ועדת המשנה לתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 63, 2011-08-02 13:35

אילן גילאון: שלום וברוכים הבאים לחדשים ולאלה שהיו פה קודם.

אילן גילאון: אנחנו מתחילים בדיון.

אייל לב-ארי: אנחנו פותחים את עמוד 5 בנוסח שהונח כאן.

אייל לב-ארי: תקנת משנה (ד) שהפסקנו אותה בדיון הקודם, בהקראה שלה.

אייל לב-ארי: נקרא את תחילתה שכבר אושרה.

אייל לב-ארי: (ד) במסלול הליכה של המבקרים יסופקו התאמות אלה: (1) מסלול ההליכה יהיה יציב.

אייל לב-ארי: לחילופין, תסופק דרך חלופית נגישה ויציבה.

אייל לב-ארי: (2) התאמות כמפורט בתקנה 17 למסלול ההליכה ולמעברים בין התצוגות.

אייל לב-ארי: (3) נערכת תערוכה בכמה חדרים, יובלט מסלול ההליכה מחדר אחד למשנהו בפס בצבע הנוגד את צבע הרצפה, או על ידי מתיחת חבלים, לפי העניין.

אילן גילאון: כן, ראובן.

ראובן ברון: אני מציע שהכוונה תהיה על פי חלק 6 לתקן 1918.

ראובן ברון: שם כתוב בפירוש מה זה ניגוד חזותי ויש הרבה יותר אופציות, הרבה יותר חופש פעולה מאשר השניים שפה.

גבריאלה עילם: אבל אין שם אופציה לחבל.

ראובן ברון: בסדר, אבל יש כל מיני דברים אחרים.

גבריאלה עילם: זה בעייתי, כי בחלק 6 למשל יש סימן מוביל.

גבריאלה עילם: בתערוכות יש אולמות לפעמים שמחלקים את האולם לפי התערוכה, ואז לא יוכלו לעשות לאדם פס מוביל מראש לרצפה.

שמואל חיימוביץ': התקן יצא לאחרונה, לא מזמן, אז אני מציע להתביית עליו ככל שזה אפשרי.

אילן גילאון: אתה יכול להגיד לנו מה הוא קובע?

שמואל חיימוביץ': הוא קובע מה זה ניגוד חזותי ומזה זה ניגוד מישושי באופן שהוא כמותי, איכותי, מדיד ולא משתמע בפרשנויות.

אילן גילאון: זה אובייקטיבי לגמרי.

אילן גילאון: כן, ישראל.

מר ישראל אבן-זהב: מכיוון שישבתי בוועדת התקן הזאת, אני יודע קצת על מה מדובר.

מר ישראל אבן-זהב: אני לא חושב שזה מתאים למוזיאונים ששם התערוכות מתחלפות וכל פעם יצטרכו לשנות את הנתיבים של הפסים, כי זה פסים שמשוקעים ברצפה ולא מודבקים על הרצפה.

אילן גילאון: אז לא מתאים התקן.

מר ישראל אבן-זהב: לדעתי זה לא מתאים למקרה הזה של מקומות סגורים.

אילן גילאון: כן, רות.

רות בן ישראל: במוזיאונים, גם בתערוכות אין סדר קבוע.

רות בן ישראל: המבקר חופשי להיכנס לכל חדר מתי שהוא רוצה.

רות בן ישראל: אין בהכרח סדר.

רות בן ישראל: לכן כל העניין הזה לא רלוונטי למוזיאונים.

נורית נוי: גם במוזיאונים שהאולמות הם רחבים, יש איזה שהיא הכוונה קונספטואלית של הציבור איך הוא הולך.

רות בן ישראל: לא, אין שום הכוונה.

אילן גילאון: בואו נמשיך.

גבריאלה עילם: רגע, אז מה הפתרון פה?

אילן גילאון: זה נשאר בנוסח הקיים.

גבריאלה עילם: הבעיה שלי בעניין הזה היא כזאת.

גבריאלה עילם: כרגע מה שכתוב, שיהיה או סימן בניגוד חזותי או חבל או מישושי אחר, זה בעיה בעיניי כיוון שבחלק מהמקומות זה רלוונטי ובחלק לא.

גבריאלה עילם: בסוף לא יעשו כלום.

גבריאלה עילם: אז זה חשוב.

גבריאלה עילם: יש למשל מקומות שאין מסלול מסוים שצריכים ללכת בו בתוך המוזיאון ויש מקומות שיש מסלול מסוים שעוברים משלב לשלב.

בלהה ברג: לדעתי צריך להוריד את (ב)(3).

אילן גילאון: מה זה אומר?

אילן גילאון: מה יקרה אז?

בלהה ברג: כמו שכל המוזיאון צריך להיות מסלול יציב, לא צריך שיהיה גם הכוונה מחדר לחדר.

אילן גילאון: אני תיכף אתן לצביה לענות על זה.

צביה אדמון: כל סעיף ד' נועד למקרים שבהם יש מסלול הליכה.

צביה אדמון: זה כולל גם את 3.

רות בן ישראל: אם אין מסלול הליכה, אז אין חובה?

צביה אדמון: רק תיקון אחד, יובלט מסלול ההליכה ופס הנוגד את צבע הרצפה כמשמעותו בתקן ישראלי 1618 חלק 6.

בלהה ברג: רק נוסיף הבהרה, שבמקום שיש מסלול הליכה, אנחנו נדרוש את זה.

אילן גילאון: זה מה שנאמר.

צביה אדמון: אייל, את הרישה לכתוב, היה מסלול הליכה - -

אילן גילאון: טוב.

אייל לב-ארי: או במקום שיש בו מסלול הליכה.

אייל לב-ארי: (4) מוצגים ועצמים אחרים המונחים במסלול הליכה הנגיש אל המבקרים או בצידו או הצמודים לקירות, יוצבו כך שלא יהוו מכשול או סכנה למבקרים, לפי הוראות ת"י 1918 חלק 1, אולם, אם היתה הצבת מוצגים כאמור בלתי אפשרית, יוצב לפניהם אמצעי אזהרה בצבע וחומר הנוגדים את סביבתם.

אילן גילאון: כן, ראובן.

ראובן ברון: גם פה אני מפנה לאותו תקן.

ראובן ברון: אין סיבה שלא יהיה.

ראובן ברון: שם כתוב בדיוק מה הגובה שמותר, שלא ישימו פתאום משהו גדול שיפריע לגבי למשל, ושהצבעים יהיו מתאימים.

אילן גילאון: האם משה שראובן מציע פה זה מקובל עליכם?

צביה אדמון: כן.

דורית ווליניץ: לנו יש משהו להגיד על העניין הזה.

דורית ווליניץ: תארו לעצמכם שאתם נכנסים לתערוכה שמפוזרים בחלל יצירות אומנות מסוגים שונים, ולפני כל יצירה יש שלט אדום שאומר, הנה פסל בדרך או הינה תצוגה בדרך.

דורית ווליניץ: צריך לחשוב על איזה שהיא דרך יצירתית לעשות את זה כמו שזה מתבקש בתקנות האלה.

דורית ווליניץ: בחלק מהחללים זה יהיה פשוט אולם של סימני אזהרה.

אילן גילאון: אני לא יודע אם את השתתפת בדיון.

אילן גילאון: אנחנו הרי אמרנו שכל דבר שיש בו כדי לפגוע במהויות של כוונת האומן וכו', אנחנו לא - - -

רות בן ישראל: אבל זה צריך לציין בסעיף.

אילן גילאון: רות, זה מצוין לאורך כל הדרך וזה הבסיס, ולקבוע אותו בסוף כמו שיש הערת אזהרה.

רות בן ישראל: בסדר, מקובל.

צביה אדמון: הייתי רוצה לשאול את נציגי המוזיאונים.

צביה אדמון: נניח שיש משהו בולט או משהו מסוכן, איך אתם מציעים?

צביה אדמון: אתם יצירתיים?

צביה אדמון: איך אתם הייתם מציעים לסמן את זה?

צביה אדמון: כי אנחנו למעשה לא אמרנו איך.

צביה אדמון: אמרנו אמצעי אזהרה, לא אמרנו איך.

עידית עמיחי: מה שאני מציעה, כדי לא להקשות ועכשיו לקבוע למוזיאונים שזה יהיה בצבע וחומר נוגדים, פשוט יוצב לפניהם אמצעי המודיע אזהרה וכל מוזיאון יעשה איך שהוא מבין בהתאם לסגנון של התערוכה.

אילן גילאון: איך שהוא מבין, זה לא נוסחה שאני מקבל.

צביה אדמון: אולי במקום צבע וחומר נוגד, להגיד פשוט בולט.

אילן גילאון: קיבלתי.

אילן גילאון: בולט זה הכי טוב.

אייל לב-ארי: אם אנחנו מפנים לת"י 1918 חלק 6, שם מדובר על ניגוד חזותי, לא ניגוד בולט.

עידית עמיחי: אני רוצה להבהיר שאנחנו ערכנו בסביבות משהו כמו 15 שעות של דיונים על הנושא הזה עם המוזיאונים ועם הארגונים.

עידית עמיחי: אנחנו על חלק מהדברים הצלחנו להגיע להסכמות וחלק מהדברים לא הצלחנו להגיע להסכמות.

עידית עמיחי: מה שלא הצלחנו להגיע להסכמות, נפתח פה וחלק מהדברים שעולים כרגע, עולים מהערות חדשות.

אייל לב-ארי: (5) לא יוצבו מוצגים במקום שאינו מאפשר צפייה מקרוב, כגון לאורך מדרגות או לאורך כבש ששיפועו עולה על 5%, למעט אם קיים לאורך הכבש משטח ביניים, כהגדרתו בתקנות הנגישות למקום קיים, או כאשר המוצגים נועדו לצפייה מרחוק.

עמוס רון: אני מציע למחוק את הסעיף הזה כולו.

עמוס רון: נראה לי התערבות מראש בשיקולים של איך נראה המוזיאון.

עמוס רון: רוב המוזיאונים, יש להם הרבה מאוד יצירות שהם במקומות כאלה על הקירות וחלקן לא נועדו וחלקן כן נועדו לצפייה מקרוב.

עמוס רון: מי בכלל יכול לקבוע דבר כזה?

עמוס רון: זה התערבות בוטה ומיותרת בשיקולים של איך ייראה מוזיאון.

אילן גילאון: כן, צביה.

צביה אדמון: המצב שאנחנו רוצים להתמודד איתו באמת כאשר מצגים מוצגים במקום שאינו מאפשר לאנשים עם כסאות גלגלים, לאנשים עם מוגבלות בתנועה לעצור ולהסתכל, כגון כאשר יש שיפוע גדול.

אילן גילאון: כן, דן.

דן אורן: אני חושב שצריך להבחין בין שני סוגים של טיעונים שעלו פה, שניסו לחבר ביניהם, והם טיעונים מטיעונים שונים.

דן אורן: אם מדובר בטיעונים שנוגעים, סייגים שנוגעים לבעיות הנדסיות, לאופיו המיוחד של המקום כפי שאמרה הגברת, זה דבר אחד.

דן אורן: החוק נותן לזה ביטוי ובתקנות בעקבותיו.

דן אורן: הטיעון שאדוני העלה הוא טיעון מסוג אחר, של התערבות בניהול המוזיאון, וכעקרון אם לא מדובר בפגיעה באותם אינטרסים שציינתי קודם, אופיו המיוחד וכו' וכו' ובעיות הנדסיות שאי אפשר להתגבר עליהן, אז מה שהחוק מחייב זה כן התערבות כדי להשיג נגישות.

דן אורן: יכולה להיות שאלה טכנית, אם ההוראה המוצעת נחוצה כדי להשיג את הנגישות, אבל העיקרון צריך להיות ברור והוא עקרון שקבע המחוקק, שתהיה נגישות מקסימלית בכפוף לסייגים שציינתי קודם, וצריך לעשות את האבחנה הזאת.

אילן גילאון: הרי כאן יש לא רק פטור מבחינת עול הנדסי, שזה בלתי ניתן לפתרון, למשל.

אילן גילאון: יש גם פטור מבחינת שיקול אוצרותי או אומנותי.

אילן גילאון: איפה הבעיה?

רות בן ישראל: אנחנו ביקשנו.

רות בן ישראל: הנציבות התנגדה.

אילן גילאון: הנציבות לא התנגדה.

אילן גילאון: הנציבות היתה בישיבה הקודמת והיא לא התנגדה.

אילן גילאון: אני אפילו דימיתי את זה לנושא של שימור אתרים או פגיעה בערכי טבע.

אילן גילאון: אנחנו נעשה ככל האפשר ומה שניתן, אבל כדי שייעשה ככל האפשר ומה שניתן, צריך לקבוע את הכללים הללו וצריך לקבוע את התקנות הללו, כי כל אחד לפי הבנתו, נדמה לי שאמרתי לכם בפעם הקודמת.

אילן גילאון: כשתהיה לי את היכולת לחוקק חוק שאנשים יהיו בני אדם או בכלל יהיה איזה שהוא פרלמנט שיוכל לחוקק חוק כזה, אז לא צריך שום דבר, כל אחד לפי הגדרתו.

צביה אדמון: יש לי רק הערה אחת.

צביה אדמון: הסעיפים האחרונים עכשיו שקראנו לגבי המעברים, הם לא כפופים לשיקול של מהות המוזיאון או התפיסה האוצרותית.

צביה אדמון: אנחנו לא יכולים להתפשר עליהם.

אילן גילאון: לא הבנתי.

צביה אדמון: מדובר בהוראות בטיחותיות.

צביה אדמון: אנחנו לא יכולים לומר שבגלל תפיסה אוצרותית, לא ישימו שלט אזהרה או איזה שהוא אמצעי אזהרה.

אילן גילאון: הוא נתן לך מקודם דוגמא, שהרעיון הוא שזה קרוסלה.

אילן גילאון: יש מוזיאון שהקטע האומנותי שלו זה התנועה, הגלגול, ההתגלגלות.

אילן גילאון: מה שאת מציגה כרגע, את אומרת שצריכות להיות רמפות קבועות כאלה.

שמואל חיימוביץ': העניין הבטיחותי הוא יותר בסעיף הקודם, שיש מכשולים בדרך.

צביה אדמון: אם שמואל אומר שזה לא שיקול בטיחותי, אז אני יכולה את 5 בלבד לסייג בתפיסה אוצרותית.

אילן גילאון: אוקיי, בסדר.

אייל לב-ארי: אוקיי, אז יוכנס כאן גם כן בסיפה של 5 שיקול של התפיסה האוצרותית.

גבריאלה עילם: אני רק רוצה להגיד שהפתרון בגוגנהיים, הייתי שם, לכסא גלגלים, זה שיש מעלית עד למעלה, ובדרך למטה אפשר.

גבריאלה עילם: אמנם השיפוע חזק, אבל בירידה זה אפשרי.

אייל לב-ארי: גם השיפוע משתנה מ-5% ל-10%.

אייל לב-ארי: אני אקריא את 5 מחדש.

אייל לב-ארי: (5) לא יוצגו מוצגים במקום שאינו מאפשר צפייה מקרוב, כגון לאורך מדרגות או לאורך כבש ששיפועו עולה על 10%, אלא אם התאמת הנגישות פוגעת בתפיסה האוצרותית, או כאשר המוצגים נועדו לצפייה מרחוק.

אייל לב-ארי: (ה) היו במקום הצגת התערוכה מושבים לשימוש הציבור, יהיו 10% מהם מושבים מותאמים כאמור בת"י 1918 חלק 3.2 בסעיף 2.10.2.

אייל לב-ארי: יש כאן את ההמשך, שזה הצעה של הנציבות.

אייל לב-ארי: בסוף (ה) יבוא: עולה שטח המוזיאון או הגלריה על 900 מ"ר ולא קיימים באולם התצוגה או במעברים ביניהם מושבים לשימוש הציבור, יתקין החייב מושבים לשימוש הציבור ויהיו 10 אחוזים מהם מותאמים כאמור.

גבריאלה עילם: אני ממליצה שנדבר על מרחקי הליכה, אבל אני אכתוב לכם את זה.

גבריאלה עילם: שטח זה בסדר, אבל מה שחשוב לאדם שהולך ויש לו קושי בהליכה, זה לאו דווקא תמיד כסא מותאם, אבל כן שיהיה לו מקומות לשבת, נאמר כל .

עמוס רון: באירופה יש ברוב המוזיאונים גם התקנים ניידים, כלומר כסאות מתקפלים מאוד קלים שאפשר לקחת אותם ולהשתמש בהם באופן שוטף בתוך הביקור במוזיאון, מעבר למה שיתקינו.

עמוס רון: השאלה אם צריך להכניס את זה לתקנות או לא.

אילן גילאון: אייל.

אייל לב-ארי: התאמות נגישות לשלטים במוזיאונים וגלריות 64.

אייל לב-ארי: בנוסף לביצוע התאמות בשלטים לפי תקנה 18, יבצע החייב התאמות נגישות בשלט לתיאור המוצגים, כמפורט להלן: היו במקום שלטים לתיאור המוצגים, יתקיימו בהם אלה: השלט יוצב במקום נגיש אשר יאפשר גישה חופשית אליו.

אייל לב-ארי: השלט יהיה עשוי מחומר המונע החזר אור או בוהק.

אייל לב-ארי: קצהו התחתון של המידע העיקרי בשלט שמוצב אנכית, (כגון: שם היצירה ושם האמן), יהיה בגובה של לפחות מן הרצפה וקצהו העליון בגובה של לא יותר מ- ממנה.

גבריאלה עילם: כן, התנגדות לגבהים.

גבריאלה עילם: הגובה הזה של השלטים, כשמגיע אדם בכסא גלגלים וצריך להתקרב לקרוא מה שכתוב בשלט, הוא לא רואה.

גבריאלה עילם: אני עשיתי את זה בשבוע שעבר.

גבריאלה עילם: בהרבה תערוכות השילוט הוא לא מאוד מאוד בצבעים ניגודיים ובולטים.

אחיה קמארה: גבי, ההערות שלך נורא נכונות אבל אני מצטער, את לא הגשת אותן לשולחן העגול.

אחיה קמארה: אנחנו קבענו איזה שהוא נוהל.

אחיה קמארה: זה לא שההערות שלך הן לא טובות, גבי, אבל אנחנו ככה לא נגמור לעולם את התקנות האלה.

גבריאלה עילם: אני לא יכולה להגיע לישיבות, זה בהתנדבות.

גבריאלה עילם: יש גבול.

גבריאלה עילם: אני שולחת בכתב.

אילן גילאון: את צודקת, תשלחי את הערותייך וגם תקבלי את הדין.

אילן גילאון: רק שאלת הבהרה, לא הבנתי את ההפרש גבהים בין ה-125 ל-170.

אילן גילאון: זה השלט?

גבריאלה עילם: השלט לא נגיש לאדם בכסא גלגלים, בגובה הזה.

אילן גילאון: מהיום אנחנו נגביה את הכיסאות.

שמואל חיימוביץ': יש פה ניגוד עניינים מבחינת התאמות נגישות לפעמים בין ליקויי ראיה לאנשים נמוכי קומה או אנשים בכסא גלגלים.

שמואל חיימוביץ': גובה הצבת מוצגים והצבת שילוט ומערכות הפעלה ואמצעי תצוגה, יכול להיות בעייתי בעניין הזה.

שמואל חיימוביץ': ראינו את זה גם בהקשר למעליות בזמנו.

שמואל חיימוביץ': אין לזה תשובה מוחלטת.

שמואל חיימוביץ': גם במעליות הגענו לאיזה שהיא פשרה, כשיש שני פאנלים, אז אחד יהיה נמוך ואחד גבוה.

אילן גילאון: הפשרה היא בין ל-?

שמואל חיימוביץ': כן.

אילן גילאון: אז אוקיי.

מיטל שרעבי: רק שאלה, לגבי הצעת הנציבות ב-1/8, מה שכתוב כאן זה התקבל או נדחה?

אייל לב-ארי: כן, התקבל.

אייל לב-ארי: שלט שמוצב אנכית יוצג בזווית של לא ליותר מ-45 מעלות בין הקיר לבין השלט, בחזית המוצג או תיבת התצוגה.

אייל לב-ארי: קיימת ניגודיות צבע בין הכיתוב בשלט לבין הרקע.

ראובן ברון: שאלה קטנה, ניגודיות צבע זה משהו נורא סובייקטיבי.

ראובן ברון: אני מציע לכתוב פה שניגוד צבע של 60% לפחות.

אילן גילאון: יש הגדרה לזה לאורך כל הקו.

נורית נוי: אבל אני מציעה לשנות מצבע לגוון, שזה יהיה אחיד.

אילן גילאון: בסדר.

נורית נוי: ת"י 1918.

אייל לב-ארי: לפי ת"י 1918 חלק 6.

אילן גילאון: טוב.

נורית נוי: שם יש דרישות למקומות שונים, בחוץ או בפנים, בת"י 1918 חלק 6.

נורית נוי: יש הבדל בדרישה.

שמואל חיימוביץ': אבל זה לא נוגע לשילוט, מה שיש שם.

שמואל חיימוביץ': יותר רלוונטי דווקא מה שכתוב בחלק 4.

אייל לב-ארי: אז ניגודיות גוון לפי חלק 4?

שמואל חיימוביץ': כן.

אייל לב-ארי: נעשה שימוש בספרות בשלט, יהיה גודל הספרות לכל הפחות.

עמוס רון: נניח שהטקסט הוא , אז אי אפשר יהיה לקרוא את הטקסט, רק את הספרות.

אילן גילאון: ראובן, מה רצית לשאול?

ראובן ברון: יש פה שגיאה קטנה, כי אם כתוב שם שהציר נוסע ב-1942, אז כנראה לא זאת היתה הכוונה שכל ספרה שתהיה שם, היא תהיה גדולה, אלא רק ספרה שמספרת על מספרו של המוצג, הוא זה שיהיה גדול, ואפשר להוריד את זה ל-40 יום.

בלהה ברג: הרעיון של הסעיף הזה היה אפשרות לזהות את המוצג, וזה לא משנה אם זה איזי גייד.

בלהה ברג: זה לא משנה אם זה מדריך, אבל אפשרות לזהות את המוצר.

בלהה ברג: אנחנו נשנה את הניסוח כך שזה יבהיר את הנושא של זיהוי המוצר ובנוסף אנחנו לא הגדרנו את גודל האותיות, וכן צריך להתייחס לגודל אותיות.

רות בן ישראל: אבל אתם התייחסתם למספור של המוצג בפסקה ז', אז כדאי שזה יהיה ביחד.

אילן גילאון: אז כל הפרק הזה, קחו אותו, תבשלו אותו.

אילן גילאון: גם את הנושא של מה שלא התייחסתם לגבי גודל.

אילן גילאון: המוזיאונים, אתם תשבו ביניכם.

אילן גילאון: הנציבות, אתם תשבו ביניכם.

אילן גילאון: אחרי זה תשבו יחד.

רות בן ישראל: בסדר.

אייל לב-ארי: היה במקום מסלול הליכה קבוע למבקרים, ימוקם מספר המוצג לפני המוצג.

אייל לב-ארי: טקסט הכלול בשלט המתאר את המוצגים יהיה בעיצוב ברור ולפי העניין תוך שימוש בסמלול, ויועמד לשימוש המבקרים גם בדפוס נגיש.

אילן גילאון: כן, בבקשה.

מירב גת: אני לא מבינה למה הורידו פה את הקטע של שפה פשוטה, והשאירו את הסמלול.

מירב גת: לדעתי דווקא בסמלול הרבה יותר קשה להסביר בדברים האלה.

מירב גת: לדעתי הקטע של שפה פשוטה היה פה וצריך להישאר פה.

צביה אדמון: אין מקום לשפה פשוטה בשילוט שמסביר ליד מוצגים, שאומר מה הם.

צביה אדמון: בלאו הכי בדרך כלל זה כתוב שם מה שם המוצג ושם האומן ולא יותר מזה.

צביה אדמון: אין צורך בכך.

צביה אדמון: גם לדעתי זה פוגע בתפיסה האוצרותית.

מירב גת: אין לי בעיה, השאלה איזה סמלול בדיוק נשים שם?

נדב ענבר: סליחה, נדב מאקי"ם.

נדב ענבר: אם זה רק שם המוצג, אז אין מקום לפישוט לשוני, אבל אם זה שלט המתאר כפי שהגדרתם פה, שלט המתאר את המוצג, אפשר לכתוב גם טקסט בפישוט לשוני.

נדב ענבר: אין פה שום פגיעה אוצרותית.

אילן גילאון: כן, רות.

רות בן ישראל: צריך להבחין בין שני דברים שונים.

רות בן ישראל: מתחת לכל מוצג יש רק כמה מילים, שם האמן ושם המוצג, ואולי עוד משהו.

רות בן ישראל: אין שום תוכן בדברים, אז שם השאלה של פישוט לשוני, זה מיותר.

רות בן ישראל: בדרך כלל יש באולם על הקיר, לפעמים כתובת טקסט.

רות בן ישראל: אז לגבי הטקסט הזה אתם צודקים שאתם רוצים אותו בלשון פשוטה, אבל זה לא חייב להיות על הקיר, כי אם אנחנו נצטרך לשים על הקיר גם בלשון רגילה, גם בלשון פשוטה, גם בלשון פשטנית, אז אין לנו מקום לתצוגה.

רות בן ישראל: לכן אתם כתבתם פה בצדק שזה צריך להיות מסופק בדפוס נגיש, כלומר שאת כל הדברים האלה צריך לצרף בדפדפת או בנייר או במשהו כמו שמצוין בסעיפים קודמים, שזה יהיה בדפוס נגיש וכל אחד יקבל לפי הצרכים שלו.

רות בן ישראל: אז מה שאני מבקשת, שזה יאמר כאן, שזה צריך להיות בדפוס נגיש אבל לא גם בדפוס נגיש, שצריכים כאילו לעשות נגיש את הטקסט עצמו ועוד גם בדפוס נגיש.

אילן גילאון: שירה.

שלי יחימוביץ': שני דברים, אחד, רק כדי להבהיר, דפוס נגיש בפני עצמו לא כולל את הנושא של הפישוט הלשוני.

שלי יחימוביץ': יש אפשרות כן לציין דפוס נגיש תוך שימוש בפישוט לשוני.

שלי יחימוביץ': זה סעיף נפרד בתוך התקנות הבסיסיות.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שאפשר כן לתת שתי אפשרויות.

שלי יחימוביץ': יש מצבים שבהם כן מתאפשר וכן ימצאו לנכון לגבי אותו טקסט נרחב,

עידית עמיחי: את מדברת על לוח קיר?

שלי יחימוביץ': נכון.

שלי יחימוביץ': יש מצבים שבהם כן ימצאו לנכון לעשות את זה, ויש את המקום וכו'.

שלי יחימוביץ': מה שאני אומרת, שאפשר לתת את זה כאפשרות בחירה, שאם מעוניינים לעשות את זה, אז מצוין ונפלא.

נדב ענבר: אין כוונתנו לשילוט שמופיע מתחת לכל מוצג.

נדב ענבר: בדרך כלל לכל תערוכה או לכל גלריה בתוך המוזיאון יש דברי הסבר של האוצרות, וזה טקסט אחד שמופיע.

נדב ענבר: כאדם שנמצא כמעט כל יום בגלריה אחרת, זה תחום עיסוקי, אני יכול לומר שאני מריץ עכשיו אפילו את הגלריות הקטנות ביותר בתל אביב, גלריות חדר בתל אביב.

נדב ענבר: אין מצב שאין מקום לשים עוד קאפה אחת בגודל הקאפה הקיימת לכלל האוכלוסיה, שתהיה כתובה בפישוט לשוני.

נדב ענבר: ההשקעה היא אפסית.

נדב ענבר: אני יודע מה עלויות הדפוס, אני יודע מה עלויות הקאפה.

בלהה ברג: אנחנו כבר קיבלנו את זה ואני מפנה לסעיף 63.ג.5: "יספק החייב תיאור התערוכה ומוצגים מרכזיים בכל תערוכה ודפוס נגיש בתור פישוט לשוני.

בלהה ברג: אולם, סיפק החייב דפדפת בדפוס נגיש עם פישוט לשוני או הקלטה עם תיאום מוצגים מרכזיים כאמור בפישוט לשוני, יהיה החייב פטור מביצוע התאמה זו".

בלהה ברג: כבר קבענו את זה.

בלהה ברג: אין צורך לחזור על כך שנית.

אילן גילאון: תודה.

אילן גילאון: אנחנו מפסיקים כאן.

עמוס רון: אילן, אם אפשר.

עמוס רון: אני לא יודע שזה לא מקובל ללכת סעיף אחד אחורה.

עמוס רון: פשוט ללוגיקה.

עמוס רון: סעיף ז' אומר, היה במקום מסלול הליכה קבוע למבקרים, ימוקם מספר מוצג לפני המוצג.

עמוס רון: זה הגיוני, זה או לצידו או מתחתיו.

קריאה: הוא אמר שנעבוד על הסעיף הזה.

אילן גילאון: זה סעיף שתעבדו עליו קצת.

אילן גילאון: תודה רבה לכולכם.