישוב, אחר כך רובם היו מהיישוב עצמו.

עלי זחאלקה: אגב, בין בוגרי בית הספר רבים וטובים שאחר כך היו בעמדות מאוד מאוד מוכרות וידועות בציבור הערבי.

עלי זחאלקה: אם אני אזכיר, היה מנהל החינוך הערבי בכלל, חברי כנסת, סגני שרים, כמו נואף מסאלחה, שופטים בבתי משפט ועורכי דין גדולים ואנשים מאוד ידועים במגזר הערבי, יחסית למגזר הערבי.

עלי זחאלקה: זו דמות הבוגר, אדם חכם ויצירתי.

עלי זחאלקה: אני עוד פעם אומר, הדברים מתבססים על הקדימויות של המשרד ואחר כך של המחוז.

עלי זחאלקה: כך גם בית הספר כבית ספר עם התאמה לצרכים של הקהילה.

עלי זחאלקה: אנחנו בנינו את דמות הבוגר ואלה דברים שאנחנו שואפים להם בדמות הבוגר.

עלי זחאלקה: הנושאים העיקריים מבוססים על הערכים של כבוד הדדי, סובלנות וסבלנות, דברים מאוד חשובים, דמוקרטיה, ערכי היהדות וערכי האיסלם, דברים שמבוססים עליהם, הקירוב כאן.

עלי זחאלקה: הנושא של שאיפה למצוינות, טיפוח קשרים בכל הגוונים, הנושא של חינוך דמוקרטי, צמצום פערים, שאיפה למימוש הפוטנציאל האישי הגלום בכל תלמיד.

עלי זחאלקה: החינוך הדמוקרטי מאמין שבכל ילד טמונה נקודת חוזק שעלינו, המורים, לגלות אותה ולפתח אותה.

עלי זחאלקה: כאן אחת הנקודות החשובות, כאן יש לרכז מאמצים כדי להוביל את השינוי.

עלי זחאלקה: מחוז חיפה בתקופה הזאת עובר שינוי שאחד הדברים החשובים ואחת המחלקות שיש בו מתרכזת בנקודה הזאת, שינוי שמוביל להצלחה וצריך בשינוי הזה שינוי של המורים וגם של התלמידים.

עלי זחאלקה: השינוי שמוביל להצלחה.

עלי זחאלקה: מאוד חשוב.

עלי זחאלקה: בבית הספר שלנו, לאור התוצאות של המיצ"בים, תוצאות המבחנים, אפשר להתחיל להוביל את השינוי.

עלי זחאלקה: קדימויות בית הספר: הנושא של מתמטיקה, חשיבה מתמטית, מדעים, כישורי שפה, כישורי חיים, מקצועות הליבה.

עלי זחאלקה: זאת המטרה שלנו, צמצום פערים.

עלי זחאלקה: .. כבית ספר שנמצא ב'אופק חדש', הנושא של שעות פרטניות הוא מאוד חשוב ומרכזי.

עלי זחאלקה: במסגרת השעות הפרטניות אנחנו מנצלים לא רק את הנושא של ההתמקצעות של המורים, אבל תגבור ושעות שהייה ולהכיר, למורה יוצא להכיר את התלמידים מקרוב.

עלי זחאלקה: השעות הפרטניות מתגברות גם את המצוינים וגם את התלמידים המתקשים.

עלי זחאלקה: השתלמויות מורים, התמקצעות של מורים.

עלי זחאלקה: קשרי קהילה, זה מאוד מאוד חשוב.

עלי זחאלקה: גם המעורבות של ועד ההורים בכל העשייה בתוך בית הספר, סביב בית הספר, הנושא של 'מפתח הלב', פרויקט שמשרד החינוך מוביל בשנתיים האחרונות, פרויקט מאוד מאוד חשוב.

עלי זחאלקה: זה להשתתף בקהילה ופיתוח אחריות אישית, חיזוק מועצת התלמידים, שאחר כך יתפתח אצלנו לפרלמנט.

עלי זחאלקה: יש הרבה פעילויות בנושא של כישורי חיים ודברים נוספים שמתקיימים בבית הספר.

עלי זחאלקה: אופנות בתרבות החדשנית, חשיפה לאינטרנט, למידה אוריינית, סמלים ונושאים.

עלי זחאלקה: הפרויקטים של בית הספר: הנושא של שירות קהילתי אזרחי.

עלי זחאלקה: זה נושא שהוא שנוי במחלוקת במגזר הערבי, מאוד שנוי במחלוקת, וגם אתה חשת את זה, אבל בעצמך גם ראית, כרגע, כשאנחנו הסתובבנו בתוך כיתות א'-ב', כמה חשובה העזרה של בנות השירות, במיוחד בחטיבה הצעירה.

עלי זחאלקה: המורה בכיתה א' או ב' צריכה להתמודד עם 33 ילדים כשיש בתוכם 4 או 5 ילדים מתקשים.

עלי זחאלקה: כשהיא זוכה לעזרה של שתי בנות שירות לאומי, זו מתנה בשבילה.

עלי זחאלקה: אני אומר לך מניסיון של חמש שנים, זה נושא שאנחנו מובילים כבר חמש שנים, על אף הקשיים ועל אף שזה נתון במחלוקת ואנחנו לא מקבלים תמיכה משום מקום, להיפך.

אלכס מילר: לא, תמיכה אתה מקבל בתקנים.

עלי זחאלקה: כן, בתקנים.

אלכס מילר: מבחינת תקנים אין לך בעיה, או שעדיין יש בעיה?

עלי זחאלקה: לא, מבחינת תקנים אין בעיה.

עלי זחאלקה: יש את המועדונית של שעות אחר הצהריים, יש גם את הפרויקט של האור, עם חברת החשמל.

עלי זחאלקה: יש פרויקט של רובוטיקה, תנועת הצופים, יש פרויקט של מוזיקה ושל פר"ח.

עלי זחאלקה: אתמול היינו בטקס של סיום שנת הלימודים של תלמידי פר"ח וזה מה שהם הכינו.

עלי זחאלקה: יש גם פרויקט של ארוחת בוקר לילדי כיתות א', שזה מאוד מאוד חשוב.

עלי זחאלקה: לפעמים ילדים בכיתות א' וכיתות ב', הנושא של ארוחת בוקר, הם מגיעים בלי ארוחת בוקר והמודעות אצל האמהות הצעירות בנושא של ארוחת בוקר, צריך להחדיר אותו, גם את הנושא של היגיינה בארוחת בוקר.

עלי זחאלקה: באותה הזדמנות אנחנו מכניסים גם את הנושא של הקריאה בתוך הבית.

עלי זחאלקה: להקריא סיפור, שהאמא תקריא סיפור בשעות הערב.

עלי זחאלקה: זה פרויקט מאוד חשוב.

עלי זחאלקה: כאן יש פרויקט שאנחנו מובילים עם חברת דרך ארץ חוצה ישראל.

עלי זחאלקה: הם היו צריכים להתפטר מכמויות העפר הענקיות ושפכו את זה צפונית לכפר קרע בשטח ועשו גבעה ענקית, ואז התחברנו איתם, גם המועצה המקומית שלנו היתה שותפה ומשרד החינוך, ביחד לעשות מזה פארק, אנחנו נשתול שם צמחייה שהיתה קיימת לפני שכיסו אותה בעפר, כולל אפילו צמחייה של חוטמיות שפורחת בסוף האביב.

עלי זחאלקה: לשחזר את כל הצמחייה שהיתה קיימת.

עלי זחאלקה: זו פעילות של התלמידים שלנו בפרויקט הזה.

עלי זחאלקה: אנחנו התחלנו את הנטיעות האלה לפני שלוש שנים.

עלי זחאלקה: כל שנה אנחנו עושים, ובנות השירות עם קבוצות שלהן עולות לשם ועושות את הנטיעות והדברים האלה.

עלי זחאלקה: כאן זה המועדונית, בית הספר והפעילות של הילדים.

עלי זחאלקה: המועדונית, כשהיא פועלת היא פועלת גם בעזרת מחלקת הרווחה והמועצה המקומית, היא גם המממנת של המועדונית.

עלי זחאלקה: כישורי שפה בכיתות א' באמצעות השעות הפרטניות.

עלי זחאלקה: השעות הפרטניות זה משאב שאם יודעים לנצל אותו, זאת השנה השלישית שלנו ב'אופק חדש', והשעות הפרטניות זה משאב מאוד מאוד חשוב למרות שלעתים לא בכמות שאנחנו רוצים, אבל זה משאב בכל זאת לא מבוטל שמאפשר לנו לטפל באופן פרטני בתלמידים שמתקשים, להשקיע בהם יותר.

עלי זחאלקה: אלה לרוב תלמידים שאם אתה נותן להם דחיפה, משקיע בהם עוד טיפה, אז הם עולים.

עלי זחאלקה: תלמידים מתקשים מאוד זה בשעות שילוב ובשעות אחרות ובמסגרות אחרות.

עלי זחאלקה: אתה שם לב לבנות השירות הקהילתי, הן מתגברות גם תלמידים מתקשים, בנוסף לשעות הפרטניות, כפי שראית בכיתות א', בנושא של שיפור ההישגים.

עלי זחאלקה: אני מאוד מודה לכם על ההקשבה.

אלכס מילר: מצוין.

אלכס מילר: זה נראה טוב, זה נראה יפה מאוד.

אלכס מילר: ברכות ויישר כוח.

עלי זחאלקה: אם רק תרשה, אמא ואבא ירצו לדבר בשם הקהילה שלנו.

אלכס מילר: אין בעיה, אנחנו נעשה את זה בצורה מסודרת.

אלכס מילר: קודם כל אני רוצה לשמוע מבחינת הרשות המקומית.

אלכס מילר: אני הבנתי שיש כאן חמישה בתי ספר יסודיים.

רשיד עתאמנה: ברשותך, אני אסקור בקצרה את המערכת היישובית.

רשיד עתאמנה: אנחנו נעשה את החלוקה בצורה כזו; יש לנו גני ילדים, 11 גני ילדים חינוך רגיל ועוד שניים לילדים אוטיסטיים ייעודיים ועל-אזוריים.

רשיד עתאמנה: יש לנו עוד כיתות או גני טרום חובה ויש לנו פה הרבה שאלות באמת לשאול בסוגיה הזאת, כאשר בבעלות של המועצה קיימים ארבעה גנים והיתר זה יותר פיראטי, יותר בצורה לא בדיוק מבוקרת---

אלכס מילר: פרטיים כאלה.

אלכס מילר: עד איזה גיל?

רשיד עתאמנה: עד גיל ארבע.

אלכס מילר: כן, זה בכל הארץ, זה לא איזה שהוא משהו ש---

רשיד עתאמנה: יש לנו ארבעה בתי ספר יסודיים רגילים ובית ספר ייחודי על-אזורי, דו לשוני, יהודים וערבים לומדים ביחד, שתי חטיבות ביניים, תיכון עיוני אחד, תיכון נעמ"ת אחד ותיכון טכנולוגי אחד.

רשיד עתאמנה: זה בגדול.

רשיד עתאמנה: מספר התלמידים הכולל של כל מערכת החינוך מגיע לקרוב ל-5,000 תלמידים, בסביבות 4,700 תלמידים בסך הכל.

רשיד עתאמנה: כפי שנאמר גם על ידי מנהל בית הספר, הכפר שופע במספר האקדמאים שלומדים בו וזה בבכל התחומים ובכל המקצועות.

רשיד עתאמנה: הייתי אומר שזה באמת הרבה עוזר, הזכות הראשונית למספר האדיר הזה של האקדמאים, המספר הגבוה של האקדמאים, זה משהו שהתושבים פה הם באמת ייחודיים.

רשיד עתאמנה: אתה תמצא בכל מיני מקומות, בכל מיני יישובים, שבא אדם או משפחות או שכנים, בדרך כלל מתחרים על עסקים, להתקדם, להתפתח בחיים, פה יש ממש קנאה.

רשיד עתאמנה: אני רוצה ללמד את הבן שלי הרבה יותר טוב ממה שלומד הבן של השכן ולכן משקיעים.

רשיד עתאמנה: זה גם כפר יחסית שהיד שלו פחות או יותר משגת, יש משקיעים ולא בוחלים בשום אמצעי על מנת לחנך ולהעביר לילדים חינוך טוב.

רשיד עתאמנה: בנוסף אני מאמין גם שלרשות המקומית יש חלק די נכבד בנושא.

רשיד עתאמנה: אנחנו, כרשות מקומית, וכולם יכולים להעיד, בחינוך כן משקיעים, ממש במיטב הכספים של הקופה הציבורית אנחנו מנסים להשקיע ולפתח ולקדם.

רשיד עתאמנה: החדר הזה נבנה רק לפני כשנה, לא היה חדר מורים פה, אז הקמנו חדר מורים.

רשיד עתאמנה: מחשבים, כמעט בכל בתי הספר לא חסר, חוץ מאצל עלי, כיוון שאין לנו מקום.

רשיד עתאמנה: אפשר להשיג, אבל אין לנו מקום.

רשיד עתאמנה: כל הכיתות ממוזגות, אני יודע שזה לא בדיוק טוב שאני אדבר בצורה כזו, אני צריך לומר שאין לי, אבל זו המציאות.

אלכס מילר: זה בסדר, גם לשם נגיע.

רשיד עתאמנה: כן.

רשיד עתאמנה: מלה טובה צריך להגיד על הפיקוח הממלכתי של משרד החינוך במחוז.

רשיד עתאמנה: אנחנו משתפים פעולה בצורה ממש טובה, אנחנו כל פעם מתברכים בפיקוח מאוד מקצועי, מאוד טוב, מאוד פורה, וזה באמת מתחיל לתת את התוצאות שלו.

רשיד עתאמנה: אחוז הזכאים לבגרות בבית הספר התיכון בשנים הקודמות, מזה כמה שנים, התחיל להידרדר לאחר שתיכון כפר קרע היה ממש בית הספר העילית של האזור, ומחדש, כאשר כל המערכת וכל הגופים המעורבים שמו יד יחד, אם זה המשרד ואם זה הרשות ואם זה בית הספר וגם המורים וכל המערכת, אחוז הבגרות השנה ממש קפץ, אנחנו מגיעים היום בסביבות ה-48%, שזה באמת.

רשיד עתאמנה: .. אני מבין משר החינוך שצריך להגיע למשהו ארצי על סך 50% באופן כללי, זו השאיפה שלו לגבי השנה הזו.

רשיד עתאמנה: זה בגדול מה שאני רוצה לומר על המערכת.

רשיד עתאמנה: שכחתי רק לציין שאנחנו גם עומדים לפתוח בית ספר לילדים אוטיסטיים.

רשיד עתאמנה: זו כוונה שלנו וזה התחיל אצלנו לפני קרוב לחמש שנים.

רשיד עתאמנה: התחלנו עם גרעין קטן של שלושה-ארבעה ילדים, כשזה מתפתח משנה לשנה, עכשיו יש לנו שני גנים ושתי כיתות, כיתה א' וכיתה ב'.

רשיד עתאמנה: שתי הכיתות משולבות בבית ספר יסודי אחד, כאשר הצמדנו להם את הגנים שצמודים אליהם גם מבחינת ניהול וגם מבחינה גיאוגרפית.

רשיד עתאמנה: הגשנו בקשות ואנחנו מאמינים שכשנגיע למספר שבאמת נותן לנו את הזכאות לפתוח בית ספר ואנחנו ממש על סף, שתוך שנה, לקראת שנת הלימודים 2013-2012 נצליח לפתוח ולהקים בית ספר לילדים האוטיסטים, בית ספר על-אזורי.

רשיד עתאמנה: אין דבר כזה, בית הספר היחידי ממוקם בנצרת והשאר זה יותר במוסדות חינוך יהודיים.

אלכס מילר: שאלה.

אלכס מילר: בית הספר הזה הוא על-אזורי?

רשיד עתאמנה: יסודי א' זה בית ספר מקומי.

אלכס מילר: זאת אומרת כולם פה מהאזור הזה, לפי אזור רישום.

רשיד עתאמנה: כן, בדיוק.

אלכס מילר: ויש קצת גמישות עם הנושא הזה?

רשיד עתאמנה: של אזורי הרישום?

רשיד עתאמנה: כן, קיימת.

אלכס מילר: אני יודע שיש עכשיו פיילוט של משרד החינוך---

רשיד עתאמנה: כן, לפתוח את אזורי הרישום.

אלכס מילר: בתוך העיר, לא החוצה.

רשיד עתאמנה: כן, מי שמעוניין יכול להגיש בקשה.

אלכס מילר: כן, זה גם עם תמיכות של משרד החינוך.

אלכס מילר: יש להם עכשיו משהו כמו 16---

רשיד עתאמנה: 16 יישובים?

אלכס מילר: שאתם במשא ומתן כרגע עם היישובים?

קריאה: כן.

אלכס מילר: אז לדעתי זה גם כן יכול להיות יעיל.

אלכס מילר: עד שמשרד החינוך משחרר משהו, צריך לקחת.

מסעוד עסלי: תרשה לי רק להוסיף עוד כמה דברים שלא הזכיר אותם רשיד.

מסעוד עסלי: קודם כל אני מצטרף לברכות ואני מברך בהזדמנות את מר עורסאן עיאדאת, אני מאחל לו החלמה מהירה ואת מר פריד גנאים.

מסעוד עסלי: אבל יש לנו 450 ילדים בגילאי 3 עד 4 שהם לא משובצים בשום מסגרת, אלה גני טרום חובה.

מסעוד עסלי: היה דיון בוועדת החינוך של הכנסת ב-29.3.11, לפני חודש-חודשיים.

מסעוד עסלי: לוועדת החינוך של הכנסת יש כוח אדיר מאוד וזו ההזדמנות לבקש עכשיו מהוועדה להמליץ לשבץ את גני טרום החובה ביישובי ואדי ערה, שאלה היישובים שאין להם היום את המסגרת הזאת.

אלכס מילר: אבל קיבלתי שם החלטה.

מסעוד עסלי: אתה קיבלת החלטה, אבל אנחנו עדיין לא מקיימים את ההחלטה.

מסעוד עסלי: היתה החלטה להמליץ לעשות עוד דיונים.

אלכס מילר: לא, משרד החינוך אז הביא.

אלכס מילר: ..

אלכס מילר: היתה שם בשורה ש---

רשיד עתאמנה: כן, היתה ישיבה לפני קרוב לחודש וחצי...

רשיד עתאמנה: מכל היישובים של המשולש ולאחר משא ומתן די מייגע, בסופו של דבר שכנעו את יושב ראש הוועדה לקיים דיון בכנסת לצורך העניין הזה, כדי להחיל את החוק על גילאי 3-4 ביישובים.

אלכס מילר: טוב, אנחנו נתעדכן.

רשיד עתאמנה: התקיימה ישיבה כזו.

רשיד עתאמנה: עד כמה שאני זוכר, ההחלטה היתה להחיל בינתיים את החוק לגבי היישובים שעדיין לא קיבלו אבל הם עדיין לא מוסדרים או בעצם קיימים במסגרת יישובים מספר 3.

רשיד עתאמנה: לצערנו אנחנו באשכול מספר 4.

מסעוד עסלי: כן, אבל ועדת החינוך יכלה להמליץ לשר וההמלצות של ועדת החינוך מתקבלות מיידית אצל שר החינוך, חבל לדחות את זה.

אלכס מילר: אתה אופטימי.

מסעוד עסלי: אני רוצה להיות אופטימי.

אלכס מילר: הלוואי שכל ההמלצות היו מתקבלות אצלו.

מסעוד עסלי: אלה 400 ילדים שמסתובבים בלי מסגרת.

אלכס מילר: אם זה לבוא ולתת פתרון נקודתי לכפר קרע, אפשר לעשות, השאלה מה ההשלכות של זה.

אלכס מילר: האם אנחנו עכשיו מכניסים את אשכול 4 ואז יש פה תוספת תקציבית חסרת תקדים למשרד החינוך בכל הארץ, או שאנחנו נגיד שזה כפר קרע ועוד כמה יישובים ובזה סיימנו.

אלכס מילר: צריך להיות פרופורציונלי.

אלכס מילר: יכול להיות שכדאי לנו לחשוב על איזה שהיא דרך לתמיכה בהיבט הזה, אבל בניסיון לעשות את זה אולי בדרך אחרת.

אלכס מילר: אני לא יודע, אני לא מכיר, אני אשמע ממשרד החינוך מה ההשלכות של ההחלטה להכניס אשכול 4.

אלכס מילר: אני זוכר שמבחינת ההתקדמות של כל העניין הזה, היתה שם איזה שהיא בשורה, אמרו שרוצים להכניס כמה יישובים לתוך מפת החלוקה של ה---

מסעוד עסלי: צריכים להשלים את אלה שלא נכנסו עדיין במסגרת אשכול 3.

מוחמד ברכה: אולי לגבי אותה נקודה, כנראה רווחה, והיום המדינה לגבי חוק פעוטות בסיכון והרווחה מטפלת בזה, מגיל 0 עד 3, וכבר קרה, יש מעל 100 תינוקות שהם פעוטות בסיכון ואנחנו מסדרים אותם במסגרות המתאימות על פי החוק, מסגרות של הרווחה, במשפחתונים ומעונות יום וכל מיני סידורים קהילתיים.

מוחמד ברכה: בגיל 3 הילדים האלה יוצאים החוצה ויש שנתיים שאין להם מסגרת חוקית שמחייבת את הימצאותם במסגרת מוגנת.

מוחמד ברכה: פה אני יכול להצביע על כך שיש מעל 100 תינוקות שמגיעים לגיל 3 עם הגנה של המדינה ושל החוקים ושל המסגרות, ובגיל 3 עד 5, שזה יותר מ-30% מהילדים---

אלכס מילר: בכמה כסף מדובר?

אלכס מילר: כמה זה יעלה למשרד החינוך להכניס אתכם?

רשיד עתאמנה: תלוי כמה ילדים יש לנו.

מוחמד ברכה: מעל 100.

אלכס מילר: אבל תמיכה חלקית, זו לא תמיכה מלאה.

יהודית גידלי: הקמת כל גן זה למעלה מחצי מיליון שקל.

אלכס מילר: כמה?

אלכס מילר: מספר.

נדאל מסאלחה: אני אתייחס בהתחלה לתקציב השוטף.

נדאל מסאלחה: הבעיה שאנחנו, במצב סוציו אקונומי 4, חייבים להשתתף ב-20% מסך הכל התקציב שאנחנו מקבלים.

נדאל מסאלחה: זה דבר ראשון.

אלכס מילר: זאת אומרת אם מכניסים אתכם עכשיו לעוגה של העניין הזה, אתם צריכים להשלים 20%.

אלכס מילר: אתם יכולים?

נדאל מסאלחה: זו לא רק הבעיה, הבעיה שאנחנו מדברים על תקציב שוטף של 55 מיליון שקל, מחציתו זה תקציב חינוך ואנחנו צריכים להשלים עוד 20% מזה, בנוסף שהקיצוצים שקיימים בשנה הבאה גם בתקציבי החינוך, שזה יעלה את הפער, ואנחנו מדברים על מגזר שהוא יחסית מגזר חלש.

נדאל מסאלחה: נכון שהמועצה המקומית כפר קרע היא מועצה יציבה, המצב הסוציו אקונומי, איך הם בונים את זה, זה דבר לא נכון.

אלכס מילר: עזוב כרגע.

אלכס מילר: לא נתחיל---

נדאל מסאלחה: זה לא מייצג את המצב באמת.

אלכס מילר: אני לא עכשיו אתחיל לפתוח את מצב חלוקת האשכול בישראל.

נדאל מסאלחה: אבל זה חשוב.

אלכס מילר: זה חשוב, אבל זה לא כאן.

אלכס מילר: לא נפתור את זה.

נדאל מסאלחה: כשבונים תקציב, צריך להתייחס לזה ברצינות.

אלכס מילר: זו שאלה שאפשר לשאול אותה שרים שיושבים בממשלה וקובעים את מפת העדיפות וכל מה שמחלקים.

אלכס מילר: אני כרגע מנסה לחשוב על פתרון.

אלכס מילר: השאלה היא כזאת, אם אנחנו מוצאים דרך, כזו או אחרת, להכניס אתכם לכל העניין הזה, האם העירייה תוכל להתמודד עם המאטצ'ינג?

אלכס מילר: כי כרגע אמרת שזה 20%.

מסעוד עסלי: בחישוב גס זה יעלה 5 מיליון שקלים לשנה.

מסעוד עסלי: הרשות צריכה לממן מיליון שקל מזה ואני לא חושב שזו תהיה בעיה לממן מיליון שקל, הבעיה היא 4 מיליון שקל.

אלכס מילר: אבל יש הבדל בין הקמה לבין התקצוב השוטף.

נדאל מסאלחה: הקמה זה משרד חינוך, אנחנו מהווים הצינור של משרד החינוך, הם צריכים---

אלכס מילר: השאלה אם זה 4 מיליון חד פעמי, או שזה 4 מיליון כל שנה.

נדאל מסאלחה: לא, זה שוטף.

מסעוד עסלי: זה עלויות שכר.

אלכס מילר: הבנו.

אלכס מילר: בסדר.

מוחמד ברכה: יש לי עוד שאלה קטנה אחת.

מוחמד ברכה: בחינוך יש מקצוע חשוב שמלמדים אותו וזה היסטוריה.

מוחמד ברכה: אם כבר היסטוריה, לגבי כפר קרע, רק בשביל לדעת, במקום שאנחנו עכשיו יושבים בו, כפר קרע לפני 300 ומשהו שנה לא היתה כאן, היא היתה במקום אחר.

מוחמד ברכה: הכפר הזה נדד למקום הזה וגם העבירו את השם כפר קרע למקום הזה.

מוחמד ברכה: אז היסטורית הכפר הזה קיים כאן 300 ומשהו שנה ואני רוצה לעבור לשנת 48'.

מוחמד ברכה: בשנת 48' כפר קרע מנה 800 עד 1,000 תושבים, היו בחזקתם 38,000 דונם.

מוחמד ברכה: היום אנחנו 16,000 תושבים ובחזקתנו 7,200 דונם.

מוחמד ברכה: אז האדמה הצטמקה, זה הפקעות, זה מה שמביא אותי אולי לגבי למה כפר קרע זה כפר שהאקדמאים האחוז הגבוה ביותר בישראל, מבחינת מספר האקדמאים במדינה.

מוחמד ברכה: כל המעבר הזה.

מוחמד ברכה: עד שנת 68', 70' ומשהו, 70% מהכפר היו מתעסקים בחקלאות, היו קשורים לאדמה ועובדים.

מוחמד ברכה: זה רק קצת היסטוריה בשביל לדעת איפה אנחנו נמצאים.

מוחמד ברכה: אחוז האקדמאים, אמרנו, הוא הגבוה בארץ, אבל בוא נשאל את השאלה הזאת בוועדת החינוך ובכל הוועדות בכנסת, מכל האחוז הגבוה הזה כמה מנוצלים פה, או כמה מועסקים במשרדי הממשלה, איזה אחוז?

מוחמד ברכה: אחוז נמוך ביותר.

מוחמד ברכה: אחוז גבוה באקדמאים, אבל מועסקים במשרדי הממשלה, בכל המשרדים, אחוז ממש מזערי.

אלכס מילר: יש על זה ועדת חקירה פרלמנטרית.

אלכס מילר: היא יושבת על כל משרד ומשרד.

מוחמד ברכה: אנחנו בכפר קרע---

אלכס מילר: אני מדבר באופן כללי, אתה מדבר רק על כפר קרע, תדבר באופן כללי על כל הארץ, איפה מועסקים היום אקדמאים מהמגזר הערבי.

מסעוד עסלי: יש לי בקשה ושמשרד החינוך יתייחס לדברים.

עורסאן עיאדאת: אני שמח על המפגש, אני מביא את ברכת מנהלת המחוז ואת הנהלת המחוז לביקור ועדת החינוך של הכנסת בכפר קרע.

עורסאן עיאדאת: נמצא איתי גם עמיתי פריד גנאים, שהוא המפקח הכולל הישיר על בתי הספר ביישוב.

עורסאן עיאדאת: מנהל בית הספר, ידידי עלי, סקר פה סקירה על בית הספר עצמו ועלו גם תוך כדי כמה בעיות לגבי היישוב.

עורסאן עיאדאת: רק בשני משפטים אני אספר שהמגזר הערבי במחוז חיפה, אדוני יושב ראש הוועדה, מונה כ-60,000 תלמידים עם 115 בתי ספר בכל הגוונים, כל שכבות הגיל.

עורסאן עיאדאת: יש בו שתי ערים, באקה ג'ת ואום אל פחם ועוד תשע רשויות מקומיות, מועצות מקומיות או אזוריות שיש בהן גם חינוך ערבי.

עורסאן עיאדאת: המגזר הערבי במחוז חיפה הוא 35% מסך כל המחוז והרשויות בו הן רשויות מאוד מאוד פעילות.

עורסאן עיאדאת: השנה, אגב, אחד היישובים שלנו זכה בפרס שר החינוך על איכות החינוך בו והקשר של הרשות המקומית למערכת החינוך.

עורסאן עיאדאת: אנחנו היום נמצאים בכפר קרע וכפר קרע הוא אחד היישובים, אתה שמעת פה, המובילים באיכות החינוך.

עורסאן עיאדאת: איכות החינוך למעשה יצאה מבית הספר הזה, מעצם זה שבית הספר הזה הוא בית הספר הראשון של היישוב ולאט לאט הוא התפתח לעוד ארבעה בתי ספר יסודיים נוספים, שתי חטיבות ביניים, שלוש חטיבות עליונות ועוד בית ספר אחד נוסף שעכשיו נמצא בתהליכי הכרה ושהוא עד עכשיו פעל כבית ספר לא מוכר ולא רשמי ועכשיו הוא יהיה מוכר לא רשמי, בסיוע של מחוז חיפה.

עורסאן עיאדאת: פה דובר על נושאים שונים שהמנהל העלה, אחד הנושאים זה סגירת הפערים.

עורסאן עיאדאת: אני רק רוצה להגיד לך שהמגזר הערבי במחוז חיפה ובתוכו גם כפר קרע נמצא מעל הממוצע הארצי הערבי בבגרויות.

עורסאן עיאדאת: אנחנו נמצאים ב-52% בגרות ברמה המחוזית.

אלכס מילר: 52% זה כמעט האחוז הארצי.

עורסאן עיאדאת: כן, אנחנו סוגרים פערים עם המגזר היהודי ואין ספק שתיכון כפר קרע תרם את תרומתו בעבר, ואני מדגיש את המלה בעבר, תיכף אני אתייחס גם להווה ולעתיד, לאחוז הגבוה של הבגרויות.

עורסאן עיאדאת: היתה תקופה מסוימת שהיתה בו ירידה קשה ביותר ואנחנו עכשיו נמצאים בגרף עולה בכל מה שקשור לבגרויות בכפר קרע, לאחר שיש פעילות מאוד מאוד אינטנסיבית של שיתוף פעולה בין הרשות המקומית לבין המחוז והפיקוח במחוז בנושא הזה ואני שמח שעכשיו הגרף התהפך, במקום לרדת יש עכשיו עלייה.

עורסאן עיאדאת: נקודה נוספת שהודגשה פה היא נושא הקשר עם הקהילה.

עורסאן עיאדאת: בתי הספר שלנו במחוז וגם בית הספר של עלי מפעילים תכניות מגוונות של קשר עם הקהילה כאשר אחד הנושאים שמשרד החינוך מוביל הוא הנושא של תכנית שנקראת 'מפתח הלב', תכנית של החינוך החברתי בבתי הספר היסודיים והנושא של הקשר עם הקהילה.

עורסאן עיאדאת: חשוב שאתה וחברי ועדת החינוך תדעו שהמגזר הערבי וגם כפר קרע הולכים בכיוון של מינוי יועצים חינוכיים בכל מערכת החינוך.

עורסאן עיאדאת: זו נקודה חשובה, שהיתה מאוד מאוד חלשה במגזר הערבי במשך שנים רבות, ובשנים האחרונות אנחנו מדגישים את הנושא של מינוי יועצות ויועצים חינוכיים בבתי הספר.

עורסאן עיאדאת: כיום בכל בתי הספר העל יסודיים יש יועצים חינוכיים, כ-60% מבתי הספר היסודיים.

עורסאן עיאדאת: למרות שאין שם תקן מיוחד ליועצת חינוכית, יש היום יועצים חינוכיים.

עורסאן עיאדאת: עלי הזכיר ובית הספר פה מוביל את הנושא של בנות השירות האזרחי בבית הספר.

עורסאן עיאדאת: אין כבר שאלה של כן או לא, השאלה שעכשיו עומדת היא מי האנשים שנכנסים לבתי הספר כדי לעשות שירות אזרחי כזה או אחר, האיכות שלהם והתאמתם למערכת החינוך.

עורסאן עיאדאת: זו נקודה חשובה שלדעתי משרד החינוך אמור עכשיו לשבת על המדוכה בנושא ולתת עליה את הדעת, איך למסד בצורה מסודרת את הנושאים האלה בתוך בתי הספר.

עורסאן עיאדאת: בכלל את כל נושא ההתנדבות והנושא של מינהל חברה ונוער, כי משרד החינוך מוביל אותו.

אלכס מילר: אבל השאלה הנוספת שעולה כאן היא מה קורה עם הבנות האלה אחר כך.

אלכס מילר: הם תורמים לחברה, הם הולכים לעשות תואר ראשון בהוראה ואחר כך הם מחפשים עבודה ויש להם בעיה.

אלכס מילר: השאלה שלי היא כזאת, האם אתם יכולים, כמשרד החינוך, לפחות כמו שאני רואה את זה כאן, לפחות לאותן בנות שנמצאות כאן, להבטיח, להגיד להן, 'אחרי שאתם מסיימים את השירות האזרחי, תעשו תואר ראשון, כל מי שעושה תואר ראשון בהוראה וירצה לבוא ולהיקלט כאן בכפר, אנחנו איתכם', למול אלה שלא.

עורסאן עיאדאת: השאלה שאני שאלתי פה ושמתי על השולחן היא למעשה עם איזה נתונים מראש נכנסים לנושא הזה.

עורסאן עיאדאת: זו נקודה שצריכים לתת עליה את הדעת.

עורסאן עיאדאת: אגב, אנחנו הצענו בכתובים גם, בצורה מסודרת---

אלכס מילר: לא, נתונים, הכל טוב ויפה, כל בן אדם מתנדב, ברגע שבן אדם מסיים תואר ראשון בהוראה הוא כבר סיים כמו כל אחד אחר, פלוס יש לו את השנתיים שהוא נתן כאן עם הילדים, כך או אחרת, זה כבר ניסיון וזה כבר תמיכה והוא כבר מבין את הקהילה ומבין מה צרכיה.

עורסאן עיאדאת: יש המלצה בפני שר החינוך לתת עדיפות לאנשי השירות הלאומי וזה גם כתוב בכתובים, זו החלטה של מדיניות אצל השר.

עורסאן עיאדאת: ברגע שתתקבל החלטה כזו, היא תבוצע בשטח.

עורסאן עיאדאת: ככלל, בתי הספר הערביים מובילים תכניות שהן תכניות חוצות מגזרים במשרד החינוך.

עורסאן עיאדאת: אתם רק היום רואים חלק מהפעילות בבית הספר יסודי א' בכפר קרע.

עורסאן עיאדאת: אם היה זמן היה אפשר להראות לכם גם בתי ספר נוספים ביישוב, או ביישובים אחרים, אבל אני בהחלט, בשם מנהלת המחוז, מזמין את ועדת החינוך של הכנסת לביקור מחוזי במגזר הערבי.

עורסאן עיאדאת: היום אתם מבקרים רק בבית ספר אחד, אבל אנחנו נשמח מאוד לארח אתכם---

אלכס מילר: ההזמנה התקבלה.

עורסאן עיאדאת: אנחנו נשמח לארח אתכם במגזר הערבי במחוז חיפה בכלל ולדעתי אתם תראו דברים טובים, לצד הרבה דברים שצריך עוד לעשות, כמו הנושא של הכנסת יישובים לאשכול 4 בנושא של הקדם יסודי, כל הנושא של גני הילדים.

עורסאן עיאדאת: רוב היישובים במחוז שלנו כבר נכנסו פנימה, נשארו עוד שני יישובים, כפר קרע ובאקה אל גרבייה וג'ת.

אלכס מילר: אני גם יודע שיש לכם פה מאבק לא פשוט על החינוך הציבורי למול חינוך פרטי.

עורסאן עיאדאת: נכון מאוד.

עורסאן עיאדאת: אגב, מתוך שכנוע, היה מאבק ביישוב הזה, לגבי בתי ספר שאני הזכרתי, שעכשיו נתנו הסכמתנו להתחיל בהכרה בחטיבה העליונה בבית הספר כדי לתת מגוון של מערכות חינוך ואופציות לתלמידים שלנו.

עורסאן עיאדאת: אבל הנקודה הזו היא נקודה מאוד חשובה, אנחנו בהחלט בעד חיזוק החינוך הציבורי למול החינוך הפרטי ואנחנו עושים כל מה שאפשר לעשות כדי להתקדם בנושא הזה.

עורסאן עיאדאת: אני לא רוצה לקחת יותר זמן, אני מודה ליושב ראש הוועדה על הביקור בבית הספר, כמובן יש שיתוף פעולה מאוד הדוק ומאוד רציני עם המועצה המקומית פה, עובדה שהמערכת הולכת ופורחת.

עורסאן עיאדאת: תודה למנהל בית הספר על האירוח וכמובן ידידי ועמיתי פריד גנאים שמוביל את מערכת החינוך המקומית במקצועיות וביד רמה בצורה מאוד מאוד מסודרת.

עורסאן עיאדאת: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: בבקשה, פריד.

פריד גנאים: אני אגיד את זה בקצרה, היות ומפקח המחוז סקר את הכל והוא מדבר בשם כולנו.

פריד גנאים: אדוני, יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, תפקידו של בית הספר זה להתמקד בהישגים לימודיים וגם ערכיים, בכדי להוות את התשתית של חברה ערבית יותר פלורליסטית, יותר גמישה, כאשר תרבות הדיאלוג ומשא ומתן מוטמעים חזק בחברה שלנו.

פריד גנאים: אין אני רוצה ואין השאיפה שלנו שתרבות העדר תהיה מושרשת בחברה הערבית, לכאן או לכאן, כי חשוב מאוד להיות תרבות פלורליסטית, גמישות, דיאלוג, משא ומתן.

פריד גנאים: זה חשוב מאוד ואלה הערכים שאנחנו רוצים להשריש בחברה הערבית.

פריד גנאים: אנחנו לא רוצים שיהיה לנו מה שקורה במדינות ערב, אם זה בשאר אסד ואם זה קדאפי וכל הדמוקרטים האלה.

פריד גנאים: לא עוד יהיה לנו, אלא לחזק את החברה שלנו לערכים אוניברסליים ודמוקרטיים.

פריד גנאים: זה חשוב מאוד.

פריד גנאים: בכדי להגיע לדבר כזה, חשוב מאוד שיהיה לכל בית ספר יסוד מארגן כערכים מרכזיים בכדי להוות למידה אינטגרטיבית מחלחלת במקצועות ההוראה וזה חשוב מאוד.

פריד גנאים: זה חשוב מאוד.

פריד גנאים: כל הנושא של השירות הלאומי.

פריד גנאים: אגב, אני בעד שירות לאומי אבל למסד את זה.

פריד גנאים: למסד את זה דרך מינהל, חברה ונוער, אני חושב שזה יותר איכותי, ולא בצורה חובבנית של עוד איזה פרויקט שאנחנו לא יכולים ל---

אלכס מילר: למה?

אלכס מילר: ראיתי שהבנות פה הן---

פריד גנאים: כן, עושות, אבל אני רוצה שיהיה יותר ממוסד.

עלי זחאלקה: זה לא חובבני, מה שנעשה פה.

פריד גנאים: לא פה, בראייה יותר רחבה, אני מתכוון, שיהיה ממוסד דרך מינהל חברה ונוער, לבדוק את כל הנושא הזה ולהתחיל להפוך אותו לכלל מגזרי במגזר הערבי ודבר מובנה.

פריד גנאים: זה חשוב מאוד.

אלכס מילר: יש למשרד החינוך הצעה אופרטיבית בעניין הזה?

פריד גנאים: מנהלת המחוז, ואני חושב שמפקח המחוז דיבר על זה, הולכת לקיים דיון בנושא הזה, למסד את זה ולפתוח את האופק לכל הנושא הזה, כי חשוב מאוד למסד אותו, ועם ערכים מרכזיים, עם מפת דרכים ברורה לכל הנושא.

פריד גנאים: דווקא ביסודי א' עושים עבודה טובה, אבל במקומות אחרים זה לא...

אלכס מילר: בסדר, רבותיי, אתם צריכים להבין, אנחנו מדברים כאן על צעירים, מאות צעירים שנכנסים למערכות שונות, אם זה בתי חולים או מערכות חינוך, אי אפשר לצפות מהם לאיזה שהיא מקצועיות יתר בזה.

אלכס מילר: כל אחד בתחום שלו, אתם יודעים לתת את ההדרכה, אבל העובדה שהילדים האלה במקום ללכת וכל אחד בדרך שלו, אם זה להקים משפחה או ללכת לעבוד, הולכים ותורמים לחברה, הם צריכים לקבל גב מכם, אם זה שעות הכנה לפני שהם נכנסים לכיתה, אם זה תמיכה בעתיד, שהם יידעו שהתרומה שלהם בסופו של דבר תשתלם להם בעבודה כשהם מסיימים או כשהם נשארים בתחום.

אלכס מילר: לא כל אחד יכול להיות מחנך, אנחנו כולנו מאותו תחום, זה לא דבר שהוא טריוויאלי.

אלכס מילר: להיכנס לכיתה מול 30 ילדים ויש לנו הרבה אנשים שנכנסים והם לא צריכים להיות בתוך המערכת הזאת.

אלכס מילר: אם כבר יש אנשים שאחרי שנתיים אפשר לזהות אם יש להם את זה או אין להם את זה, ואם כן והם כן הולכים, אז צריך לתת להם גב.

אלכס מילר: אתם מקבלים שנה-שנתיים אנשים שאתם בודקים אותם לפני שהם הולכים לעשות תואר ראשון והכנסתם אותם לכיתות ואחר כך אתם עוד חושבים אם כדאי או לא כדאי.

אלכס מילר: אנחנו מכירים אנשים, תאמינו, המנהלים מפחדים להכניס אותם לכיתות ולא חסר, בכל הארץ.

עורסאן עיאדאת: אין ספק, אדוני, שהנושא הזה הוא נושא שנמצא בחילוקי דעות בחברה הערבית בכלל ואנחנו חלק מהחברה הערבית.

עורסאן עיאדאת: צריך להדגיש את זה בצורה מסודרת.

עורסאן עיאדאת: אנחנו לא מנותקים מהקהילה שלנו ומהחברה שלנו ובכל זאת, בעקבות הדיון שהיה לפני כמה ימים בוועדה שלך בנושא הזה, אני ופריד גנאים יזמנו אצל מנהלת המחוז דיון מיוחד בנושא הזה.

עורסאן עיאדאת: הולך להתקיים דיון במחוז שלנו בנושא הזה, כדי לתת את הדעת בצורה מסודרת ואז זה לא יהיה פעולה פרטית של עורסאן עיאדאת או של פריד גנאים או של מישהו אחר, אלא יהיה משהו מסודר.

עורסאן עיאדאת: יהיה דיון בהנהלת המחוז בנושא הזה, עם אנשי המִנהלת שנמצאים היום במשרד המדע, אצל השר הרשקוביץ, ואנשים אחרים שותפים לעניין הזה.

עורסאן עיאדאת: יהיה דיון מסודר בנושא הזה ולא עוד כל אחד והיוזמה הפרטית שלו, ומי שעושה את זה יותר טוב ומי שעושה את זה פחות טוב.

עורסאן עיאדאת: המחוז ייתן את דעתו, כמו שמשרד החינוך אמור לתת את דעתו בנושא הזה.

עורסאן עיאדאת: אבל מאוד חשוב לדעת את זה, זה לא פשוט ולא קל, אנחנו חלק מהחברה שלנו, אנחנו נמצאים בתוך הקהילה שלנו וזה נושא שנוי במחלוקת.

עורסאן עיאדאת: את עבודתנו אנחנו עושים ונעשה בצורה הכי מסודרת שאפשר, תחת הכותרת של מדיניות שר החינוך ומשרד החינוך.

עורסאן עיאדאת: זה בנושא של השירות האזרחי לאומי.

פריד גנאים: גם ערך הנתינה לחברה שלנו חשוב מאוד.

פריד גנאים: אין לי ספק שההתנדבות והתרומה לחברה זה יטייב את החברה שלנו ואני רוצה להגיד את זה, אבל אני גם חייב להעלות בפני אדוני, יושב ראש ועדת החינוך בכנסת, קודם כל לבוגרים של שירות לאומי יש פריבילגיה, אבל זה לא על חשבון האיכות.

פריד גנאים: במידה ויהיה לי מישהו בוגר מסלול מצוינים או מורה איכותי עם ממוצעים גבוהים של 90% ומעלה, אל תצפה ממני שאני אשבץ מורה שבקושי קיבל ממוצעים של 65%.

פריד גנאים: אני מצפה לשלב את שניהם ביחד, שיהיו גם נקודות זינוק, ואנחנו רוצים לטייב את מערכת החינוך גם במגזר הערבי.

אלכס מילר: קודם כל אף אחד לא מתווכח על איכות, אף אחד לא מתווכח על הרמה, אבל צריך להבין גם את ההבדל.

אלכס מילר: ההבדל הוא שאתה לא מגייס אנשים למחקר באוניברסיטה ואתה חייב התמחות בתחום מסוים והם נמצאים בשמים, אתה צריך מחנך.

אלכס מילר: בסופו של דבר בן אדם שנכנס, שלא רק מביא לך את הציונים לתלמידים בגובה מסוים, אלא גם מביא להם ערכים, ואני חושב שבן אדם, שעם כל הבעייתיות ועם כל הלחץ מחליט בסופו של דבר ללכת ולתרום לחברה, הערך הזה הוא הרבה יותר חשוב מ-80 בפסיכולוגיה של גיל נעורים למול 75 בפסיכולוגיה לגיל נעורים.

אלכס מילר: אני מציע שאתם גם, כשאתם מקבלים החלטה, בן אדם אחד מול בן אדם שני שנכנס, ואני בכלל לא מדבר על איזה אנשים ומאיפה הם מגיעים ומאיזה תנועות ומי שולח אותם, אני לא נכנס לזה כרגע, זה לא מעניין, מה שמעניין זה מה הערך המוסף שמביא אותו צעיר שמסיים תואר ראשון בחינוך לחברה בה הוא הולך לעבוד.

עורסאן עיאדאת: כמה כאלה יש אגב?

אלכס מילר: לא יודע, אפילו שניים, זה המסר.

עורסאן עיאדאת: אני חושב שברגע זה המסר מקובל עלינו לגמרי, אבל אם יש מקרה פרטי כזה או אחר, הוא יובא לדיון בצורה מסודרת ונדון בזה.

אלכס מילר: אתם קובעים בסופו של דבר מדיניות, אני לא רוצה להרחיב בזה, כבר שבוע שני שאנחנו מתעסקים בזה, אני רק רוצה שבסופו של דבר לא רק מסר שהוא מסר מבחינת ההישגים, אלא גם מסר שהוא מסר חברתי, שכל אותם אלה שנכנסים למערכת החינוך, מתנדבים, מוציאים מעצמם, מתקשים גם מבחינת הלחץ החברתי על העניין הזה, אבל בסופו של דבר נקלטים, גם החברה צריכה להחזיר להם בחזרה בכך שהיא תומכת בהם אחרי שהם הולכים ולומדים לתואר ראשון.

אלכס מילר: רבותיי, זה לא יכול להיות חד צדדי, הילדים האלה נכנסים, הם תורמים, הם עובדים, אנחנו צריכים להחזיר להם באותה מטבע.

אלכס מילר: זה מבחינתי ובזה אני חושב שמיצינו את הנושא הזה.

אלכס מילר: אני רוצה לשמוע גם על אשכול 4, איפה אנחנו עומדים.

אלכס מילר: אני זוכר שהיו החלטות, היתה בשורה של משרד החינוך, אני לא עקבתי אחרי זה, טעות שלי, אבל מה קורה מבחינת המפה שהולכת להיות עם היישובים החדשים?

אלכס מילר: אני זוכר שהיתה איזה שהיא הצהרה בוועדת החינוך.

עורסאן עיאדאת: אני לא הייתי שותף להצהרות האלה.

עורסאן עיאדאת: אני רק יודע שאנחנו כל הזמן מבקשים ונלחמים על הכנסת כמה שיותר יישובים, השאלה היא בהחלט שאלה תקציבית, אך ורק.

עורסאן עיאדאת: אם ועדת החינוך יכולה גם היא להמליץ בפני התקציבאים, או בפני אנשי המשרד, להכניס עוד יישובים ערביים למסגרת של גני חובה או גנים מתוקצבים על ידי המשרד, אנחנו נשמח מאוד.

עורסאן עיאדאת: מה שקורה פה, למעשה, למעט שני יישובים, כל היישובים הערביים במחוז שלנו נמצאים בתוך האשכול.

עורסאן עיאדאת: שני יישובים, כפר קרע ועיריית באקה ג'ת, שעוד מעט תהיה שלושה יישובים, כי באקה וג'ת נפרדים אחד מהשני, אז---

אלכס מילר: גם באקה אל גרבייה, אני זוכר.

עורסאן עיאדאת: כן, על זה אני מדבר, באקה אל גרבייה וג'ת עוד לא נכנסו, לכן אני חושב שהמלצה שלכם או התערבות שלכם יכולים לסייע לנו להכניס את היישובים.

קריאה: כשתהיה שר החינוך בקדנציה הבאה.

קריאה: ..

אלכס מילר: אני חושב שאנחנו נפתור את זה עוד לפני הקדנציה הבאה.

אלכס מילר: רבותיי, אני זוכר שהיה דיון.

אלכס מילר: מתי בפעם האחרונה אתם ישבתם עם משרד החינוך?

אלכס מילר: מתי בפעם האחרונה היה דיון עם נציגי משרד האוצר לפתוח את כל העניין הזה של ה---

עורסאן עיאדאת: אני לא יודע, אני איש מחוז, אני לא איש מטה.

אלכס מילר: לא היתה לכם ישיבה---

עורסאן עיאדאת: לא, במחוז לא היה לנו שום קשר עם הנושאים האלה.

פריד גנאים: יש נוסחה דרך משרד האוצר---

אלכס מילר: אם זה שניים-שלושה יישובים בסך הכל, זה כבר---

פריד גנאים: זה במחוז חיפה, אולי במחוזות אחרים יש יותר.

אלכס מילר: מי יש היום באשכול 4 בדרום?

פריד גנאים: לא, אני לא מתכוון לזה.

פריד גנאים: בדרום דווקא כולם נכנסו.

פריד גנאים: אני מתכוון במחוז צפון---

אלכס מילר: היו בסך הכל 10-15 יישובים שהיו מחוץ לכל הסיפור הזה, היתה לי רשימה ואני זוכר שמתוך אותה רשימה היה שם מישהו ממשרד החינוך שאמר שמשנה הבאה תוך שנה-שנתיים יתחילו להיכנס ורוב רובם נכנסו חוץ מכמה יישובים, היו שם כפר קאסם ועוד כמה.

אלכס מילר: היה לנו הורה עם הילדים שרצה.

עלי זחאלקה: כן, הורה וגם ילדים.

עלי זחאלקה: בשם הילדים, פרלמנט בית הספר.

עלימי עבד אלפתאח: חברי כנסת נכבדים, נציגי המועצה הנכבדים, מנהל בית הספר והמורה הנכבדים, בוקר טוב.

עלימי עבד אלפתאח: בשמי ובשם חבריי, חברי הפרלמנט בבית הספר, אני מברך אתכם.

עלימי עבד אלפתאח: כראש הפרלמנט בבית הספר, אני מייצג את כל התלמידים, ומתוך הסמכויות שלי אני משתמש בהחלטות לא פשוטות לתלמידים וגם להעברת החלטות מתלמידים להנהלה, החלטות למשל כמו תלבושת אחידה.

עלימי עבד אלפתאח: אני תמיד שומר שכל התלמידים יקפידו ללבוש תלבושת אחידה.

עלימי עבד אלפתאח: .. וגם לקיים תכניות, למשל יום התלמיד ויום הנושא וגם יש שבוע השפה הערבית והעברית.

עלימי עבד אלפתאח: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שהגעתם לפה לבית ספרנו, להעביר את תחושתי ולספר עד כמה דברים חיוניים פה ולקדם את החינוך לטובת התלמידים והם; מגרש מתאים לספורט, מצויד בכל התנאים המתאימים.

עלימי עבד אלפתאח: חסר לנו גם ..., חסרה גם לנו מעבדה.

עלימי עבד אלפתאח: אנחנו רוצים להודות לכם שהגעתם אלינו ולהודות למנהל בית הספר, מר עלי זחאלקה על כל מאמציו והשפעתו על כל תלמיד ותלמיד.

עלימי עבד אלפתאח: ברוכים הבאים לבית ספרנו.

אלכס מילר: כל הכבוד.

עלי זחאלקה: אמא, בשם האמהות, בשם ועד ההורים.

רנה עפאנה: אני התבקשתי להכין כמה מלים, לדבר בשם האמהות וועד ההורים.

רנה עפאנה: הכנתי כמה מלים, אבל אני יורדת מזה ואני רוצה להגיד דברים חשובים.

אלכס מילר: הכי חשוב מהלב.

רנה עפאנה: קודם כל, כנציגה של האמהות בוועד ההורים, אני רוצה לברך אתכם על ביקורכם בכפר קרע ובבית הספר יסודי א'.

רנה עפאנה: כפי שכבר הוזכר, בית הספר הוא הראשון שהוקם בכפר ויש הרבה אנשים שסיימו בהצלחה את הלימודים פה וכיום הם מייצגים את הכפר בכבוד בתחומי התעסוקה השונים.

רנה עפאנה: הייתי גאה כשלמדתי באוניברסיטה, הרבה סטודנטים ידעו שכפר קרע תמיד היה מככב באחוזים הגבוהים ביותר בארץ ופעם אמרו לי אפילו בעולם באחוז האקדמאים הגבוה שלו.

רנה עפאנה: אז אני גאה בזה, אני גאה בכפר שלי ובהרבה דברים שאני רואה איך הכפר התקדם מאז שהייתי ילדה ועד היום.

רנה עפאנה: זאת הזדמנות בשבילי לציין את שיתוף הפעולה הקיים בין האמהות ובין ועד ההורים לבין בית הספר.

רנה עפאנה: יש כמה פרויקטים השנה שגם אני אישית הייתי שותפה בהם עם עוד הרבה אמהות.

רנה עפאנה: אתחיל בפרויקט של התזונה הנכונה.

רנה עפאנה: אנחנו, האמהות, היינו עושות הרבה ארוחות בוקר באותיות, כדי להציג את התזונה הנכונה לתלמידים ולאמהות האחרות בעידן השולט של האוכל המהיר.

רנה עפאנה: היו הרבה ימי עיון והרצאות בתחומים שונים, שמיעה ודיבור, ראייה, קריאה, חשיבות הקריאה לגיל הרך ויש עוד פרויקט עבור היגיינה והבריאות של המשפחה והילד.

רנה עפאנה: אני רוצה גם לציין דבר חשוב ולהודות גם לצוות של בית הספר על המסירות שלו ועל הנתינה שלו, איך הם מלווים את התלמיד החדש בכיתה א', עם ההורים.

רנה עפאנה: זה ציון לשבח לצוות המורות של כיתות א' ו-ב', הם מלווים את התלמיד, והן עובדות ומתחשבות באופי ובפחדים שלו ובחרדות שלו בהתחלה.

רנה עפאנה: יש גם כמה נקודות שלצערי הרב כאמא, גם לי יש את הדאגות שלי, כשאני עוברת לפעמים ורואה את התלמידים וגם הילדים שלי משחקים כדורגל בחוץ בחום הכבד, המגרש ללא תקרה, חסר בבית הספר אולם ספורט סגור עם כל הציוד, חסר גם חדר מחשבים שזה דבר חיוני כיום, חיוני שיהיה בכל בית ספר.

רנה עפאנה: לדעתי חסרה גם מעבדה, עם כל הציוד הדרוש.

רנה עפאנה: אנחנו מקווים שהחלום שלנו יתגשם וכל הדברים האלה כבר...

רנה עפאנה: הבן שלי בכיתה ה' ומכיתה א' אנחנו מחכים לדברים האלה שעדיין לא יושמו.

רנה עפאנה: אנחנו מקווים בעתיד לראות את בית ספר יסודי א' תמיד משגשג ומצליח ובראש הרשימה של בתי הספר המוצלחים באזור.

רנה עפאנה: בסוף אני רוצה להודות לכם על הביקור שלכם ואני מקווה שתמיד תעשו עוד ביקורים כאלה.

רנה עפאנה: זה מקרב בין המגזר שלנו למגזר היהודי ובהצלחה לכולנו.

אלכס מילר: תודה רבה.

תייסר עבאד: אנחנו, ועד ההורים, גם מודים לצוות בית הספר על שיתוף הפעולה הטוב בין המורים לבין ההורים ותודה רבה לכולם.

לואי מסאלחה: קודם כל אני רוצה לברך אתכם על ביקורכם בכפר שלנו, בבית הספר הזה במיוחד ואצל המנהל הזה במיוחד, תיכף אני אסביר את עצמי.

לואי מסאלחה: קודם כל אני מכבד את עורסאן עידיאת ומר פריד גנאים וכל נציגי המועצה המקומית על הדיון הענייני ששמענו היום והיות ואני לא הולך להאריך בדברים אני רוצה לציין כמה נקודות.

לואי מסאלחה: נקודה אחת, שציין אותה כבוד המנהל, לגבי הערכים.

לואי מסאלחה: הוא דיבר על ערכים ערביים ויהודים.

לואי מסאלחה: אני רוצה להציע לוועדת הכנסת שבעשור הבא יהיה משהו שיקרב בין שני העמים במדינה.

לואי מסאלחה: אני מציע שיהיה משהו בסגנון החכמה היהודית והערבית האיסלמית.

לואי מסאלחה: לדעתי בעניין הפילוסופי אין חילוקי דעות.

לואי מסאלחה: אני, למשל, למדתי את הרמב"ם ואני עומד להרצות עליו עוד כמה ימים, השוויתי אותו עם המוסלמים ומצאתי שהם מדברים אותו דבר.

לואי מסאלחה: לכן אני מציע, היות ואנחנו בעידן חדש, פוסט מודרני, התנועה בעולם הערבי, יש לה השפעות ויהיו לה השלכות על הסקטור הערבי ועל האזור כולו, אני מציע שוועדת החינוך בכנסת תיקח את הנושא הזה ברצינות ותדאג שיהיו תכניות להשרשת הערכים האוניברסליים באזורנו.

אלכס מילר: יש לך משהו כתוב, שאתה יכול לשלוח?

לואי מסאלחה: אני יכול לשלוח.

לואי מסאלחה: המנהל לא אמר לכם, אבל אנחנו תמיד מדברים על זה בצורה אנושית.

לואי מסאלחה: רציתי לציין עוד נקודה, כפר קרע היום הוא הכפר היחידי שהיינו פליטים במשך שנה וחזרנו למדינת ישראל והסתדרנו עם המדינה יפה מאוד, לדעתי, בכבוד, בשוויון והכל.

לואי מסאלחה: אני חושב שאנחנו יכולים להוות דגם בסקטור הערבי איך לחיות ביחד, אנחנו מעלים תמיד נושאים שאנחנו מקדימים את החברה הערבית בכלל, כמו השירות הלאומי, נושא טעון ששווה ויכוח יסודי, עם כל הנציגים הערביים, בצורה מסודרת בעתיד, אבל כל הכבוד שהיה מישהו שהעז להעלות את הנושא השנוי במחלוקת כמו עלי זחאלקה.

לואי מסאלחה: זה לזכותו, לדעתי, אפילו שחלקנו לא מסכימים איתו.

לואי מסאלחה: עצם העובדה שהוא יזם, אנחנו העלינו נקודה שתהווה נושא מרכזי גם לעתידנו במדינה וגם ליחס של המדינה לגבי האוכלוסייה הערבית.

לואי מסאלחה: אני רוצה לכבד את המנהל על זה, על התעוזה שלו, אומץ הלב, ההליכה נגד הרוב, הוא אדם אמיץ מאוד.

לואי מסאלחה: אנחנו לא כולנו מעזים להעלות דברים כאלה.

לואי מסאלחה: אני רוצה גם לצרף את מה שאמר מר פריד גנאים, שאנחנו צריכים גם לקחת את זה בעתיד בצורה מסודרת יותר, מעמיקה, שיהיה קונצנזוס מה אנחנו רוצים מהמדינה ומה המדינה רוצה מאיתנו וזה לזכותו של כפר קרע ושל בית ספר יסודי א' שסוגיות מעין אלה מועלות כאן וזו לא פעם ראשונה בהיסטוריה.

לואי מסאלחה: בהזדמנות אני אסביר את עצמי גם בדברים אחרים.

לואי מסאלחה: אני רוצה לכבד אתכם ותודה רבה.

אלעד שמיר: אני מהאגודה להתנדבות, אני עובד עם עלי בכל הנושא הזה, אני מנהל את כל המערך הערבי בארץ, בשירות האזרחי.

אלעד שמיר: בסופו של דבר, מה שאומרים על הביסוס של זה, וגם אמרתי את זה בוועדת הכנסת, צריך לעגן את זה בחוזר מנהל כללי.

אלעד שמיר: אם זה לא יהיה מעוגן בחוזר מנהל כללי, לא יצטרפו לזה עוד מנהלים.

אלעד שמיר: חוזר המנהל הכללי הוא המסמך החוקי המשרדי שמגן על המתנדבים ומגן על המנהלים ורק ככה זה יוכל להתקדם ולקפוץ רמה.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: רבותיי, אני רוצה לסכם את הדיון.

אלכס מילר: נתחיל מכך שוועדת החינוך מברכת את ההשקעה האדירה בחינוך שקורית כאן בכפר בכלל וכמובן בבית ספר יסודי א' בפרט.

אלכס מילר: ראינו כאן בבית הספר עד כמה באמת השינויים שעושה המנהל, ועל כך אני מברך אותך, הם יעילים והילדים והמערך החינוכי שהצלחתם להביא לכאן.

אלכס מילר: ראינו כאן במצגת את הנושאים שאתם מעלים על סדר היום, אני חושב שיש הרבה מאוד בתי ספר בישראל שצריכים לקחת דוגמה.

אלכס מילר: באמת על כך מגיע לכם שאפּוֹ וברכות על הדרך.

אלכס מילר: דיברו כאן על אמיץ ולא אמיץ, אני חושב שאתה פשוט מחנך טוב וזה מה שחשוב.

אלכס מילר: וזה צריך כל אחד להיות אצלנו בלב.

אלכס מילר: אנחנו לא נמצאים על בריקדות, רבותיי, אנחנו לא נלחמים כאן על משהו שהוא חסר תקדים, אנחנו בסך הכל מדברים על חינוך טוב לערכים ולעתיד של אותם הילדים שהולכים להיות פה הדור הבא של מדינת ישראל.

אלכס מילר: עם מה שהם יגדלו, ככה הם יהיו, כך הם יתייחסו אליכם כהורים, כך הם יתייחסו אלינו כחברה.

אלכס מילר: מה שהם יקבלו עכשיו, כך הם יהיו גם בעתיד.

אלכס מילר: אז מישהו שיודע לבוא ולתת להם עוד ערך מוסף של ערכים של התנדבות ופעילות, זה דבר מבורך, ותאמינו לי, בסופו של דבר זה נשאר איתם לאורך כל החיים, כך הם ילמדו גם את הילדים שלהם, שצריך לתת ולא מכל דבר לראות תמורה אישית, אלא גם לפעמים להתנדב ולעשות עוד צעד שהוא צעד נוסף לחיזוק החברה.

אלכס מילר: אני פונה למשרד החינוך בנושא של האשכול, לקיים ישיבה, לעדכן אותי בבקשה על תאריך הישיבה, מתי אתם יושבים על כל הסיפור הזה ולהביא למסקנות כי אני כבר קיבלתי החלטה ואני ביקשתי להכניס את אשכול 4 ולמצוא דרך לחלק את זה בצורה חכמה, את הכניסה של המוסדות לתקצוב של 3 ו-4.

אלכס מילר: אם זה לא יהיה תוך שנה כולם, אפשר לפרוס את זה, אפשר לראות איך עושים את זה.

אלכס מילר: אני מבקש שתעדכנו אותי מתי הישיבה ותגידו לשמחון שאני דורש שהישיבה תהיה בהקדם האפשרי איתכם, מי שמבין את השטח, ולא להביא מומחים ממשרד האוצר שימצאו, תאמינו לי, כל דרך איך לא לתת כסף.

אלכס מילר: גם בנושא של השירות האזרחי .

אלכס מילר: אתם אמרתם שאתם הולכים לעשות ישיבה בעניין הזה.

אלכס מילר: גם שם אני מבקש שיהיה עדכון איך אתם הולכים לתת גב לאותם ילדים שנכנסים עם כל המעמד והלחץ שיש, ומה קורה איתם אחר כך, כמה אתם נותנים להם גב.

אלכס מילר: כמו שהם יודעים לתת ולסייע בכיתות שהן כיתות לא קטנות ולעזור לכל ילד וילד, גם המדינה צריכה למצוא דרך לתת להם בחזרה על התרומה שהם נותנים.

אלכס מילר: זה בעניין זה.

אלכס מילר: מבחינתי, רבותיי, מועצת כפר קרע, באמת אתם עושים עבודה נפלאה.

אלכס מילר: אם יש דברים שאתם צריכים שאנחנו יכולים לסייע, חוץ מאשכול 4, תפנו, אנחנו נעשה כאן סיור במחוז חיפה, כמו שהזמנתם, אנחנו נתאם עם כמה בתי ספר, נעשה יום שלם סיבוב נוסף ונראה איך הדברים משתנים.

אלכס מילר: ושוב, ברכות על ההישגים, על הערכים ועל כל דבר שאתם עושים כאן.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: מחנה מעפילים עתלית

עומרי שלמון: ברוכים הבאים.

עומרי שלמון: אנחנו מאוד מאוד שמחים שאת הרעיון שהעלית בפברואר בישיבת ועדת החינוך שקדמה ליום המעפיל באולם המרכזי, הצלחתם לקיים והגעתם לכאן לעתלית.

עומרי שלמון: אנחנו הזמנו כמה מאנשי המועצה.

עומרי שלמון: יש פה את דר' דודיק טוקר שהוא יושב ראש ציבורי בהתנדבות של ועדת החינוך של המועצה לשימור אתרים, איש משרד החינוך במשך שנים רבות וכשהוא היה מנהל מִנהל החינוך ההתיישבותי למעשה שיתפנו הרבה מאוד פעולה בכדורי, במקווה, בעיינות ובמקומות אחרים.

עומרי שלמון: דר' עופר בורד, מיחידת המוזיאונים של משרד הביטחון.

עומרי שלמון: אנחנו בשיתוף פעולה הרבה שנים וסימביוטי בשנים האחרונות וחבר ועדת החינוך הציבורית שלנו.

עומרי שלמון: דקלה ליאני, עוסקת בכל נושא ההשתלמויות והקורסים.

עומרי שלמון: אלעד, מנהל מחלקת החינוך.

עומרי שלמון: חומי נובנשטרן, סמנכ"לית במועצה לשימור אתרים.

עומרי שלמון: זהבית רוטנברג, מנהלת האתר, עובדת באתר מיום הקמתו ובשנים האחרונות מנהלת מאוד מוכשרת של האתר המעניין והמורכב הזה ואיריס הרפז, הדוברת שלנו.

אהרן הלוי: אפשר להציג את עצמנו?

אהרן הלוי: אני אהרן הלוי, מנהל מִנהל חברה ונוער במשרד החינוך מחוז חיפה.

לאה יגור: מפקחת.

לאה יגור: באנו שנינו מטעמה של רחל מתוקי, מנהלת המחוז, אני המפקחת של בתי הספר של חוף כרמל.

אלכס מילר: אז אתם כאן לביקור שוטף של הילדים?

אהרן הלוי: אנחנו שותפים גם לפרויקט מאוד חשוב של 'להיות אזרח' עם תעודת זהות.

אהרן הלוי: מביאים לפה את שכבות כיתות י', עושים פה אירועים ומחלקים להם גם תעודות זהות.

עומרי שלמון: כמו שציינתי, בשנים שאנחנו פעילים כאן, מאמצע-סוף שנות ה-80, למעשה מיתגנו את המקום הזה ונשאבנו לשם כאתר הלאומי לנושא ההעפלה.

עומרי שלמון: אומר תמיד הנשיא שלנו, שלמה הלל, שלמעשה הכריזו על המדינה בכ"ט בנובמבר, ב-47', באו"ם, על הנושא של ההעפלה.

עומרי שלמון: זאת אומרת היו איזה כמה רגעים שהעולם ריחם על היהודים, ראו את הסרטים שצלם יהודי אמריקאי, נדמה לי, צילם וגם רשת צרפתית והתמונות האלה הגיעו לכל העולם ועשו את שלהם ושהאודים העשנים האחרונים מהשואה הנוראית מאירופה, למעשה אין להם מדינה, ואז התקבלה החלטה והיום כל חוקר יגיד לך שזה הגורם המרכזי שהביא להחלטה הזאת.

יהודית גידלי: יש חילוקי דעות, העיקר שאנחנו פה.

עומרי שלמון: ומכאן גם האחריות הגדולה שיש לנו כמובן על המקום הזה, שהיה מחנה של מעפילים.

עומרי שלמון: כאן אתה מגיע ונוגע בדבר, בגדרות, בצריף אחד שנשאר מקורי והיתר משוחזר באופן מדויק ואנחנו פועלים כאן עוד עם המנהל הכללי הקודם, יוסי פלדמן, ואנחנו ממשיכים את המשנה הזאת, לגרום לכך שזה יהיה האתר הלאומי לנושא ההעפלה.

עומרי שלמון: נעשו פעולות מגוונות מאוד במהלך השנים, זה גם קליטת קהל, זה גם ביקורים, אנחנו נראה חלק מהדברים, זה תכניות חינוכיות, זה האונייה שהבאנו ונראה אותה יותר מאוחר.

עומרי שלמון: כל זה תומך בסיפור עצמו שהליבה שלו זה למעשה הסיפורים של המעפילים, וזה מה שנקרא 'בנתיבי ההעפלה', מרכז התיעוד הלאומי לנושא ההעפלה.

עומרי שלמון: שוב, אנחנו הגורם היחידי בארץ שעוסק בזה בצורה כל כך רחבה, יש לנו עדויות של למעלה מ-20,000 מעפילים.

עומרי שלמון: היו בסך הכל 120,000-130,000 ועוד כמה אלפים שעסקו בארגון.

עומרי שלמון: אנחנו מדברים למעשה מ-34', כשהתחילו הרוויזיוניסטים, ועד הקמת המדינה.

עומרי שלמון: זה היה מפעל אדיר שהראה גם את היכולת של המוסדות הציוניים להתארגן.

עומרי שלמון: זה היה ארגון, ירדו שם עד לרמת ליטר המים והביאו בהרבה מאוד נחישות הרבה מאוד עולים לארץ, חלקם הגדול היה כאן במעצר או במדינות מעבר לים התיכון.

עומרי שלמון: אחרי ההשקעה והאהבה והמסירות לאין גבול שמשקיעים כאן, אנחנו מביאים את זה למקום הראוי.

עומרי שלמון: המקום הראוי הוא פעמיים; פעם אחת זה להעצים בצורה משמעותית ביותר את מרכז הציוד הזה, שאנחנו נראה ממנו דוגמיות, שהוא דבר יוצא מן הכלל.

עומרי שלמון: הוא חשוב, הוא חשוב לתלמידים, להנחלה, למשפחות, לחיילים, לעולים חדשים, שזה ודאי נושא שמאוד מדבר אליך, לחוקרים, לתלמידים שבאים ועושים עבודות גמר, לסטודנטים.

עומרי שלמון: לכל איפה שתשים את החוד של העיפרון, הנושא הזה הוא מרתק.

עומרי שלמון: השאלה הגדולה, איך את הנושא הזה אתה חושף אל הקהל ומביא אותו דרך מערכת החינוך, שהיא מערכת מסודרת ומאורגנת והיא מחזיקה, תודה לאל, מאות אלפי תלמידים, אל המקום הזה כביקור חובה שהוא חובה נעימה.

עומרי שלמון: זאת אומרת מי שמגיע לכאן עובר חוויה, זה לא מסע כומתה או מסע אלונקות שכולם מזיעים בו, אלא הוא בא לפה, נוגע בדבר ועובר חוויה, והשאלה הגדולה באמת איך, על בסיס הקשר הנפלא שבו מחוז חיפה תיארו בפניך, מעצימים את זה לכלל הארץ.

עומרי שלמון: מדובר על מקום שהלוקיישן שלו הוא מהמעולים במדינה, הוא בקצה כביש 2, מכל מקום אתה מגיע בזמן קצר מאוד, אתה יכול להגיע לפה גם עם רכבת, עם אמצעים כאלה ואחרים, יש גם משפחות, ביקרו כאן אלפי מבקרים ביום העצמאות בתכנית הזאת שראית חלק ממנה שהממשלה החליטה לפתוח את 63 אתרי המורשת חינם באתרים הללו.

עומרי שלמון: פה היו---

זהבית רוטנברג: 1,300 עברו הדרכה וכמה מאות ש---

עומרי שלמון: בין אחת לשתיים, דרך החדשות, עצרנו את הכניסה.

עומרי שלמון: זרמו לפה המונים, זו היתה הצלחה יוצאת מן הכלל.

עומרי שלמון: זה הדבר האחד, שהוא אתגר ואותו צריך לעשות עם מערכת החינוך וזה למעשה מה שאתה הנחית בתום הישיבה שלך בכנסת.

עומרי שלמון: הנושא השני הוא מרכז המידע, מרכז התיעוד הזה, כאשר, אמרתי כבר היום, אנחנו לא יודעים כמה מעפילים נותרו.

עומרי שלמון: לבטח, תודה לאל, לרובם יש משפחות והם הצליחו אחרי כל מה שהם עברו גם להקים משפחות ולהוליד ילדים.

עומרי שלמון: אפשר, סטטיסטית, להעריך כמה מעפילים נותרו חיים.

עומרי שלמון: הם כבר בני 70 ו-80 ומתקרבים ל-90, יש גם קצת בעיה של זיכרון וריכוז, אבל אנחנו רוצים להגיע אליהם, לתעד אותם, לקבל מהם את הסיפור שלהם ואת התעודה שלהם ואיזה ציור שהם עשו ואיזה יומן שהם כתבו ואיזה חתיכת עץ שהם גילפו מזה איזה משהו תוך כדי המעצר.

עומרי שלמון: ואם לא להגיע אליהם, אז לבני משפחתם מדרגה ראשונה, אל הילדים, אל הנכדים, וזה מבצע שהמדינה חייבת להרים אותו.

עומרי שלמון: אנחנו ערוכים לעניין הזה, מבחינת התשתיות שיש לנו כאן

עומרי שלמון: אנחנו היום למעשה מחדשים כאן או משדרגים כאן באופן משמעותי ומשנים לגמרי את מערכת המחשוב.

עומרי שלמון: המערכת הישנה היא בפול קפסיטי ולמעשה כבר גמרה פחות או יותר את חייה, אנחנו עכשיו בעיצומו של תהליך לשדרוג המערכת הזאת ברמה הגבוהה ביותר.

עומרי שלמון: יש לנו גם מימון חלקי לפרויקט הזה ואנחנו מגרדים מכל מקום ומקום, כי הדבר הזה הוא כל כך קריטי והוא כל כך חשוב.

עומרי שלמון: יש לנו גם תורם פרטי ותהיה פה הנהלת חברת עמידר מחר ואני שם למנהל הכללי של עמידר על השולחן שחזור של צריף, שיהיה מרכז המידע הזה, ואני מקווה שהוא ירים את הכפפה ונצטרך לגייס גם כסף ממשלתי וגם כספים של תרומות.

עומרי שלמון: יש לנו גייסת של תרומות שאמונה על הדבר הזה.

עומרי שלמון: זאת אומרת זו מערכת אקולוגית שלמה שבאה לתמוך תשתיתית בפריצה.

עומרי שלמון: ופה אנחנו צריכים מאוד מאוד את עזרתך הרבה.

עומרי שלמון: אחד, מול מערכת החינוך.

עומרי שלמון: אני חושב שהיא בשלה לכך והיא המערכת שיכולה להביא לכאן את התלמידים ואת מערכת החינוך, והפעם השנייה זה באמת לראות איך אנחנו מייצרים כאן תשתית חזקה לנושא של התיעוד.

עומרי שלמון: אתה תראה בעוד כמה דקות מספר דוגמאות שפשוט העור מתכרכם, כי אלה דברים מאוד מאוד...

עומרי שלמון: בסוף זה הכל סיפורים אישיים, בונים פה דרמה מאוסף של סיפורים אישיים.

עומרי שלמון: אתה, כעולה חדש ישן, בוודאי ער לזה דרך הבית ודרך ההורים, ואנחנו כבני הדור השני בארץ הזאת שנולדנו בחלקנו לניצולי שואה מרגישים באמת את הכובד ואת החשיבות של לקום בבוקר ולעשות את העבודה הזאת.

עומרי שלמון: העזרה שלך היא קריטית.

אלכס מילר: בסדר.

אלכס מילר: בעצם אותם הדברים שאנחנו העלינו בדיון נשארו אותם הדברים.

אלכס מילר: צריך לבדוק ולשמוע תשובות מכל הגופים.

אלכס מילר: אני לא יודע איפה הדברים עומדים מבחינת הביקורים כאן, אם משרד החינוך ייצא באיזה שהיא מכסה לביקורים, מה קורה עם תכניות, עם תגלית וכל הגופים האלה, אם הם מגיעים לכאן או לא מגיעים לכאן.

אלכס מילר: אלה הגופים שאחראים היום על ביקורים בכל המקומות שהם מוזיאונים וכדומה.

אלכס מילר: מבחינתי כן חשוב שתצא החלטה בתקצוב של מערך המידע.

אלכס מילר: צריך לבדוק מי הממונה על הסיפור הזה ועד כמה אפשר לגייס תקציב, אם זה מאטצ'ינג מולכם, מול תורמים, מול כל מיני גופים, או... אני מוכן באמת להוציא שוב מכתב למשרד ראש הממשלה, אם הם יכולים למצוא דרך לעשות ישיבה ולסייע.

אלכס מילר: גם משרד החינוך, צריך לראות מה העניין.

אלכס מילר: אם משרד החינוך יכול לעדכן אותי מבחינת הביקורים, ההקצבות ו---

אהרן הלוי: כן, אני אעדכן קצת

יהודית גידלי: אתם במאה אתרי מורשת?

עומרי שלמון: מה שאומר חבר הכנסת מילר, זה חלק מזה, זה החל מפרויקט מורשת שרץ במשרד ראש הממשלה.

עומרי שלמון: עוד לא היתה החלטה בממשלה בעניין הזה.

אהרן הלוי: אני חושב שהאתר הזה הוא אתר, מבחינת משרד החינוך, מאוד מאוד חשוב.

אהרן הלוי: מכיוון שאני אחראי גם לנושא השל"ח במערכת החינוך של מחוז חיפה, מגיעים לפה אלפי תלמידים כחלק ממערכת הטיולים של משרד החינוך, מכיתה א' עד י"ב.

אהרן הלוי: יש את הנקודה שהזכרתי קודם, מה שנקרא קבלת תעודת זהות, 'להיות אזרח', זה פרויקט שאנחנו עוסקים בכיתות י' במהלך שנה ובסיום התהליך החינוכי הרבה בתי ספר מגיעים לפה.

אהרן הלוי: לפני שבועיים היה פה בית ספר ליאור בק, שכבה שלמה של הורים, מורים ותלמידים.

אהרן הלוי: היו פה אלפי אנשים באירוע יפה שהתחיל משעות הצהריים ונמשך עד שעות הלילה.

אהרן הלוי: בסיומו של האירוע חילקו להם תעודות זהות.

אהרן הלוי: אנחנו עושים את זה ביחד עם משרד הפנים.

אהרן הלוי: יש נקודה שחלק מבתי הספר עושים אותה וזה יפתיע אתכם, המסעות לפולין.

אהרן הלוי: הם חוזרים מהמסע לפולין ומה שנקרא 'משואה לתקומה', הם מגיעים לפה עם ההורים שלהם ומסיימים את המפעל הזה של המסע לפולין בתקומה של עם ישראל, הקמת המדינה, העפלה וכל מה שקשור לזה.

עומרי שלמון: את זה אנחנו עושים גם עם הצבא, עם הפרויקטים של 'עדים במדים'.

עומרי שלמון: לי יצא פעמיים להשתתף, גם כמפקד צוות במשלחת.

עומרי שלמון: כרגע זה לא לכולם, יש סדר גודל של בין 4,000 ל-5,000 קצינים ונגדים בקבע שעושים את המסע הזה, וסיכמנו עם קצין חינוך ראשי שסגירת המעגל תהיה כאן בעתלית.

עומרי שלמון: הם באים לפה לארבע שעות, ובמקום שיחלקו להם תעודות ואת מפקד הסיום הזה באולם בנתניה, עם כל הכבוד, הם עושים את זה כאן בעתלית וזו הצלחה גדולה מאוד.

אהרן הלוי: אני רוצה לציין שהמקום הזה באמת מאיר פנים, מאפשר פעילויות שונות, כמו שהסברתי עכשיו את הסיפור של סיום התהליך החינוכי-ערכי של 'להיות אזרח'.

אהרן הלוי: היה פה אירוע של אלפי אנשים והמקום קיבל אותם בצורה יוצאת מן הכלל.

אהרן הלוי: זאת חוויה גדולה.

אהרן הלוי: אנחנו עושים מעת לעת סקרים של מה חווים הילדים באתרים שהם מבקרים ומה שאנחנו שומעים מהפעילות של השל"ח שהם חווים פה חוויה יפה מאוד.

אהרן הלוי: המקום משתדרג כל הזמן, הנושא של מחשוב וכולי וכולי.

אהרן הלוי: אני גם אישית באתי לפה עם המשפחה ויש פה גם משפחות שמגיעות וזה אתר מאוד מאוד מסביר פנים ומקבל ואנחנו שמחים להמשיך את הפעילויות של מערכת החינוך פה באתר.

זהבית רוטנברג: אני רק רוצה לומר שאני חושבת שהיתרון של המקום, קודם כל מבחינת שטח הוא מאוד מאוד גדול, הנושאים שהוא נוגע בהם הם כל כך רבים, שאנחנו יכולים לעשות התאמה לצרכי המזמין, לצורך העניין בתי ספר, עם פעילויות מאוד מיוחדות.

זהבית רוטנברג: יש לנו את הסיור הקבוע, אבל הוא מאוד משתנה בעקבות ה... אם הם מגיעים מעיר מסוימת, אנחנו נמצא מעפילים או פעילים מאותה עיר.

זהבית רוטנברג: יש התאמה.

זהבית רוטנברג: מאוד חשוב לנו שזה לא יהיה רק סיפור שאנחנו נואמים להם, אלא שהם יתחברו.

זהבית רוטנברג: לנוער מחוץ לארץ, לדוגמה, מאוד חשוב לנו שזה לא רק סיפור של הארץ ישראלים, אלא זה סיפור כלל יהודי.

זהבית רוטנברג: אני חושבת שההשקעה שלנו בתוכן היא מאוד גדולה ובמובן מסוים השמים הם הגבול.

זהבית רוטנברג: לדוגמה מחר, יש לנו בו זמנית 12 אוטובוסים שעושים מבצע העפלה.

זהבית רוטנברג: אלה ילדים מכיתות ה'-ו'.

זהבית רוטנברג: יש לנו אירוע בבמה, בדרך אנחנו נראה, זה מתחם גדול, של סיום כיתות ו' שהוא קשור לתוכן, והיה לנו אירוע של קרוב ל-200 איש של פו"ם (מכללה לפיקוד ומטה) שעושים פה גם אירוע של סיור וגם דיונים וגם הרצאות כמה שעות, והכל יכול להשתלב יחד עם נכונות, ואנחנו בהחלט רואים בזה שליחות.

עומרי שלמון: יש פה סדר גודל של 70,000-65,000 מבקרים בשנה.

עומרי שלמון: זהבית, עם הצוות שיש לה היום, יכולה גם להגיע לרבע מיליון, בלי הגדלה.

עומרי שלמון: זאת אומרת התשתית היום ערוכה לקליטה של 250,000-200,000 בלי בעיה.

עומרי שלמון: זאת אומרת זה לא מחייב את המדינה, את המועצה, להביא לפה מערכת שלמה של מדריכים ומנהלים וסגנים וכולי.

עומרי שלמון: על בסיס הקיים היא מסוגלת לקלוט את המספר הזה של האנשים, השטח הוא עצום, הנושא הוא עצום והיא יודעת גם לקבל אותם לפי...

אלעד בצלאלי: שר החינוך יצא לפני שנה בתכנית 'תרבות ישראל ומורשתו'.

אלעד בצלאלי: התכנית הזאת מדברת ספציפית על אתרים מהסוג הזה.

אלעד בצלאלי: אם יורשה לי לצטט, 'תלמידים ילמדו על הרמב"ם, רש"י, הרצל, בן גוריון וז'בוטינסקי ואחרים.

אלעד בצלאלי: התלמידים יסיירו באתרי מורשת המשקפים את תולדות הציונות'.

אלעד בצלאלי: אלה דברים של שר החינוך.

אלעד בצלאלי: יש יכולת, יש מסגרת, בואו נבנה תכנית ייעודית, לא משהו באוויר, תכנית ייעודית שמכוונת, נסיים את הפעילות באתר כזה או באתרים אחרים, נבנות תכניות כאלה כבר בתוך משרד החינוך השנה, כאלה שמשלבות את מוזיאון בגין, אני לא בטוח שהם עשו את זה בשיתוף מוזיאון בגין, בן גוריון, היכל העצמאות.

אלעד בצלאלי: נכתבו תכניות, אפשר לעשות את זה גם פה ויש עוד אתרים שאפשר לעשות את זה בהם וכדאי לקדם את זה.

איריס הרפז: אני רוצה להגיד רק עוד דבר אחד.

איריס הרפז: אני חושבת שאם תצא היום קריאה של יושב ראש הוועדה, לזמן דיון מיוחד עם שר החינוך, בנושא של אנחנו משלבים את אתרי המורשת---

עומרי שלמון: ההצעה היא לקיים את זה במשרד ראש הממשלה.

אלכס מילר: אנחנו כבר עשינו דיון לפני כמה שבועות ואנחנו כאן היום.

אלכס מילר: אנחנו יכולים להזמין את שר החינוך, הוא מוזמן לכל ישיבה של ועדת החינוך, אבל אנחנו לא מביאים את שר החינוך.

אלכס מילר: מי שיכול להביא אדם כזה או אחר בצו הבאה זה רק הוועדה לביקורת המדינה.

עומרי שלמון: אין לנו שום ידע בתחום הזה.

אלכס מילר: כן.

אלכס מילר: אני לא חושב שזה נושא שאנחנו נשתף פעולה עם חבר הכנסת , להביא את שר החינוך בצו הבאה לוועדת החינוך בנושא של עתלית.

אלכס מילר: אני בטוח שהוא מכיר את העניין הזה וגם מבחינתו מה שהוא יכול לעשות הוא עושה.

אלכס מילר: כמובן שאנחנו יכולים להמליץ על כל מיני רעיונות וכולי שאפשר לעשות, אבל זה תלוי ברשות המבצעת, משרד ראש הממשלה, ואנחנו נתייחס גם לזה בסיכום.

אהרן הלוי: אני רוצה להציע, ברשותך, משהו.

אהרן הלוי: למשרד החינוך יש כל שנה דגשים.

אהרן הלוי: שנה שעברה היה דגש, עולים לירושלים.

אהרן הלוי: העלינו חצי מיליון תלמידים לירושלים, מפעל של שר החינוך.

אהרן הלוי: למה את צוחקת?

איריס הרפז: אני פשוט לא ידעתי על זה.

אהרן הלוי: חצי מיליון תלמידים העלינו לירושלים השנה.

אהרן הלוי: זה היה מפעל בדגש על...

אהרן הלוי: זה יעד של משרד החינוך, 1 מ-11 יעדים.

אהרן הלוי: זה היה היעד וביצענו אותו.

אהרן הלוי: משרד החינוך, מינהל חברה ונוער ביצע.

אהרן הלוי: העלינו תלמידים מכיתות ג', מכיתות ה', מכיתות י', לירושלים, במימון חלקי של משרד החינוך, אוטובוס מול אוטובוס.

אהרן הלוי: אני חושב, אדוני היושב ראש, אולי לדבר עם שר החינוך וזה יהיה אחד הדגשים, כמו שאתה אמרת, בעניין של מקומות כמו המקום הזה.

אהרן הלוי: אם זה יהיה דגש, כולנו נתגייס לזה.

אלכס מילר: רבותיי, כולנו מבינים את הרציונל, אבל יש המון מקומות בארץ, כולם במסגרת של פעילות, כל אחד בתחומו.

אלכס מילר: אם אני מגיע למוזיאון הרצל, הם אומרים 'בוא נכניס את כל הילדים למוזיאון הרצל', אם אני מגיע לעתלית, אז...

אלכס מילר: בסופו של דבר אנחנו גם רוצים שהילדים ילמדו---

אלעד בצלאלי: יש דרך לפתור את זה.

אלעד בצלאלי: הם בונים תכניות רחבות ואז בית הספר בוחר את היעד.

אלכס מילר: צריך להבין את המטרות.

אלכס מילר: אם רוצים והמטרה היא שכמה שיותר ילדים ממשרד החינוך זו מטרה מסוימת, אם רוצים מטרה אחרת, אז צריך לחשוב, כי התקציב הוא תקציב מסוים שאפשר להשתמש בו לטובת העניין הזה.

אלכס מילר: הממשלה צריכה להחליט, מבחינתי הם צריכים לתת איזה שהיא הזרקה של תקציב לנושא שבעתלית אומרים שהוא בסדרי עדיפויות.

אלכס מילר: קובעים את סדרי העדיפויות, היום סדרי עדיפויות זה מערך מידע?

אלכס מילר: אין בעיה, צריך להזרים.

אלכס מילר: אין פה יותר מדי מאטצ'ינגים שאפשר לעשות, זו לא עיריית ירושלים שיודעת גם לעשות מאטצ'ינג שלה, זה מקום הרבה יותר קטן, צריך לראות איך באמת אפשר לבוא ולפגוע במטרה.

אלכס מילר: חצי מיליון אנשים אתם תכניסו לכאן?

אלכס מילר: צריך לקחת בפרופורציות.

אלכס מילר: יכול להיות שאנחנו צריכים למקד את זה באזורים מסוימים, יכול להיות שצריך ל...

אלכס מילר: אבל כן צריכה להיות תכנית מסודרת לכמה מקומות בישראל שקובעים שבמסגרת חייו של אותו צעיר, נגיד עד סיום הצבא, שהם מבקרים כאן.

אלכס מילר: צריך לקבוע סדרי עדיפויות ומשרד החינוך ושאר המשרדים צריכים שתהיה להם מדיניות ברורה כלפי כל מקומות המורשת שיש לנו בארץ.

עומרי שלמון: יצאנו לעבוד.

זהבית רוטנברג: כאן זה אחד הפרויקטים הכי הכי חשובים למחנה.

זהבית רוטנברג: זה הופך מהרצאה היסטורית למחנה לחיבור לסיפור אישי והסיפור האישי פה הוא באמת משהו בלתי רגיל.

זהבית רוטנברג: הדינמיות שמגיעות לכאן קבוצות, בעיקר של מבוגרים, או אפילו תלמידים שמגיעים עם סבא/סבתא שהיו מעפילים ותוך כדי הם עומדים פה כשהכיתה נמצאת ומספרים את הסיפור, ואנחנו רושמים ומתעדים.

זהבית רוטנברג: היום היתה קבוצה מהזורע, קבוצה של מבוגרים.

זהבית רוטנברג: הם הגיעו מוקדם יותר, מכיוון שהיו להם הרבה מאוד סיפורים והתפנינו כדי לאסוף את זה.

זהבית רוטנברג: ביום יום יש כאן

זהבית רוטנברג: צוות שעובד ויעל מאוד מאוד מעורה בכל המאגר ורציתי שהיא תספר קצת על היום יום ועל המפגש ואיך אנחנו ממצבים את זה אחר כך לצרכי תיעוד

יעל דיאמנט: זה מסך כניסה למאגר המידע שלנו.

יעל דיאמנט: המאגר הזה הוא בערך בן עשר שנים.

יעל דיאמנט: נכון להיום יש לנו במאגר בערך 15,000 עדויות של מעפילים, כמה מאות עדויות של פעילים, כלומר אנשים מחתרות ואנשי ארגונים שסייעו להביא עולים, גם אנשי הסוכנות היהודית, בין אם הם עסקו במטרות צבאיות, או אנשי סוכנות יהודית.

יעל דיאמנט: פה אנחנו יכולים להציג מגוון מאוד גדול של סיפורים שאפשר להתאים אותם כמעט לכל קהל של מבקרים.

יעל דיאמנט: למשל כשיש לנו קבוצות של ילדים, שזה חלק די גדול מהמבקרים שלנו, אנחנו בדרך כלל נראה להם את הסיפור של שמוליק כץ.

יעל דיאמנט: שמוליק כץ שהגיע כמעפיל באונייה 'כנסת ישראל'.

יעל דיאמנט: הוא אייר להרבה מאוד ספרים ידועים, למשל 'דירה להשכיר', ספרים של חסמב"ה והגדות לפסח.

יעל דיאמנט: כמעפיל באוניית 'כנסת ישראל' הוא גם אייר את כל המסע שלהם, מהרגע שהם יצאו מהונגריה, הוא במקרה יליד הונגריה, יוגוסלביה, דרך המסע על שתי אוניות, אחת טבעה באמצע והמעפילים הועברו לאונייה אחרת.

יעל דיאמנט: לפי הסיפור זה איך נראה שמוליק, אנחנו יודעים את זה לפי המזוודה שלו שבה היה אקורדיון שהוא לקח אותו למסע, וכך נראית אוניית מעפילים מבפנים.

יעל דיאמנט: דרך אגב, לא מזמן יצא ספר ילדים שאיירה אותו מאיירת בשם אסתר שקיל, מעפילה בעצמה, שהיתה באונייה אחרת לחלוטין, אבל האיור שלה של פנים האונייה נראה כמעט זהה לזה.

יעל דיאמנט: זה חלק מהחוויות של מעפיל על ספינה.

יעל דיאמנט: הספינה נראית על ידי הבריטים, המאבק והתפיסה והגירוש לקפריסין.

יעל דיאמנט: כמובן שלילדים אנחנו מספרים זה הרבה יותר ארוך והרבה יותר מפורט, אבל זו למשל דוגמה אחת לאיך אנחנו מציגים את הסיפור לילדים.

יעל דיאמנט: דרך אגב על אותה אונייה היה גם מרדכי ממו שטיין, שהיה איתנו בדיון בוועדת החינוך בכנסת, שהיה גם הילד הראשון שהיה על האונייה.

יעל דיאמנט: זאת תעודת הזהות שלו.

יעל דיאמנט: האבא שלו גורש לקפריסין, אבל אמא שלו הובאה לכאן לעתלית.

זהבית רוטנברג: היתרון של החומר שאנחנו אוספים זה שאנשים אחרים, לדוגמה, ויש לנו לא מעט סיפורים של תינוקות אחרים שנולדו על האונייה, שההורים כבר לא בין החיים והם לא זוכרים כלום, ודרך סתם סיור נכנסנו איתם לכרטיסים, הם צילמו תמונות, זיהו את עצמם.

זהבית רוטנברג: יש לנו את העדות של יצחק ארצי, אבא של שלמה ארצי, שהיה על האונייה וכתב יומן.

זהבית רוטנברג: זאת אומרת דרך זה אנחנו מצליחים לתת להם איזה שהוא קצה חוט למה עברו המשפחות ואנחנו מצלמים להם ומתעדים ומוציאים ממש חוברת שלמה של שורשים.

זהבית רוטנברג: סביב לדוגמה התמונות האלה התחילו להגיע תינוקות.

זהבית רוטנברג: האונייה הגיעה בנובמבר 46', ב-2006 11 תינוקות, אחת צולמה שעתיים אחרי הלידה, אחת נפטרה לפני כמה שנים ממחלה, נשארו 9, חגגנו להם כאן יום הולדת 60.

זהבית רוטנברג: לנו זה היה מנוף לתעד את זה יותר, לאסוף את הסיפורים.

זהבית רוטנברג: הפגשנו אותם פה עם כל הפעילים שאת חלקם הם לא הכירו, המפקדים הישראלים, אנשי קשר וכולי, היתה התרגשות מאוד מאוד גדולה ולנו זה מינף את התיעוד, עם יכולת לספר הלאה לאנשים אחרים שהגיעו על 'כנסת ישראל' והם נפטרו והמשפחה לא יודעת כלום וזה אמצעי מאוד מאוד מאוד חשוב.

זהבית רוטנברג: כשגרה אין כמעט יום שישי או במהלך שבוע שאין פה כנס משפחתי סביב יום הולדת, יום זיכרון, סביב מאגר המידע.

זהבית רוטנברג: זאת אומרת התוכן הוא באמת כל כך רלוונטי וחשוב.

יעל דיאמנט: זו דוגמה אחת.

יעל דיאמנט: זה למשל מה שאנחנו מראים לקבוצות של ילדים.

יעל דיאמנט: כמו שאמרתי, אנחנו יכולים להכין את ההדרכה למגוון מאוד גדול של אוכלוסיות.

יעל דיאמנט: למשל, לקבוצות חרדיות אנחנו נספר את הסיפור של הרבנית הניה פרידמן הגר, היא הדודה של האדמו"ר הנוכחי מוויז'ניץ, האחות של האדמו"ר הקודם.

יעל דיאמנט: הסיפור של עליית האדמו"ר הוא סיפור מרתק.

יעל דיאמנט: הם הגיעו מרומניה, הם היו במחנות בטרנסניסטרה, והרבנית הניה, האחות של האדמו"ר, הצליחה להשיג אישורי עלייה לכל המשפחה.

יעל דיאמנט: המשפחה הגיעה לקונסטנצה ושם חיכו להם שלוש אוניות, האחת היתה 'מורינה', השנייה 'בולבול' והאחת 'מפקורה'.

יעל דיאמנט: הרבנית הניה עלתה על 'מפקורה' ולפי הסיפור של הקהילה מוויז'ניץ האדמו"ר אמר ש'מפקורה' נשמע כמו הפקר, 'בולבול' נשמע כמו בלבול, 'מורינה' זה כן, אנחנו עולים על המורינה.

יעל דיאמנט: האונייה 'מפקורה' טבעה בים השחור בידי צוללת גרמנית עם בערך 400 המעפילים שהיו עליה, ביניהם גם הרבנית הניה.

יעל דיאמנט: האונייה 'בולבול' היתה האונייה הכי קרובה והיא הסתובבה במשך כמה שבועות בים וניסתה להתחמק מהגרמנים ורק לאונייה 'מורינה' לא היו שום תקלות.

יעל דיאמנט: הם המשיכו את המסך בלי שום בעיה.

יעל דיאמנט: זה סיפור שאנחנו מראים הרבה פעמים לקהילות חרדיות שזה מחבר אותם.

יעל דיאמנט: זו קהילה שאולי באופן טבעי לא היינו חושבים לספר לסיפור של ההעפלה, כאן נקודת החיבור שלהם והתגובות הן מאוד מאוד טובות.

יעל דיאמנט: אחרי שאנחנו מספרים את זה, פתאום לא מעט אנשים מגלים שגם אבא שלהם או סבא שלהם או דוד שלהם היה מעפיל על אחת מספינות המעפילים.

זהבית רוטנברג: קהילת ויז'ניץ באים לבקר כאן

זהבית רוטנברג: בעקבות זה באופן קבוע, באופן סדיר, יש לנו קשר רצוף איתם.

זהבית רוטנברג: זה העניין של החיבור.

יעל דיאמנט: או קהלים אחרים.

יעל דיאמנט: אנחנו מאוד אוהבים להראות אחד מידידי המחנה, הרב לאו, שהגיע הנה ב-45'.

יעל דיאמנט: הוא לא היה ממש מעפיל, הוא הגיע על אונייה לגאלית, אבל למרות זאת הביאו אותם לתקופה קצרה למעצר כאן בעתלית, אל החיטוי ולבדוק שכל המסמכים בסדר.

יעל דיאמנט: כשפתחו את המאגר ב-2001 הוא הוזמן לנאום באירוע הפתיחה.

יעל דיאמנט: זה הרב לאו ב-1945, כשפתחו את המאגר ב-2001 הוא נשא פה נאום (סרטון).

זהבית רוטנברג: לתלמידים, הסיור שהם עוברים זה סיור הרבה יותר מסודר מאשר מה שאנחנו עושים לכם, אבל מעבר ללעמוד ולספר סיפור, לסיפורים יש משמעות חינוכית ערכית נוספת.

זהבית רוטנברג: לדוגמה, איך עושים את החיבורים הערכיים?

זהבית רוטנברג: בסיפור של מטרואה, היו לה שתי הפלגות, אחת בערב תשעה באב והשנייה בערב ראש השנה.

זהבית רוטנברג: הם הגיעו לחיפה בערב ראש השנה, ראש השנה הרי זה שני ימי חג מבחינה דתית וכיוון שהיו עליה גם ילדים עם אישורי כניסה וגם ילדים בלי אישורי כניסה, רצו לתת להיכנס לאלה עם אישורי הכניסה, ואת כל הילדים שהתגנבו לילדים לאונייה ניסו להבריח.

זהבית רוטנברג: אז קוראים לכל החבר'ה הצעירים מהיישובים פה בסביבה, הרבנות מסייעת והם מבקשים שהרכבת מחיפה לכאן תצא רק בלילה, כדי שתהיה חשכה, למרות שזה עדיין חג, על מנת שלא יחללו את החג, אבל עדיין היה חג, ובעצם הם מתפרשים ואת כל הילדים שהגיעו בלי סרטיפיקטים מבריחים ליישובים בסביבה.

זהבית רוטנברג: באחד היישובים מבקשים מחברי הקיבוץ לא לגשת לחדר האוכל, כדי שיוכלו לקבל את הילדים האלה לארוחה ראשונה בארץ אחרי כל ההברחה שעשו להם והם באמת מוותרים על ארוחה.

זהבית רוטנברג: כשראיינו קבוצה של מעפילים, שהם היו ילדים קטנים, הם אמרו שהם היו בטוחים, הם כל הזמן דיברו ביניהם, איך היישוב היהודי בעצם התארגן לקראת קבלת הפנים שלהם.

זהבית רוטנברג: רק אחרי שנים הם הבינו שהקיבוץ ויתר על ארוחת חג על מנת לקבל אותם וממש בהתראה של מהרגע להרגע.

זהבית רוטנברג: זאת אומרת העניין של הערבות ההדדית, של מה שאתה מוכן להקריב, של שיתוף הפעולה.

זהבית רוטנברג: אלה האלמנטים החשובים שעולים מהסיפורים, לאו דווקא הסיפור האישי, אלא מה המשמעות שלנו כחברה היהודית, כחברה הישראלית, עם היעד והמטרה המשותפים.

זהבית רוטנברג: זה ממש קצה קצהו.

יעל דיאמנט: עד היום מעפילים, פעילי ההעפלה, רואים את המאגר שלנו כמין בית, מקום שהם יכולים לבוא אליו ולשבת לספר את הסיפור שלהם.

יעל דיאמנט: יש מי שרוצה לשמוע את הסיפור.

יעל דיאמנט: לפני חודש בערך הגיע אלינו אדם בשם משה מושקוביץ.

יעל דיאמנט: איש מאוד מאוד פעיל בכל מיני ארגונים, מגוש עציון.

יעל דיאמנט: הוא היה בזמנו איש משואות יצחק שנשלח על ידי הפועל המזרחי לקפריסין כדי לעבוד עם המעפילים.

יעל דיאמנט: הוא נשלח כדי להדריך אותם.

יעל דיאמנט: הוא הביא לנו כמה מאות תמונות שסרקנו והחזרנו לו.

יעל דיאמנט: האלבום הזה הוא אלבום עץ זית שעשו המעפילים בקפריסין, עם לוחית האבן הזאת שלקח אחד המעפילים.

יעל דיאמנט: הלוחית הזאת היא בעצם חלק ממרצפת שהיתה באוהל בקפריסין, המרצפות היו עשויות מאבן מאוד רכה, שהמעפילים היו לוקחים ומפסלים איתה, עושים איתה כל מיני עבודות, אז זו דוגמה לאחת העבודות האלה.

יעל דיאמנט: יש לנו עוד כמה דוגמאות אצלנו במאגר.

עומרי שלמון: רינה, קצת על ההתארגנות ועל השדרוג.

רינה: התוכנה שאתם רואים כרגע זו תוכנה שבקרוב אנחנו נפסיק לעבוד איתה, היא בת 10 או 11, היא תוכנה שנמצאת רק בעתלית, היא לא מופיעה, לא באינטרנט ולא במקומות אחרים, אלא רק כאן ואנחנו מתארגנים עכשיו לתוכנה חדשה, שתהיה תוכנה שתהיה גם תומכת אינטרנט.

רינה: זאת אומרת שבאתר נוכל להציג חומרים של המאגר וגם נוכל לקבל חומרים ונוכל להיות בקשר יותר רצוף עם הקהל שלנו, שזה בחלקו המעפילים עצמם ובני המשפחות.

רינה: אנחנו התחלנו עכשיו לעבוד ואנחנו צריכים לעשות הסבה לכל התוכנה הישנה לתוכנה החדשה וכמובן לעדכן המון המון המון דברים, משום שיש אצלנו הרבה חומרי מקור שאנחנו נצטרך לסרוק ולהכניס לתוכנה החדשה.

רינה: התארגנות של פחות או יותר בין חצי שנה לשנה, אני מעריכה שזה מה שיהיה.

יהודית גידלי: אתם רוצים לספר לנו קצת על מה קרה פה במחנה.

יהודית גידלי: זה צריף של עולים?

זהבית רוטנברג: אנחנו תיכף נעבור דרך תצלום אוויר מ-46' ואז נראה את המפה.

זהבית רוטנברג: בגדול, המחנה הזה תפקד כמחנה מעצר למעפילים קרוב לעשר שנים, מאוגוסט 39', ממש קרוב לפרוץ מלחמת העולם השנייה, עד הקמת המדינה.

זהבית רוטנברג: זה פרק הזמן פחות או יותר שאנחנו עוסקים בו בתיעוד.

זהבית רוטנברג: עם הקמת המדינה זה הפך להיות מחנה של עולים חדשים, יש לנו היום שריד אחד שנראה אותו, שרידי מקווה טהרה שהסוכנות בנתה לעולות החדשות.

זהבית רוטנברג: בשתי המלחמות, ב-56' ו-67', הוחזקו פה שבויי מלחמה, בעיקר מצרים.

זהבית רוטנברג: הצבא שלנו קצת השתמש במתקנים ובמהלך אפשר לומר סוף שנות ה-70 המחנה פורק ונעזב וקמה התעוררות ציבורית ונשכבו תחת הטרקטורים שרצו להרוס ובעצם מה שנשאר לנו היום, מה שאתם רואים, זו הרצועה הדרומית ביותר.

זהבית רוטנברג: מתוך הרצועה הדרומית, כשהמועצה לשימור נכנסה לכאן, ב-87', עדיין שלושת הצריפים שבאחד מהם אנחנו יושבים, זה מתוך מקבץ של ארבעה היסטוריים, הם היו קיימים, הם היו רק במצב כל כך רעוע שבמהלך הטיפול הראשוני של ניקיון ופינוי פסולת הם קרסו ולכן היו צריכים לבנות אותם מחדש, שחזור בדיוק כמו שהיה, כולל רצפת בטון שיצקו מחדש.

זהבית רוטנברג: יש לנו יותר ממבנה אחד שהוא מקורי, יש לנו מבנה אחד גדול שהוא מקורי, המבנה המזרחי ביותר שנצא ונראה אותו הוא מקורי.

זהבית רוטנברג: זאת אומרת מתוך המבנים פה יש שלושה מקוריים והיתר משוחזרים.

זהבית רוטנברג: כשעושים פה סיור, בעצם אנחנו מדברים מעבר לעניין של תהליך הקליטה פה והחיטוי שהם עעברו והיום יום, הפיזור, ההפרדה בין גברים לנשים ואיך הם התמודדו אחרי שהם הגיעו מהשואה.

זהבית רוטנברג: זו העוצמה של הסיפור, אין פה שחור ואין פה לבן, יש פה את כל מגוון הזיכרונות.

זהבית רוטנברג: יש אנשים שזכרו מאוד לרעה את המקום הזה ויש כאלה ילדים שאמרו שזה היה התקופה היפה ביותר בחייהם.

זהבית רוטנברג: זאת אומרת יש פה זיכרון מאוד גדול.

זהבית רוטנברג: מבחינת שיקום וצריפים, אנחנו רוצים לבנות עוד מקבץ של ארבעה צריפים בתצורה ההיסטורית שלהם כי חסרים לנו פה חללים לתכנים.

זהבית רוטנברג: אנחנו נראה את זה בתצלום האוויר ונדבר על זה כשנחזור אל המשרד.

זהבית רוטנברג: אנחנו עכשיו נלך לאונייה ובדרך נעצור בכמה מוקדים.

זהבית רוטנברג: זה מבנה מקורי, אפשר לראות לפי הרצפה שהיא קבועה.

זהבית רוטנברג: חלק מהפח המצופה הוא חדש, חלק מקורי.

זהבית רוטנברג: פה בעצם המתקנים נשארו מאז.

זהבית רוטנברג: כשהמעפילים מגיעים, בחלק מהתקופות, משער המחנה יש תהליך רישום, לפעמים בחלק מהרישום מצלמים אותם כמו אסירים עם מספר, אחרי זה לוקחים מהם טביעות אצבעות ואז מפזרים אותם במחנה, ויש פעמים שהם עוברים חיטוי.

זהבית רוטנברג: גם לחיטוי היו ואריאציות שונות.

זהבית רוטנברג: חלק עומדים על המרפסת וככה מותחים להם את הבגדים ומרססים אותם בדי.

זהבית רוטנברג: די.

זהבית רוטנברג: טי, אותו תהליך חיטוי שהיה אחר כך גם בשנות ה-50 עם העולים החדשים.

זהבית רוטנברג: פה הם לא מדברים על ההשפלה, הם מדברים על הטראומה שמכניסים אותם לצריף, כי החיטוי הקפדני היה שעל המרפסת מחלקים אותם, גברים לצד אחד, נשים וילדים קטנים.

זהבית רוטנברג: את החלל הזה הם לא ראו, היו פחים, בחלק פחים, בחלק אזבסט, שחצו בין המקלחות, הם מתבקשים להתפשט לחלוטין, לחלוץ נעליים, אנשים זוכרים שביקשו מהם את הבגד הגדול ביותר, שמלה, ז'קט, חולצה, כל פרטי הלבוש, לעשות שקים אישיים, אותם שקים אישיים נזרקו לתוך החיטוי הזה, חיטוי יבש עם השפרצת קיטור, מרססים אותם בדי.

זהבית רוטנברג: די.

זהבית רוטנברג: טי באמצעות מתקן כזה, הם עוברים מקלחת מים, והכתמים הצהובים ירוקים האלה הם שרידי מקלחות המים.

זהבית רוטנברג: הם אכן היו פתוחים משני הכיוונים, כך שהם עוברים חיטוי מקלחת, עוברים לצד האחורי של הצריף, את הבגדים המחוטים שולפים מהסלסילה בצד השני ומחזירים להם.

זהבית רוטנברג: קבלת הבגדים מחדרי המקלחות לאנשים המעפילים היותר ותיקים, שעמדו כאן בתורנות, לזרוק את החפצים ואחר כך ההחזרה של הבגדים, נעשתה באמצעות מתקנים כאלה.

זהבית רוטנברג: זה מתקן משוחזר, אותו מתקן בדיוק, אלה פשוט תאים מסתובבים, פתוח באותה צורה מהצד השני, מתקן נוסף היה בצד של הגברים ושני מתקנים נוספים, אחד לנשים ואחד לגברים, יש שריד מקורי מאחור, שהחזירו להם את הבגדים.

זהבית רוטנברג: זאת אומרת התהליך פה הוא תהליך מואץ.

זהבית רוטנברג: יש גם לגבי התהליך הזה הרבה מאוד זיכרונות.

זהבית רוטנברג: יש כאלה שהמחשבה...

זהבית רוטנברג: אמרו לנו כמה ניצולים שכשהם צועדים לכאן ומהארובה מיתמר עשן ואומרים להם... הסיטואציה... צריכים לזכור, והגדיר את זה אחד מנותני העדות שלנו מאוד מאוד טוב, ההיגיון היה קיים, הם ידעו שזו ארץ ישראל, הם ידעו שזה בריטים ולא גרמנים, הם ידעו שהם לא רוצחים אותם פה, הם ישתחררו, אולי הם לא ידעו כמה זמן, אבל הרגש פשוט השתלט על ההיגיון; להגיע לכאן ברכבת משא בחלק מהמקרים מחיפה, מחנה עם גדרות תיל והחיטוי והמיון, זה היה דבר בלתי אפשרי.

זהבית רוטנברג: לא אחת בגדים התכווצו כאן, יש לנו סיפורים של אנשים שאיבדו זיכרון אחרון מבית אבא ואמא.

זהבית רוטנברג: אנשים שכל המלחמה עברו עם אותן תמונות ואותם מסמכים, לפעמים תפורים להם לבטנה, ופשוט מאבדים פה את הכל.

זהבית רוטנברג: אז נכון שהבריטים לא עשו את זה מכוונה רעה, אבל חוסר רגישות היה חלק מאוד מאוד קשה.

זהבית רוטנברג: לעומתם יש כאלה שאמרו לנו, סיפרה לנו אחת המעפילות שהתחתנה על האונייה ואמרה בהומור, 'כל כך שמחתי לעבור את המקלחת הזאת, שאחר כך בעלי הטרי אפילו לא זיהה אותי אחרי כל הלכלוך של הדרך'.

זהבית רוטנברג: זאת אומרת זה באמת תלוי מאוד, ושוב אני אומרת, זו העוצמה של הסיפורים.

זהבית רוטנברג: אנחנו נסתובב לתצלום האוויר וזה יענה על השאלה של יהודית.

זהבית רוטנברג: תצלום אוויר מ-46', שהבריטים עצמם עשו.

זהבית רוטנברג: מה שרואים זה כך; אנחנו כרגע נמצאים בתוך המבנה הזה, זה כמובן מבט מלמעלה, השביל שאנחנו נלך אליו, המיצג של האונייה היום נמצא כאן, בחלק הצפון מערבי של המחנה, השביל הזה הוא שביל היסטורי, מה שאנחנו נלך בו, הוא היה מגודר בגדר תיל והוא הפריד בין משפחות.

זהבית רוטנברג: האזור של הדשא בכניסה היה מרפאות, חדרי חולים, חדרי יולדות מאולתרים, כל המתחם הזה, צפונית לדשא מחנה נשים וילדים, צפונית למבנה מחנה גברים.

זהבית רוטנברג: היום הכביש המהיר חיפה-תל אביב עובר בצורה כזאת, הוא חותך את החלק המזרחי של המחנה.

זהבית רוטנברג: מי ששמר על המחנה לא היה הצבא הבריטי, היתה יחידה מיוחדת שהיתה כפופה לשירות בתי הסוהר ולכן יש כאן מעפילים עצורים אבל שוטרים ערבים, שוטרים יהודים ושומרים בריטים על המעפילים, כשהיתה הפרדה בין השוטרים היהודים והשוטרים הערבים והבריטים.

זהבית רוטנברג: הבריטים היו בדרגת פיקוד יותר גבוהה, המגורים שלהם היו בצד הדרום מערבי, נשארו שם עדיין שרידי משטחי הבטון, תצפית טובה משם על כל שטח המחנה.

זהבית רוטנברג: השומרים הערבים והיהודים היו בארבעת הצריפים האלה, במבנה המפקדה, היום נשאר לנו הצריף הזה בלבד.

זהבית רוטנברג: הם היו גם יותר במגע יומיומי עם המעפילים במהלך היום.

זהבית רוטנברג: רואים פה עוד בחלק הצפוני אוהלים.

זהבית רוטנברג: במידה והמחנה בתפוסה מלאה, אין מקום לכולם בצריפים, מקימים אוהלים.

זהבית רוטנברג: סיפור קטן, שמקשר לנו את החיטוי עם האוהל.

זהבית רוטנברג: לפני שנים הגיעה לכאן סבתא עם נכדים והיא לא הזדהתה בתור מעפילה, אבל כשסיפרנו את הסיפור של החיטוי היא כל כך התרגשה בדוד והיא אומרת, אני חייבת לספר לנכדים את הסיפור האישי שלי.

זהבית רוטנברג: 'הגעתי נערה בת 17', לרוב האוניות היו במשקל עודף, הרבה מעל ומעבר, והגבילו אותם, היא הגיעה רק עם השמלה שלגופה והשמלה לחלוטין מתכווצת פה בדוד.

זהבית רוטנברג: היא מקבלת פרטי לבוש מהחברות והיא נלקחת לאוהל.

זהבית רוטנברג: היא אומרת שאמנם באוהלים היו יותר רמשים, אבל התחושה שלא יכולים לנעול אותך, כי היו נועלים את הצריפים בלילה, היתה תחושה יותר טובה.

זהבית רוטנברג: האוהלים היו כמו בקפריסין, אוהלים הודים, ברזנט חיצוני ובד פנימי, היו בדים פנימיים בצבע כחול מעושן כזה ובדים לבנים.

זהבית רוטנברג: היא אמרה, 'את מלאכת התפירה דעתי מצוין בחוץ לארץ.

זהבית רוטנברג: הגעתי לאוהל, במעט אמצעים שהיו לי כאן, החברות הוותיקות באוהל יעצו לי לכרות את בטנת האוהל', והיא תפרה לעצמה חצאית לבנה וחולצה לבנה.

זהבית רוטנברג: היא היתה עצורה פה ימים ספורים בלבד, היא משתחררת, היא מגיעה לאחד הקיבוצים, הגיעה בהכשרה מוקדמת לקיבוץ, היא פוגשת שם ידיד טוב שלה מהקהילה ששרד את השואה והגיע לפניה.

זהבית רוטנברג: כעבור תקופה קצרה הם מתחתנים, היא אומרת, 'זה הסבא שלכם', וחליפת החתונה זו אותה חצאית לבנה וחולצה לבנה.

זהבית רוטנברג: היא אמרה שעד אותו יום שהיא סיפרה החליפה מגוהצת ומקופלת בארון, 'בבוא היום אני אמסור לכם את זה, עדיין יש לי רגש לזה'.

זהבית רוטנברג: באמת ההישרדות פה היתה מדהימה.

זהבית רוטנברג: עוד דבר שרואים פה, בסיסים צבאיים שמעבר לגדרות התיל.

זהבית רוטנברג: יש שישה מגדלי שמירה שמקיפים את המחנה, את הפושעים הגדולים שישבו כאן, ילדים ותינוקות שנולדו ושרידי שואה.

זהבית רוטנברג: יש בצד מערב, דרום ומזרח בסיסים גדולים של הצבא הבריטי.

זהבית רוטנברג: רואים פה את מסילת הרכבת, פחות או יותר, דרך אגב, היום אותו נתיב מסילה.

זהבית רוטנברג: אותו נתיב שמגיעים ברכבת משא מחיפה לכאן.

זהבית רוטנברג: לא היתה תחנת הורדה מיוחדת, כנראה, לפי תמונות, הם הורידו אותם ליד פתחת נחל אורן, זה אותו נחל שנשפך פה לים התיכון.

זהבית רוטנברג: אנחנו רואים בתמונות שזה המקום היחידי שברכס הכורכר יש פתח, וזה הכביש היום שמוביל לשייטת, אז היה שביל ורואים אותם צועדים עם השמירה הכבדה.

זהבית רוטנברג: מזהים בתמונות שהם מסרו לנו את השדרה של תקופת אהרונסון, שהחווה נמצאת יותר מזרחה, כך שבאמת הצלחנו לזהות.

זהבית רוטנברג: איך הם אמרו?

זהבית רוטנברג: 'כשהגענו ברכבת, ראינו את מגדלי השמירה, לא ראינו עדיין את המחנה.

זהבית רוטנברג: ידענו שאנחנו נשלחים למחנה, אבל פתאום הכרנו בזה'.

זהבית רוטנברג: מהרבה מאוד עדויות עולה המראה הקודר של מחנה עם גדרות תיל, שומרים, והתחושה היא תחושה מאוד קשה.

זהבית רוטנברג: אז זה תצלום האוויר.

זהבית רוטנברג: נעבור בתמונות ואני אראה לכם כמה דברים מעניינים.

זהבית רוטנברג: תערוכת התמונות הזאת נמצאת פה שנים רבות, היא נעשתה, אני חושבת, די מתחילת שיקום המחנה הזה ואפשר לומר שהתמונות היו אנונימיות.

זהבית רוטנברג: היו תמונות ובמהלך השנים חלק גדול מהפרצופים אנחנו כבר יודעים מי הם, זה מתועד אצלנו, יש לנו חוברת שלמה עם הסיפור שלהם.

זהבית רוטנברג: אחת התמונות הראשונות שזיהינו, זה היה לפני הרבה שנים, הגיעה לכאן קבוצה של פנסיונרים ואחת הנשים התחילה פשוט לבכות.

זהבית רוטנברג: היא נעמדה פה והיא התרגשה, התחילה לבכות והיא אומרת 'הנה אני'.

זהבית רוטנברג: זה יתומות מהשואה.

זהבית רוטנברג: היא אומרת, 'אני זוכרת את השמלה האדומה עם הנקודות הלבנות', והיא מאוד מאוד רצתה להיפגש עם החברות שלה למסע, הצלחנו לא את כולן לאתר, זה היה מפגש מאוד מרגש.

זהבית רוטנברג: החשיבות לא רק לקבל מאנשים את המידע, אלא באמת לחבר ולתת להם מענה, בשבילנו זה דבר מאוד חשוב.

זהבית רוטנברג: סיפור נוסף מעניין על התמונה הזאת.

זהבית רוטנברג: שנים לא ידענו מה התמונה הזאת, כולם אמרו לנו, אנשים נכנסים לראות, זאת אומרת ברור שיש כאן איזה התרחשות.

זהבית רוטנברג: שנים אמרו לנו שבאותם ימים שהיה מגיע צלם זה היה אירוע, כולם עומדים ומחייכים לצלם, אבל הבנו שזה לא כך.

זהבית רוטנברג: אחרי מספר שנים הגיעו לכאן שני זוגות, לא יחד, בחופש הגדול, שני זוגות אמריקאים פנסיונרים, מסתבר ששני הזוגות האלה, הבעלים היו מעפילים.

זהבית רוטנברג: אחד מהם מגיע והוא נעמד מול התמונה ואומר, 'אני זוכר את אותו היום שצילמו את זה', הנה אני.

זהבית רוטנברג: והוא עוד אמר, 'הייתי בשורה הראשונה, זה היה ביקורו של דר' חיים וייצמן במחנה'.

זהבית רוטנברג: אחרי שהוא הלך והוא סיפר את הסיפור, חזרתי לתמונה, אני במקרה הסתובבתי איתם, ואמרתי הוא צודק, שורה ראשונה.

זהבית רוטנברג: הוא אומר שהיתה התרגשות מאוד גדולה וחיים וייצמן, למרות שהבריטים לא רצו כל כך שיהיה מפגש עם המעפילים, כל אלה שעמדנו בשורות הראשונות, הוא לחץ יד לכל אחד ואחד מאיתנו, התעניין, אם אנחנו יודעים מה עלה בגורל בני המשפחה, הסיטואציה מאוד ריגשה אותם אז וריגשה אותו כשהוא נתן את העדות.

זהבית רוטנברג: בערך חודש אחרי כן הגיע מישהו אחר עם סיפור אחר.

זהבית רוטנברג: הבחור הזה.

זהבית רוטנברג: הוא הגיע עם אח שלו, זה לא הבחור שהגיע, זה האח.

זהבית רוטנברג: שניהם שרדו לבד מכל המשפחה, הבחור הזה אחר כך נהרג בקרבות לטרון ואז האח עזב את הארץ וגר בארצות הברית.

זהבית רוטנברג: לא היה לו שום תמונה, אנחנו צילמנו, ניסינו לתת לו עוד מידע.

זהבית רוטנברג: לפני כמה שנים הגיע לכאן מכון וייצמן לביקור והם הביאו לנו מתנה ב-CD תמונות שרואים את התמונה הזאת מכל הזוויות, זה אימת לנו סופית את העניין הזה.

זהבית רוטנברג: המקווה משנות ה-50 שבנו לעולות החדשות.

זהבית רוטנברג: אנחנו נצא מהצד השני.

זהבית רוטנברג: זה כתוב באנגלית וכתוביות בעברית.

זהבית רוטנברג: יש פה סרט במחנה בשש שפות, כולל אמהרית, המטרה היא שגם המיצג הזה יהיה בכמה יותר שפות, על מנת שהמסר באמת יוכל לעבור.

זהבית רוטנברג: (סרט).

עומרי שלמון: את הדבר הזה צריך להציף, כמו שאמרנו, במדינה.

עומרי שלמון: שוב, אלה שני דברים עיקריים, אחד זו מערכת החינוך שעושים עבודת קודש.

עומרי שלמון: פה יש ממערכת החינוך 60% בערך.

זהבית רוטנברג: כן, קרוב כבר ל-70%.

עומרי שלמון: ברוב האתרים זה לא עולה על 20%, שזה נתון מפתיע.

עומרי שלמון: אני מניח שזה חלק גדול מהטיפול של המחוז, של המשרד.

עומרי שלמון: 60% זה מספר שהוא לא קיים בארץ בשום אתרי ביקור שעוסקים בציונות, אבל בסוף זה רק 70,000.

עומרי שלמון: אז זה פן אחד, שאיתו אני בטוח שכבר תיתן את ההנחיות ותעזור ובממשל הישראלי תעזור לנו את הדבר הזה לחלץ.

עומרי שלמון: הדבר השני זה מרכז התיעוד.

עומרי שלמון: אנחנו לא מזמן שמענו שניצולי שואה בחודש נפטרים 13,000, והעדות שלהם היא חשובה, קשה לתאר.

עומרי שלמון: שוב, אלה הסיפורים האישיים, אבל הסיפורים האישיים נותנים את כל העוצמה ואת כל התמונה.

עומרי שלמון: אנחנו באמת במצב שנצטער מאוד.

עומרי שלמון: אל"ף, אנחנו מצטערים עד היום שלא הספקנו, אבל עשינו עבודה אדירה בעניין הזה, אבל היום המדינה צריכה לבוא ולהרים את זה ולהגיד; שנתיים-שלוש אני עושה פרסום ברדיו, מקימה מנגנונים, באמצעותנו, אנחנו כמובן יודעים לעשות את זה, לסייע בידינו.

לירון וייס: יש את הפרויקט של 'יד ושם' עכשיו.

עומרי שלמון: אנחנו מחוברים אליהם ואנחנו בקשר איתם.

לירון וייס: גם לשכת העיתונות הממשלתית יכולה---

עומרי שלמון: צריך מערך שלם, שאנחנו מנסים לבנות אותו כעת, עם אנשים טובים, כמוכם.

עומרי שלמון: במהלך השנתיים הקרובות צריך לצאת ממש במסע, זה גלי צה"ל, זה רשת ב', זה ראיונות, ואנחנו כבר נגיע אליהם, זה תיעוד מצולם, לפעמים אצלם בבית ולפעמים גם בבתי אבות, ויש אנשים נפלאים עם סיפורים נפלאים וחלק גדול מהם זוכר את זה כאילו.

עומרי שלמון: ..

עומרי שלמון: כי זו היתה חוויית חיים, לא יעזור שום דבר, וזה דבר מאוד מאוד מאוד מאוד קריטי, שאם אתה נרתם אליו, אתה, עם כל הצניעות, תרמת חלק אדיר לתוך מהלך שעוד עשר שנים כבר אי אפשר יהיה, לצערנו, לעשות אותו בהיקפים האלה.

אלכס מילר: לפני כמה שבועות היתה לנו ישיבה, אלה אותם דברים שאנחנו מעלים גם היום.

אלכס מילר: מבחינתנו, ההתעקשות שלנו על היישום של אותן ההחלטות שהתקבלו זה, לדעתי, חשוב מאוד.

אלכס מילר: אני שוב חוזר, גם זה חלק מההחלטה, שהממשלה תירתם לכל הסיפור של מאגר המידע ומבחינתי מה שצריך להיות---

עומרי שלמון: אתה נרתם לעניין הזה.

אלכס מילר: כן.

אלכס מילר: כרגע יש סדרי עדיפויות, אני חושב שהנושא הזה של סדרי עדיפויות, מבחינת מאגר המידע, זה צריך להיות מה שעומד על הפרק.

אלכס מילר: אני אתאם גם עם שר החינוך, נראה אם הוא יכול להירתם לכל הסיפור הזה.

אלכס מילר: זה מבחינתי.