ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 475, 2011-09-01 09:30

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם.

אלכס מילר: כמו שנהוג בוועדת החינוך, אנחנו פותחים את שנת הלימודים באחד מבתי הספר שמחליט היושב ראש.

אלכס מילר: אני החלטתי לעשות את זה כאן, מכמה סיבות.

אלכס מילר: קודם כל הסיבה, מבחינתי, הטובה ביותר היא הייחודיות של בית הספר והצלחתו של בית הספר.

אלכס מילר: זה דבר ראשון.

אלכס מילר: דבר שני, השנה נחשפנו לסוגיות שונות שהיו סביב בית הספר יוהנה ז'בוטינסקי, אז מן הראוי היה לעשות כאן את פתיחת שנת הלימודים, בעיקר כשבאמת אותם ההליכים שהיו השנה הצליחו ואני שמח שבית הספר נמצא במקום של צמיחה עם גב מאוד חזק עם רשת עתיד, וזה מה שחשוב, שכל שיתופי הפעולה והאסטרטגיה העתידית לפיתוח בית הספר יהיו באותה צורה שאתם קבעתם לעצמכם.

אלכס מילר: זה כפתיחה.

אלכס מילר: אנחנו בטח נקבל איזה שהיא הצגה של בית הספר, אז אני מציע שאת גברתי, מנהלת בית הספר, תתייחסי מבחינתך, וגם אתה.

יחיאל שילה: קודם כל בוקר טוב לכולם.

יחיאל שילה: אני ראש המינהל לחינוך התיישבותי פנימייתי לעליית הנוער.

יחיאל שילה: אני מקדם בברכה את חבר הכנסת מילר, יושב ראש ועדת החינוך.

יחיאל שילה: אני שמח שהוועדה מצאה לנכון לבקר במקום חשוב ואני מקדם בברכה את כל האורחים, חברי הוועדה, אנשי המטה, נמצאים איתנו פה מפקחים של המקום, גב' ענת בן מורה, מר שמעון מיטלמן, יש פה מפקחים שעובדים איתם במינהל, מר אהרן ציון, מר אבי טולדנו, נציג רשת עתיד, שאני מאוד מאוד מקווה, מההיכרות הקצרה שיש לי איתם בשנים האחרונות, שהם יעשו עבודה טובה גם במקום הזה וגם בעל"ה רזיאל, אבל אני רוצה קודם בראש ובראשונה לשבח את הנהלת הכפר שעברה תקופה לא פשוטה, עם משבר כלכלי מאוד מאוד עמוק וכחוט השערה היה לסגור את המוסד או לא לסגור את המוסד.

יחיאל שילה: אני הופעתי גם לפני ועדת החינוך כמה פעמים, אמרתי ליושב ראש העבודה, יוהנה ז'בוטינסקי, כפר הנוער, שהוא אחד הכפרים הטובים והמובילים, לא ייסגר.

יחיאל שילה: אין שום סיבה שבעולם שהוא ייסגר, הוא באמת כפר ייחודי, מרכז בתוכו הרבה נוער מחבר העמים, מראשון, מאשדוד, אשקלון, באר יעקב, רמלה, מקום מאוד מאוד מבוקש.

יחיאל שילה: השאיפה שלי שזה לא יהיה כמקום של עולי חבר העמים, אלא להגדיל את הילדים ישראליים, יוצאי אתיופיה, אני מקווה שייעשה איזה שהוא מאמץ בכיוון זה.

יחיאל שילה: אבל בסך הכל אני רוצה לשבח את מילה ואת בוגנים ואת ישי, שהם נשאו בעול לא פשוט, מורכב מאוד, שלא היתה בעצם בעלות, הבעלות שהיתה להם היתה לכאורה המדינה, מינהל החינוך ההתיישבותי במשרד החינוך שתמך בהם תמיכה לא רק מורלית, אלא גם תמיכה תקציבית וגם בסיוע של המפקחים שלנו, ואני חושב שהם ראויים לכל הערכה על עמידה איתנה.

יחיאל שילה: ואני אומר תמיד, מנהלים וגם מנהיגים נבחנים בזמן של משבר, לא בזמן רגיעה.

יחיאל שילה: בזמן רגיעה יש לנו כוחות שעוזרים לנו לסייע במקום הזה.

יחיאל שילה: אני בוחן מנהיגים ואני בוחן מנהלים גם בזמן משבר, ובכפר הזה היה משבר לפחות שנתיים שלוש.

יחיאל שילה: בשנה האחרונה, לנהל כפר נוער, שגם עבורי זה דבר חדש, שני כפרים היו שלנו, גם על"ה רזיאל וגם יוהנה ז'בוטינסקי, יש פה גם על"ה לוד, אבל הוא לא שייך אליי, שהתנהלו תחת מפרק של בית משפט שמצד אחד מנהל אותו עורך דין, מצד שני מנהל אותו רואה חשבון, להתנהל תחת בית משפט, זה לא היה תענוג הכי גדול.

יחיאל שילה: אם כי אני יכול לציין שהם עשו עבודה מאוד מאוד טובה, באמת טובה.

יחיאל שילה: בהתחלה היו חיכוכים עד שהם למדו את המערכת, כי הם רגילים לפרק חברות, אבל לא רגילים לפרק בתי ספר ובית ספר אי אפשר לפרק.

יחיאל שילה: אז מילה, אני באמת רוצה לחזק את ידייך ולברך אותך על עבודה טובה שאת עושה פה.

יחיאל שילה: לבוגנים, שהוא לא נמצא איתנו היום, אני שולח לו מכאן ברכה ותודה על כל המעשים שהוא עשה כאן, ולישי, מנהל הפנימייה.

יחיאל שילה: וכמובן בלי הצוות החינוכי, בלי המורים, בלי המדריכים בפנימייה, בלי העובדים הסוציאליים, אי אפשר להזיז את העגלה.

יחיאל שילה: אני חושב שבחינוך ההתיישבותי יש קרוב ל-400 מוסדות חינוך, מתוכם כ-280 פנימיות, כפרי נוער, ישיבות ואולפנות ועוד כ-120 בתי ספר אזוריים ברחבי הארץ, מרמת הגולן ועד הערבה התיכונה, מתחנכים בבתי הספר כ-70,000 תלמידים, מ-ז' עד י"ב, בפנימיות כ-40,000 תלמידים, המדינה מממנת קרוב ל-22,000 תלמידים, מחציתם של הילדים האלה מגיעים כעולים חדשים, בני עולים, שהם קרוב ל-4,000 יוצאי אתיופיה, מחבר העמים אנחנו מגיעים היום לסדר גודל, גם בני עולים וגם עולים, עם נעל"ה, של 1,800-1,700 תלמידים והיתר עולים מצרפת, מדרום אפריקה, מברזיל ומארגנטינה.

יחיאל שילה: אני יכול לבשר לך, אדוני היושב ראש, שבימים אלה, שאנחנו כרגע יושבים כאן, מגיעים ילדים מחבר העמים במסגרת תכנית נעל"ה, ילדים במסגרת עליית הנוער מצרפת ומארגנטינה והשאיפה שלנו היא להביא כמה שיותר ילדים ממדינות חבר העמים.

יחיאל שילה: לשמחתי הרבה, במסגרת תפקידי כמשנה למנכ"ל עליית הנוער, אני הקמתי את פרויקט נעל"ה, בשנים 91' עד 97' וזכורות לי השנים היפות שהבאנו לכאן לארץ בכל שנה כמעט 2,000 בני נוער בשנות ה-90 לכאן.

יחיאל שילה: אם אני מדבר על חבר העמים, אז בשנות ה-70 עליית הנוער קלטה למעלה מ-10,000 בני נוער, בעלייה הגדולה, שהתחנכו במוסדות הפנימייתיים של ...

יחיאל שילה: לכן אני חושב שהיום, אם אני יכול לומר ש-400,000 בני נוער שבגרו את המערכת הפנימייתית במדינת ישראל מאז קיומה ב-1933, אז אני יכול לומר שכמה, לפחות עם נעל"ה, למעלה מ-20,000 בני נוער מחבר העמים התחנכו במסגרת הזאת וקרוב ל-15,000 בוגרים יוצאי אתיופיה שהתחנכו במערכת הזאת.

יחיאל שילה: המערכת הפנימייתית היא מערכת מאוד מאוד ייחודית במדינת ישראל, אנחנו עוסקים באוכלוסיות קצה, מצד אחד ילדים שהם עולים חדשים, שמגיעים אלינו בגלל היותם עולים חדשים וההסתגלות לחברה הישראלית, לפי הניסיון ולפי המחקרים שנעשו במשך השנים, בפנימייה הרבה יותר קלה, הרבה יותר חלקה.

יחיאל שילה: רק היום קיבלתי נתונים על יוצאי אתיופיה שנקלטו, ילדים שהגיעו לארץ במסגרת הפלשמורה, בשלוש-ארבע השנים האחרונות, בשנה הזו סיימו בגרויות בכמה מקומות עם 70% תוצאות, 80%, יש כאלה עם 100% בגרויות, ואנחנו מתעסקים גם עם הילדים הוותיקים שמגיעים אלינו מאוכלוסיות מצוקה וממשפחות מצוקה.

יחיאל שילה: נחזור ליוהנה ז'בוטינסקי.

יחיאל שילה: יש פה פנימייה, יש פה בית ספר, יש פה משק חקלאי, זה בעצם כפר, יישוב, גם שגרים בו אנשי חינוך, קהילייה חינוכית, ואני מאוד מאוד מקווה שעם כניסתה של רשת עתיד, לפחות כרגע על פי ההסכם, לפחות בשש השנים האחרונות, יש לנו רגיעה של שש שנים.

יחיאל שילה: אני חושב שהמינהל לחינוך התיישבותי במשרד החינוך תומך, תמך וימשיך לתמוך ביוהנה ז'בוטינסקי בתקציבים מאוד מאוד גדולים, גם בשעות, גם בהדרכות, גם בילדי פנימייה, גם בבית הספר, ואני חושב שהמנהלים יכולים להעיד על התמיכה התקציבית וגם על התמיכה המורלית והייעוץ שקיבלו מאת המפקחים שלנו.

יחיאל שילה: בהזדמנות הזאת אני רוצה לומר גם תודה למפקחים על העבודה שלכם.

יחיאל שילה: מילה, בבקשה, הבמה שלך.

מילה ספיבק: יוהנה ז'בוטינסקי, זה השם המקורי, ובגלל זה, דרך אגב, משפחת ז'בוטינסקי, היא מחרימה אותנו, בגלל ששינינו, במקום ע' כתבנו ה', ואנחנו החלטנו שאנחנו---

יחיאל שילה: אבל המקום הזה קיים עוד מעט 50 שנה ואנחנו משתמשים במושג של יוהנה ז'בוטניסקי.

מילה ספיבק: לפני שאני מציגה את כפר הנוער, אני רוצה לפנות למר אלכס מילר, למר יחיאל שילה, לכל המפקחים, שממש תמכו בנו ועזרו לנו לאורך כל השנים הקשות שאנחנו עברנו, יום ולילה אני ובוגי וישי והסגנית שלי היינו פה ולא חשוב באיזה יום ובאיזה תקופה ובאיזה עונה, יום ולילה, כי לא היה בהתחלה ברור לנו ודבר מובטח שאנחנו נפתח את תשע"ב.

מילה ספיבק: תודה רבה לכם שלאורך כל הדרך הייתם איתנו ואנחנו פותחים את השנה.

מילה ספיבק: עברנו לרשת עתיד, ואתם יודעים מה המשפט הראשון שהיה לנו?

מילה ספיבק: שיש עתיד עם רשת עתיד.

מילה ספיבק: אז אני מקווה שאף אחד לא יהיה מאוכזב וממש יש לנו עתיד עם רשת עתיד.

מילה ספיבק: בכפר הנוער לומדים כמעט 900 ילדים, אנחנו עלינו בכמות הילדים, סיימנו ב-840 ילדים ועכשיו יש לנו 890 ועוד משהו, ועד יום ראשון אני חושבת שנגיע ל-900 ילדים.

מילה ספיבק: מתוכם יש לנו 175 תלמידי פנימייה.

מילה ספיבק: סיימנו השנה עם 160 תלמידי פנימייה, ואני רוצה להגיד שזה לא היה ברור מאליו שילדים יבואו, למה?

מילה ספיבק: כי כולם שמעו על המשבר, כי כל פעם ההורים ותלמידים התקשרו ושאלו אותנו, האם אנחנו נהיה על המפה בשנה הזאת, ואנחנו על המפה, אנחנו כאן.

מילה ספיבק: אנחנו קולטים ילדים מהסביבה, זה ברור, ואנחנו גם קולטים ילדים מהמקומות הכי מרוחקים, בית שמש, גן יבנה, אשדוד, בצד השני זה גם בת ים וחולון.

מילה ספיבק: למה ילדים בוחרים בנו?

מילה ספיבק: למה הורים בוחרים בנו?

מילה ספיבק: כי אנחנו נותנים להם את כל המענה הנדרש, כל מה שמגיע לילד, גם יחס, גם חינוך, גם לימודים.

מילה ספיבק: המגמות של בית הספר מאוד מגוונות, אנחנו יכולים לתת לכל ילד שבא הנה, אם הוא מוכשר במחשבים, הוא מתקבל למגמת מחשבים, אם ילד אוהב נגיד ביולוגיה, אז יש לנו פינת חי ויש לנו כוורת ויש לנו פינת חקלאות ויש לנו ביולוגיה 5 ו-3 יחידות, מה שבא לו.

מילה ספיבק: אם ילד לא אוהב את הדברים האלה, מותר לו, אם הוא רוצה להיות מנהל חשבונות, בבקשה, גם פה הוא יכול לקבל הכל, מ-א' עד ת', עם בגרות מלאה והוא גם מקבל סוג 2 בהנהלת חשבונות.

מילה ספיבק: אם ילד מוכשר והוא לא אוהב מתמטיקה, הוא לא אוהב את המקצועות המדויקים, הוא יכול לבחור מגמת עיצוב.

מילה ספיבק: אם הילד מוכשר והוא יודע לצייר והוא יודע לעשות שלטים, אז בבקשה, גם פה אנחנו נותנים לו מענה.

מילה ספיבק: זאת אומרת, אנחנו בית ספר למדעים ולאמנויות.

מילה ספיבק: לכל האוכלוסייה, לכל רמת לימודים, אנחנו יכולים לתת מענה.

מילה ספיבק: בשנה שעברה פתחנו כאן, בעזרת משרד החינוך והמינהל ההתיישבותי, מגמה שנקראת 'הזנק לתעשייה'.

מילה ספיבק: אמת, הייתי סקפטית בהתחלה, כי היו יותר מ-20 ילדים, בנים רובם, רק 2 בנות, שרמת הלימודים שלהם היתה כמעט על אפס וכמות החיסורים שלהם היתה גבוהה ואנחנו נלחמנו איתם על כל שעה שהם יהיו בבית הספר, ואת כל הילדים האלה אנחנו רשמנו, בהתחלה קצת בכוח, למגמה הזאת.

מילה ספיבק: אני רוצה להגיד לכם שהיום קיבלנו תוצאות בגרות.

מילה ספיבק: הילדים האלה, כולם, בלי יוצא מן הכלל, עברו מתמטיקה בממוצע 90, לא חשוב שזו יחידה ראשונה, אבל 90, הילדים כולם עברו בחשמל ופיזיקה יחידה אחת.

מילה ספיבק: אתם מבינים מה זה פיזיקה יחידה 1?

מילה ספיבק: הילדים האלה עברו.

מילה ספיבק: זאת אומרת שאנחנו יכולים לתת לכל ילד את המענה.

מילה ספיבק: אם נחשוב ובעזרת

מילה ספיבק: כם אנחנו יכולים לעשות לתלמידים הכל.

יחיאל שילה: ממוצע הבגרות לכלל הילדים עומד היום על 50% בערך?

מילה ספיבק: לא, עלינו ל-64, השנה.

יחיאל שילה: עליתם ואתם כבר כמעט בממוצע של החינוך ההתיישבותי, זה יותר מהממוצע הארצי.

מילה ספיבק: כן.

אלכס מילר: שאלה, מבחינת התלמידים שאת מקבלת כאן, עושים בעיות בשלטון המקומי?

מילה ספיבק: לא.

אלכס מילר: זאת אומרת כל מי שרוצה, משחררים אותו.

יחיאל שילה: אבל ההנחיה שלנו היא שיקבלו אותם על פי אישורים של הרשויות.

אלכס מילר: גם אם אלה תלמידים חזקים במערכת?

מילה ספיבק: כן.

יחיאל שילה: אגב, זו תופעה מעניינת.

יחיאל שילה: כמה מאשדוד מגיעים?

מילה ספיבק: יותר מ-40 ילדים, אוטובוס מלא.

מילה ספיבק: מראשון 240 ילדים.

יחיאל שילה: מאשקלון?

ורוניקה קופר: מאשקלון אין לנו.

יחיאל שילה: ובראשון מאשרים?

יחיאל שילה: יש להם מערכת חינוך מפוארת, ובכל זאת 240 ילדים מגיעים לפה.

מילה ספיבק: כי אנחנו קולטים ילדים שלא יכולים לקלוט אצלם.

ורוניקה קופר: אין להם מגמות.

מילה ספיבק: כן, וחוץ מזה עולים חדשים.

מילה ספיבק: דוגמה קטנה, כבר מהשנה הקודמת, מחודש מרס, אנחנו מקבלים מיילים מסנט פטרסבורג, ממוסקבה, הורים שרוצים לעלות ארצה שולחים לנו מיילים, הם שמעו על בית ספרנו והם רוצים שהילדים ילמדו כאן.

מילה ספיבק: הם שאלו איפה כדאי להם להשכיר דירה, איפה כדאי להם לגור כדי להיות ממש קרובים לבית הספר.

מילה ספיבק: יש לנו משפחה אחת, משפחת לוריא שהגיעה, ועוד משפחה, שכחתי את השם---

ורוניקה קופר: שתי משפחות ממוסקבה שהגיעו בקיץ.

יחיאל שילה: אם הפנימייה תתייצב, כי גם ההורים שלהם שומעים על המשברים וכולי וכולי, אין מניעה שאנחנו נתחיל לחשוב עליכם גם כמקום שיכול לקלוט ילדים יוצאי חבר העמים במסגרת תכנית נעל"ה.

יחיאל שילה: יש להם פה ילדים מחבר העמים, זה הכי מתאים.

אלכס מילר: אני רק יכול להגיד שאדוני, כדאי לו לחשוב על זה מהר כי אני, מבחינתי, חשוב לי שבית הספר הזה ימשיך לצמוח.

אלכס מילר: כמו שאתה יודע, מבחינת היבטים של המשרדים שיכולים להיות שותפים עיקריים לכל הפעילות הזאת, אם זה משרד הקליטה וגם משרד החוץ וכל מי שיכול להתגייס לטובת הפיתוח של העניין הזה, אני אשמח לסייע, כדאי באמת שזה יהיה---

יחיאל שילה: מקובל.

מילה ספיבק: וכל פעם השאלה למה הילדים באים הנה, זה גם היחס והכל, אבל עוד דבר אחד שמאפיין את בית ספרנו, זה הפרויקטים המוצלחים ביותר בבית ספרנו.

מילה ספיבק: הפרויקט הראשון נקרא 'הזנק למצוינות'.

מילה ספיבק: שתדעו לכם שהתלמידים המצטיינים הטובים מקבלים עונש בימי שישי, למה?

מילה ספיבק: כי כל התלמידים לומדים רק חמישה ימים בשבוע ורק הילדים הטובים באים גם ביום שישי, וזה בערך 400 ילדים שבאים כל יום שישי בגלל שהם מקבלים תגבור, כי אנחנו כבר שמונה שנים עובדים עם חברה שנקראת 'הזנק לעתיד'.

יחיאל מילה: כמה ילדים של חברת הכנסת לומדים פה?

אנסטסיה מיכאלי: שניים.

יחיאל שילה: בשלב זה.

מילה ספיבק: 'הזנק לתעשייה', כבר הסברתי לכם, זה מה שאנחנו פתחנו בשנה שעברה וזה פרויקט מאוד מוצלח ו'לגעת באופק'.

מילה ספיבק: אנחנו עובדים עם חברה 'פתחון לב' והם לקחו את כל האחריות על כיתה אחת, זו כיתת חשבונאות, והם עוזרים לילדים, נותנים תוספת שעות ויש הסכמים, אבל הילדים שלנו עוזרים להם בעמותה, נגיד לחלק מזון, לסדר במחסנים שלהם.

מילה ספיבק: זו פשוט עזרה ועבודה הדדית.

מילה ספיבק: אחר כך תכנית ליבה, תכנית של משרד החינוך ושל המינהל לחינוך התיישבותי.

מילה ספיבק: זו גם עזרה לילדים מתקשים.

מילה ספיבק: אנחנו מקבלים דרכם את התכנית.

מילה ספיבק: אנחנו כבר המון שנים עובדים עם מרכז תאיר כחול-לבן, זה נקרא זהות יהודית ציונית.

מילה ספיבק: רבותיי, זה לא סוד שבבית הספר שלנו יש הרבה הרבה ילדים שהם לא יהודים, אבל בכל זאת, שתדעו, הם ישראלים לכל דבר.

מילה ספיבק: מה מראה לנו שהם ישראלים נאמנים?

מילה ספיבק: בגלל שכולם הולכים לצבא והילדים האלה ממש נמצאים במרכז הזה והרבה ילדים מתגיירים ורוצים להיות יהודים ואנחנו לא פוסלים פה אף ילד, יהודי או לא יהודי.

יחיאל שילה: מילה, תהליך הגיור מתחיל פה או רק בצבא?

מילה ספיבק: לא, אצלנו.

מילה ספיבק: משלחת לפולין, זה פרויקט מאוד מוצלח.

מילה ספיבק: התחלתי אותו לפני כחמש שנים ושתדעו שכל המדריכים של פולין תמיד רבים ביניהם מי ייצא עם המשלחת של יוהנה ז'בוטינסקי, כי אצלנו הילדים יודעים, אם אומרים שבשבע בבוקר צריך להיות על יד האוטובוס, בחמישה לשבע כולם עומדים.

אלכס מילר: יש משמעת.

מילה ספיבק: כן, זה משמעת.

מילה ספיבק: כי אני אומרת לפעמים, סליחה שאני אומרת מולכם, שהדמוקרטיה בבית הספר זה אני.

מילה ספיבק: אחר כך החלפת משלחת נוער עם גרמניה.

מילה ספיבק: הפרויקט הזה כבר ארבע שנים.

מילה ספיבק: אני התחלתי אתה פרויקט ואני רוצה להגיד לכם שזה מאוד מוצלח.

מילה ספיבק: שנה אחת המשלחת שלנו נוסעים לגרמניה.

מילה ספיבק: זו עיר קטנה, גיינכינכן, על ידי אאכן.

מילה ספיבק: אני רוצה לה להגיד שבית הספר שאנחנו עובדים איתם הוא בית הספר היחיד בגרמניה על שם ילדה יהודייה שנספתה בשואה, כמו אנה פרנק, קוראים לה אניטה ליכטנשטיין.

מילה ספיבק: הנהלת בית הספר נאבקו מול רייכסטאג ומול הבונדסטאג כדי לתת לבית הספר הזה את השם אניטה ליכטנשטיין, כי הם לא רצו, כי אמרו שזו היסטוריה ולא צריך להעלות את כל הדברים מחדש, ובכל זאת בית הספר קיבל את השם של אניטה ליכטנשטיין ואנחנו עובדים איתם מאוד יפה.

מילה ספיבק: השנה אנחנו מקבלים את המשלחת בבית ספרנו בכפר.

מילה ספיבק: מנהיגות עסקית צעירה.

מילה ספיבק: תודה ל'הזנק עתידים', הם מביאים לנו לכאן המון מדריכים והמדריכים האלה עובדים עם הילדים שלנו.

מילה ספיבק: אנחנו מגדלים פה את המנהיגים של העתיד.

מילה ספיבק: סיורים, הכל בסדר.

מילה ספיבק: תכנית גישור; תכנית הגישור שבפנימייה היא כבר שבע שנים, זה מאוד מוצלח.

מילה ספיבק: שתדעו שהתלמידים שלומדים בגישור הם מגשרים לא רק בין תלמידי הפנימייה, הם גם בין המבוגרים שיש, אם יש משהו, ובין תלמידים בבית הספר ובין עובדים---

ישי כרמי: ובקהילה גם, קהילת באר יעקב.

מילה ספיבק: כן.

מילה ספיבק: זאת אומרת שהתכנית מאוד מאוד מוצלחת.

יחיאל שילה: מילה, כמה משפטים על מרכז הלימודים אחר הצהריים.

מילה ספיבק: אני עכשיו רוצה להגיע לזה.

מילה ספיבק: המינהל לחינוך התיישבותי נותן לנו שעות מעל מה שאנחנו צריכים לקבל, שעות שמיועדות לתלמידי הפנימייה אחר הצהריים.

מילה ספיבק: אנחנו כבר שנה שלישית.

מילה ספיבק: בשנה הראשונה ניסינו, בדקנו, אבל בשנה שעברה פתחנו בית ספר, זה נקרא מרכז למידה.

מילה ספיבק: 64 שעות שבועיות, התלמידים לומדים.

מילה ספיבק: בהתחלה זה היה קשה, כי ישי וכל המדריכים היו צריכים להכניס את הילדים ללימודי ערב.

מילה ספיבק: הילד יוצא מבית הספר בשלוש ורבע, הוא מסיים את בית הספר, הוא צריך קצת לנוח ובארבע שוב מכניסים אותו ללימודים, זה לא כל כך קל.

מילה ספיבק: בהתחלה זה היה כמו גלגל כשהוא לא משומן, זה הלך לאט לאט, בסופו של דבר ראינו שיש תוצאות.

מילה ספיבק: איזה תוצאות?

מילה ספיבק: קודם כל תוצאות הבגרות.

מילה ספיבק: תוצאות הבגרות בפנייה עלו תוך שלוש שנים מ-8% ל-36%.

ישי כרמי: זה עלה בהדרגה, תשס"ט 18%, תש"ע 25%, תשע"א 36%.

יחיאל שילה: אתמול שאלו את המנהל הכללי בוועדת החינוך של הכנסת כמה בשנה הבאה יעלו, אז הוא דיבר על 1.5%.

יחיאל שילה: אני בעניין הזה לא מסתכן אם אני מדבר על 10%-5%.

מילה ספיבק: זו המציאות, זה מה שיש.

מילה ספיבק: זאת אומרת שכל השעות שמיועדות לילדי הפנימייה, ילדי הפנימייה מקבלים את השעות האלה ויש לימודים.

מילה ספיבק: אנחנו מגייסים מורים, לא רק מורי בית הספר, אני נגד לגייס את מורי בית הספר, להיפך, אני רוצה לגייס מורים מבחוץ.

מילה ספיבק: למה?

מילה ספיבק: כי לא כדאי שהמורה מסביר בכיתה ואחר כך עוד פעם יושב עם התלמיד---

אלכס מילר: מילה, שאלה.

אלכס מילר: מה המרחב כאן מבחינת מקצועות הבחירה לבגרויות?

מילה ספיבק: זה מגמות---

אלכס מילר: אני רציתי לשאול אותך, אני לא יודע אם בדקתם את זה, השנה משרד החינוך הודיע על כך שהם רוצים להתחיל להכניס את כל לימודי, נגיד, כלכלה אישית, כחלק מהבחירה בבגרויות, שזה נותן כלים לתלמידים בכל מה שקשור לכלכלה ולניהול עסקי אישי והתקציב המשפחתי.

אלכס מילר: השאלה אם התחלתם לבנות את העניין הזה.

ורוניקה קופר: לפני שנה, כשפתחנו 'הזנק לתעשייה', אנחנו הזמנו לכאן אנשים שעושים ניהול עצמי, קואוצ'ינג, ובמסגרת הפרויקט הזה, גם לתלמידים של 'הזנק למצוינות' וגם לתלמידים של 'הזנק לתעשייה'---

אלכס מילר: לא, אני אומר שהשנה זה חלק ממקצועות בחירה לבגרויות, ככה הגדיר לנו המנהל הכללי בוועדת החינוך.

אלכס מילר: השאלה אם אתם התעניינתם בזה.

מילה ספיבק: לא, כי יש לנו מספיק מגמות והיינו עסוקים בקיום שלנו, והאמת, לא התעניינו בדברים האלה.

מילה ספיבק: אני חושבת שהדבר שנקרא קואוצ'ינג ואימון אישי, שאנחנו עושים גם לתלמידי 'הזנק' ונעביר את זה גם לתלמידים האחרים, זה ממש---

אנסטסיה מיכאלי: יש לי שאלה בעקבות השאלות האלה, האם משרד החינוך דאג לכך שכל מנהלת של בית ספר לא תמצא את עצמה בסיטואציה שהיא לא יודעת מה לענות בשאלה הזאת?

אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת שאם הולכים ללמד כלכלה, אז מוציאים אי-מייל לכולם, מדברים עם כל מנהל בית ספר ונותנים הוראות ותהליך הסברתי.

יחיאל שילה: לא, יכול להיות שיש תכנית, אולי התחלה של תכנית, התחלה של רעיון.

יחיאל שילה: שמענו גם יוזמות מקומיות, אגב, לאו דווקא... איזה בית ספר יוזם תכנית והמשרד רואה שזה טוב ומתלבש גם על העניין הזה.

יחיאל שילה: אבל הרעיון כרעיון, כשלעצמו, אפשר להעביר את זה במסגרת מגמה, אפשר גם במסגרת חוק.

יחיאל שילה: לילדי פנימייה למשל, כל הילדים הייתי מעביר להם את הדברים האלה, כי יש להם זמן אחר הצהריים, לעשות את הדבר הזה כחוג.

אנסטסיה מיכאלי: המלצה גם ללמוד משפטים באותה מידה.

ענת בן מורה: אבל צריכים להבין שכל מגמה נוספת סוגרת מגמה קיימת.

ענת בן מורה: דווקא ליוהנה יש מבנה מגמות מצוין, יש להם ארבע מגמות מרכזיות שנותנות מענה לטווח רחב של תלמידים, גם למצוינים שבהם וגם למתקשים, וכל המגמות הן מגמות טכנולוגיות שיש בצידן קבלה של הרבה מאוד שעות.

ענת בן מורה: זה אחד מבתי הספר שבנוי, מבחינה קונספטואלית וכלכלית ביחד, מאוד חכם מבחינת המגמות.

מילה ספיבק: ולסיכום אני רוצה להגיד שיש לנו, למרות הכל, למרות כל הקושי, ודאי כשאנחנו כבר עברנו לרשת עתיד, למרות כל הקשיים שהיו לנו...

מילה ספיבק: ואני חושבת שאנחנו לא חושבים שיכולים לקחת את המקל ולעשות כבר הכל שיהיה ממש יפה ובצבע ורוד, ברור שלא, מחכים לנו עוד הרבה קשיים, ואני כבר רשמתי בסיכום שאנחנו צריכים עזרה, עזרה ראשונה.

מילה ספיבק: אני פונה לאלכס וגם ליחיאל שילה, אתם יודעים שיש לנו מבנים בפנימייה שאפשר לשפץ אותם ולקבל ילדים ולתת לילדים תנאים יותר טובים, כי יש לנו בניין אחד שאנחנו יכולים לשפץ ושלכל ילד בחדר יהיו גם שירותים וגם מקלחות.

מילה ספיבק: זה דבר אחד.

מילה ספיבק: דבר שני, ברור שזה החקלאות.

מילה ספיבק: השטח החקלאי שלנו הוא בתוך הדם שלנו, כי אנחנו כפר נוער.

מילה ספיבק: אם אנחנו כפר נוער, חייב להיות שטח חקלאי שאנחנו חייבים לעבד אותו ואנחנו רוצים לעבד אותו, כי יש לנו הכל, אבל באר המים שיש לנו, שזה בינתיים נמצא במחלוקת, האם יקבלו כסף על באר המים, כאילו מוכרים אותו, או משאירים לנו את באר המים ושאנחנו יכולים לעבד את השטח החקלאי שלנו, כי יש לנו הכל; יש לנו רצון, יש לנו אנשים, יש לנו מורים, יש לנו בעלות.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: בהתייחסות לעניין הזה, אני מבקש אחרי הישיבה של הלא ייעודיים בפתיחת שנת הלימודים לשים שעה וחצי של העניין של פתח תקווה, כי מה שהולך שם זה מזעזע, פשוט מזעזע.

אלכס מילר: ב'נר עציון' כל הילדים שם בחוץ, ב'גורדון' כל הילדים בחוץ, משטרה, מפקחים, הרסו שם לקבוצה של 600-500 ילדים את פתיחת שנת הלימודים.

אלכס מילר: לא היה דבר כזה בחיים.

אלכס מילר: כן, בבקשה.

יוחנן דורון: קודם כל ברוכים הבאים.

יוחנן דורון: האמת היא שגם אני פה, כנציג רשת עתיד, אני יכול להחיל את הברכה הזו על עצמו, ובאמת בשמו של המנהל הכללי של הרשת, רואה חשבון עמיעד גורביץ, אני מברך אתכם שאתם באים ובאמת בחרתם לבוא לכפר הנוער על שם יוהנה ז'בוטינסקי, לבית הספר, כשזה היום הראשון שלמעשה באופן פורמלי אנחנו מנהלים את בית הספר בכפר.

יוחנן דורון: אני כשלעצמי חבר ותיק במינהל לחינוך התיישבותי, בשבילי זו סגירת מעגל.

יוחנן דורון: אני ניהלתי הרבה שנים בית ספר של המינהל לחינוך התיישבותי ופשוט תענוג לי לפגוש את האנשים שבאמת הלכתי איתם כברת דרך מאוד ארוכה.

יוחנן דורון: אני רוצה לומר לכם, חברי הכנסת ויושב ראש ועדת החינוך, שיש מינהל במשרד החינוך שתמך לאורך כל הדרך ואלה לא היו שלוש שנים קשות, אלה היו עשר שנים קשות שעברו על הכפר.

יוחנן דורון: בזכות המינהל לחינוך התיישבותי, וזה לא רק לתפארת המליצה או כדי לומר דברים שאינם במקומם, בזכות המקום הזה שרד, כי ללא התמיכה המסיבית, הן ברמה של הפיקוח והן ברמה של התמיכה התקציבית והכספית זה לא היה קורה.

יוחנן דורון: זה באמת מעל ומעבר ההקשבה לצרכים של הכפר היתה מצוינת.

יוחנן דורון: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהודות מכל הלב למר דוד בוגנים, שהחזיק את הכפר בשנתיים האחרונות בצורה יוצאת דופן, באמת צריך לאחל לו מכל טוב עם היציאה לדרך החדשה.

יוחנן דורון: לצוות של בית הספר והפנימייה, לישי, למילה, לוורוניקה, לעליזה, לכולם.

יוחנן דורון: וכמובן לא הזכרתי את חיים אדחוח, וסליחה, גם אותך נזכיר, באמת אנשים שמאוד מאוד אכפת להם, זה לא סתם שהם גרים בכפר, אלא באמת אנשים שתרמו הכל.

יוחנן דורון: אשר לנו, לרשת עתיד, יודע מר יחיאל שילה היטב שאנחנו בנושא של חינוך לקחנו את המוסדות האלה של מה שהיה על"ה וכפר הנוער יוהנה ז'בוטינסקי מתוך אסטרטגיה לקדם את החינוך.

יוחנן דורון: אנחנו לא באים כאן כנדל"ניסטים חלילה או משהו, אנחנו באים לקדם את החינוך ויחיאל יודע היטב, אני מקווה שגם אתם, שהשקענו את כל נשמתנו ובהחלט גם הרבה מאוד כספים יחד עם המינהל בבקעת כנרות כדי להציל את בית הספר ובאמת אנחנו רואים שם ברכה בעמלנו, יש מספר תלמידים שגדל באופן משמעותי כאשר בית הספר עמד על סף סגירה.

יוחנן דורון: אנחנו כאן כדי להישאר, אנחנו כאן לא רק לשש השנים הקרובות, אנחנו באמת רואים את עצמנו מטפחים את הכפר, מקדמים את הכפר, והולכים בדרך שבה הולך הכפר.

יוחנן דורון: באמת מאוד מאוד חשוב לנו.

יוחנן דורון: דיברתי איתך, חבר הכנסת מילר, לפני הישיבה ואמרתי שאני מבקש, 'קיים דיון על הנושא של החינוך החקלאי', הוא הולך ונעלם.

אלכס מילר: לא היה לנו דיון?

יוחנן דורון: אני הייתי רוצה לקרב אותם.

אלכס מילר: אני חושב שהיה משהו.

אלכס מילר: לפני כמה חודשים, לא?

יוחנן דורון: אני אומר לך ככה, אני עוד שייך לדור שבבית הספר היסודי הלך ל...

יוחנן דורון: קודם כל בגינת בית הספר היו לנו ירקות, גידלנו ירקות, אני דאגתי לכך שאני אגור כל השנים עם בית על הקרקע, אני מושבניק וגר בבקעת הירדן, הנושא של החיבור עם הקרקע מאוד חשוב לי, ואני חושב שמה ששמענו בדברים של מילה, שבאמת יוצאים מהלב, אנחנו רוצים חיבור לאדמה.

יוחנן דורון: זה חלק מהעניין, מה גם שזה מתקשר לאחד מהענפים היותר בולטים במדינת ישראל---

יחיאל שילה: זה אחד הנושאים המרכזיים של החינוך ההתיישבותי.

יוחנן דורון: כן, זה הלב.

יוחנן דורון: כמנהל של בית ספר אזורי, גם בעצמי הכנסתי חממה לתוך בית הספר, מתוך הראייה שהנושא של חיבור לאדמה הוא מאוד מאוד חשוב.

יוחנן דורון: אנחנו נמשיך לפתח את הכפר, נקודה.

יוחנן דורון: נעשה את הכל כדי לעזור לכפר לצאת מהשנים הרעות שלו, נקדם אותו קדימה, אנחנו עושים פה באמת בדחילו וברחימו כמה שינויים שהם מחייבים כדי להחזיק את הכפר בצורה שלא יהיה גירעוני.

יוחנן דורון: אין שום סיבה שהכפר הזה לא ישגשג.

יוחנן דורון: אנחנו נעשה את הכל כדי לעזור לאנשי הכפר להתקדם לאן שהם רוצים לקדם את הכפר.

יוחנן דורון: ושוב אני רוצה לאחל לכם שנה טובה ותודה רבה לכל מי שטורח ועוזר, ולך באופן אישי, יחיאל.

אלכס מילר: תודה.

יחיאל שילה: גם היושב ראש וגם חברת הכנסת מיכאלי, שיידעו בדיוק איפה אנחנו עומדים.

יחיאל שילה: כל הסיפור של הקרקעות נמצא כרגע עדיין אצל המפרק.

יחיאל שילה: בהחלטת בית המשפט עשו שני חלקים, אחד נושא הניהול ורשת עתיד זכתה בעניין הזה.

יחיאל שילה: כל מה שקשור בנושא קרקעות זה עסק מורכב, עסק מסובך מאוד ולכן הוא נמצא עדיין ברשותו של המפרק על פי צו של בית המשפט.

יחיאל שילה: לכן בעניין הזה אני מציע להירגע, אנחנו צריכים רק לדעת, אם יש דברים שקשורים למכנה של הכפר, לעבודה החקלאית, למשק החקלאי, עם נאמר תצרוכת מים, כל מה שקשור לקיומו של הכפר, אנחנו צריכים לעמוד, היתר, תשאירו לטיפול ה---

אלכס מילר: העניין ברור.

אלכס מילר: טוב, אנחנו צריכים ללכת.

אלכס מילר: תודה רבה.

מנחה: בוקר טוב, מורים, אורחים , תלמידים יקרים ומכובדינו; אלכס מילר, יושב ראש ועדת החינוך בכנסת, יחיאל שילה, מנהל המינהל ההתיישבותי, ענת בן מורה, מפקחת כללית של בית הספר ומר יוחנן דורון מרשת עתיד.

מנחה: שלום וברכה לכולכם וברוכים הבאים לשערי כפר הנוער יוהנה ז'בוטינסקי.

מנחה: אנו שמחים מאוד לראות אתכם כאן איתנו היום, אנו פותחים היום שנה חדשה, יש התרגשות באוויר, הכיתות התלבשו בבגדי חג.

מנחה: המרחבים צבועים ונקיים, החצר מטופחת ומוכנה לקראתנו.

מנחה: אני מתכבד להזמין את מילה ספיבק, מנהלת בית הספר, לשאת דבריה.

מילה ספיבק: שלום לכולם, בוקר טוב.

מילה ספיבק: כבוד היושב ראש ועדת החינוך, מר אלכס מילר, מר יחיאל שילה, מנהל המינהל ההתיישבותי, מפקחים, היקרים שלנו, ענת בן מורה, מר מיטלמן, נציגי הוועד, ועדת החינוך של הכנסת, אורחים יקרים, מורים, עובדים, ואתם התלמידים היקרים שלנו.

מילה ספיבק: אני שמחה לפתוח את שנת הלימודים תשע"ב בתקווה גדולה והתחלה חדשה.

מילה ספיבק: ביוהנה ז'בוטינסקי ההתחלה היא לאחר שאנחנו עברנו לרשת עתיד.

מילה ספיבק: כולנו תקווה שהשנה הזאת וכל השנים שאנחנו ביחד נעבור עם רשת עתיד אנחנו נראה בית ספר והכפר הכי טובים, הכי טובים בארץ, הכי טובים בעולם, גם בהישגים, גם בכל הפרויקטים שלנו, גם באחוזי בגרות.

מילה ספיבק: אני רוצה להגיד שכל ילד וילד בחטיבה הבינונית, חטיבה עליונה, קיבל כל מה שמגיע לו, כל מה שהוא רצה, לפי הכישרונות שלנו ולפי רמת הלימודים שלו, ואנחנו רוצים את כל הילדים שהגיעו לכפר...

מילה ספיבק: לא חשוב שאתם באים שעה וחצי, יש כמה תלמידים ששעה וחצי נוסעים לבית הספר ושעה וחצי בדרך חזרה, ובכל זאת אתם בחרתם בנו, תודה לכם ואנחנו נעמוד בכל הקריטריונים שלכם, על כל הבקשות שלכם, ואני רוצה להגיד שכפר הנוער יוהנה ז'בוטינסקי זה כפר מיוחד ואנחנו נמשיך להיות הכפר הכי טוב שיכול להיות.

מילה ספיבק: תודה.

מנחה: אני מתכבד להזמין את דר' יחיאל שילה, מנהל המינהל ההתיישבותי, לשאת דבריו.

יחיאל שילה: אדוני היושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, מר אלכס מילר, חברת הכנסת מיכאלי, שהיא תושבת ראשון לציון.

יחיאל שילה: אלכס, גם אתה תושב ראשון, לא?

אלכס מילר: לשעבר.

אלכס מילר: אני עכשיו מתיישב באריאל.

יחיאל שילה: אוקי, זה גם חשוב.

יחיאל שילה: מר יוחנן דורון, חבריי המפקחים, גב' מילה ספיבק, מנהלת בית הספר, תלמידות ותלמידים יקרים.

יחיאל שילה: קודם כל, בראשיתה של שנה חדשה, אני מבקש לשלוח לכם ברכה בשמי ובשם כל ההנהלה לחינוך התיישבותי במשרד החינוך, שתהיה לכם שנה טובה ומוצלחת ושגם תעלו ברמת ההישגים.

יחיאל שילה: אני שמח לשמוע שבשנת הלימודים תש"ע הישגי יוהנה ז'בוטינסקי, עלו באופן משמעותי מבחינת אחוזי בגרות.

יחיאל שילה: בעיקר אני שולח לכם ברכה, התלמידים, וכמובן ברכה למורים ולמדריכים בפנימייה שעושים מאמצים, ואני מצפה גם שאחוזי הבגרות יילכו ויגדלו.

יחיאל שילה: אבל בתי הספר שלנו הם לא בתי חרושת לציונים.

יחיאל שילה: בתי הספר שלנו הם בתי חינוך שבהם אנחנו גם מקנים ערכים לילדים.

יחיאל שילה: ביום שלישי ציינו את ראש חודש אלול שהוא חודש שלכל יהודי זה חלון ההזדמנות לבקש סליחה מחברים וגם סליחה מהבורא, אם עשית איזה שהוא דבר רע.

יחיאל שילה: נדמה לי שזאת ההזדמנות גם לומר למורינו ולמדריכינו שאנחנו מצפים לחנך את תלמידינו לחינוך לערכים, לסובלנות, לאהבת הבריות, לאהוב את השונה, לקבל את העולה החדש, גם אם שפתו לא כמו שפתנו.

יחיאל שילה: אתם רובכם עולים חדשים, אבל אתם כבר ותיקים ואתם גם קולטים עולים חדשים שהגיעו לא מזמן, ובעצם אני מקפל את כל הערכים, לאהוב את הארץ, לאהוב את המולדת שלנו.

יחיאל שילה: אין לנו מדינה אחרת, אין לנו עם אחר, זאת המדינה היחידה שלנו ואני מצפה ואני יודע ואני שמח שהנתונים של הגיוס של תלמידי יוהנה ז'בוטינסקי נמצאים מעל הממוצע הארצי, למעלה מ-90% מהילדים מתגייסים לצבא, חלקכם גם ליחידות קרביות, ועל כך אני מברך אתכם ואני מאחל לכם המשך לימודים מוצלחים.

יחיאל שילה: ולמרות שהכפר הזה, אמרתי ליושב ראש הוועדה, התנהל במשך כמה שנים תחת נטל כלכלי לא פשוט של הרשתות, של הבעלות שהיתה מקודם והיתה סכנת סגירה למקום, אני בטוח שכפר הנוער יוהנה ז'בוטינסקי יילך ויתפתח וישגשג ואני מבטיח לכם להמשיך לסייע לכם, אני וחבריי במינהל, כשם שסייענו לכם.

יחיאל שילה: שנה טובה, שנה מוצלחת, המשך עשייה.

יחיאל שילה: (מחרוזת שירים).

מנחה: אני מתכבדת להזמין את דר' יוחנן דורון מרשת עתיד לשאת את דבריו.

יוחנן דורון: בוקר טוב לכם.

יוחנן דורון: אני, בשם הרשת ובשם רואה חשבון עמיעד גורביץ, רוצה לאחל לכם את כל הטוב שבעולם.

יוחנן דורון: נפגשתי לאחרונה עם צוות המורים והעובדים של הכפר ועם הנהלת הכפר, אחרי שקיבלנו על עצמנו את המלאכה החשובה הזאת של לנהל את הכפר ואת בית הספר, הבטחתי להם, כמו שאני מבטיח לכם עכשיו, שנעשה הכל, אבל באמת הכל, כדי שסביבת הלימודים שלכם תהיה טובה.

יוחנן דורון: כשאני מסתכל עליכם, אני רואה שאתם אולי רבע מהאוכלוסייה בישראל, אבל אתם 100% מהעתיד שלה.

יוחנן דורון: אנחנו, האנשים מולכם, התפקיד שלנו זה לאפשר לכם ללמוד ולהתפתח כדי שאנחנו, כשכבר נצא ממעגל העבודה, נהיה בטוחים שיש מי שמחזיק את המדינה במקומנו.

יוחנן דורון: וכמו שאתם נראים, נראה לי שאנחנו בידיים טובות.

יוחנן דורון: אני לא יכול לבוא ולומר שאני אכיר אתכם בשמות, אבל אני יכול להבטיח לכם, כמו שהבטחתי לעובדים ולמורים, שנהיה כאן בשבילכם, כדי לאפשר לכם עתיד טוב.

יוחנן דורון: שיהיה לכולנו, ובמיוחד לכם, שנה טובה.

מנחה: היום הראשון של שנת הלימודים הוא יום מיוחד שמדבר אל כל אחד, יום שהוא..., אפשר לתת ואפשר לקחת, יום של תקוות ומשאלות, יום של אלף שאלות.

מנחה: לכולנו נאחל שנת ששון ושנת ברכה והמון המון שמחה.

מנחה: העוז איתנו, יוצאים לדרך, בהצלחה.

מנחה: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אלכס מילר, יושב ראש ועדת החינוך בכנסת.

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם, אני מאוד שמח להיות כאן.

אלכס מילר: מאוד סמלי בשבילי להיות בבית הספר הזה, מכיוון שוועדת החינוך בראשותי, ואני נכנסתי לתפקיד רק בנובמבר, התעסקה רבות בעתידו של בית הספר.

אלכס מילר: אז אני קודם כל שמח שאנחנו הצלחנו, והצלחנו במאבק לא פשוט.

אלכס מילר: נמצאים איתנו כאן אנשים שהובילו את המאבק הזה, המנהלת שלכם, מילה ספיבק, שתאמינו לי, כמה שהיא היתה אצלנו בכנסת, אני כבר חשבתי שאנחנו מתחרים בכמות הימים שהיא מבלה אצלנו למול כמה שהיא מבלה אצלכם.

אלכס מילר: אז קודם כל הברכות לה, על כל מה שהיא עושה ועל כל ההישגים שלה, ולרשת עתיד שלקחו את היוזמה ונתנו את הגב המלא לעתידו של בית הספר וכמובן למינהל ההתיישבות במשרד החינוך שעושה הכל ונותן הכל כדי שאתם תצליחו.

אלכס מילר: תלמידים יקרים, אתם לומדים בבית הספר שלדעתי מייצג את המשאבים העיקריים של מדינת ישראל וזה חקלאות, טכנולוגיה, ואתם כנראה הולכים להיות המנהיגים והמובילים של מדינת ישראל בכל התחומים האלה.

אלכס מילר: אני בטוח שהידע שאתם מקבלים כאן והכוח שאתם מקבלים כאן, בסופו של דבר זה ייתן לכם כלים להיות אחראים על הצמיחה הכלכלית והתרבותית של מדינת ישראל.

אלכס מילר: תבינו כמה מושקע בכם.

אלכס מילר: ואחרי שאני אמרתי את זה, אנחנו גם מצפים לתוצאות.

אלכס מילר: רבותיי, חשוב להגיד שאנחנו עכשיו פותחים את שנת הלימודים, חלקם השנה מסיימים ויש לכם עוד שנה ללמוד.

אלכס מילר: בחודש האחרון הזכירו לנו את המציאות הלא פשוטה שמדינת ישראל מתמודדת איתה.

אלכס מילר: אתם יודעים כמה חשוב שאתם תשקיעו בלימודים ותצליחו, כי רק עליכם מסתמכת מדינה שלמה.

אלכס מילר: אז אני רוצה לאחל לכולכם שנה פורייה ומוצלחת, ולכל הצוות ולהנהלה של בית הספר, להורים שלכם וכמובן לכם, תצליחו, תתמודדו עם המבחנים, תקבלו את הערכים שבית הספר שלכם נותן לכם ובהצלחה, יישר כוח.

מנחה: תחילת שנה זו תמיד הזדמנות נהדרת להתחיל את הכל קצת אחרת.

מנחה: אפשר להתחיל מהתחלה כמובן ולפתוח דף חדש שכולו לבן.

מנחה: ואם השנה שחלפה לא הסתדר ממש, אפשר להתחיל הכל חדש.

מנחה: ולהוכיח לכולם ולעצמי בעיקר שאם רק ארצה, אוכל לעשות כל דבר.

מנחה: אני מתכבדת להזמין את נציגת שכבת י"ב.

תלמידה: אורחים מכובדים, מורים ותלמידים יקרים, אני מבקשת לתת ברכה לתלמידי בית הספר לקראת פתיחת שנת הלימודים.

תלמידה: חוזרים לספסל הלימודים, כעת המרוץ מתחיל בכל יום ממש כרגיל.

תלמידה: בזה המרוץ אינכם לבד, סביבכם יש צוות גדול ומיוחד שתפקידו ללוות אתכם, להנהיג, לתת כתף כשצריך, והכל על מנת שתגשימו את שאיפותיכם.

תלמידה: מטרתו של המרוץ אינה בהכרח להגיע ראשונים לקצהו, אלא לסיים את המסלול בביטחון, מתוך אמונה בעצמכם וביכולות שלכם.

תלמידה: לא הראשון שיגיע הוא המנצח, אלא זה שהאמין בדרכו ובאידיאלים שלו.

תלמידה: קחו נשימה עמוקה והאמינו בגאווה, כי יש בכם את הכוח, את היכולת והעוצמה לעבור מרוץ זה בהצלחה גדולה.

תלמידה: קחו את הכוח, הוא שלכם, אם רק תרצו.

תלמידה: בהצלחה לכולם בשנת הלימודים תשע"ב.

מנחה: שתהיה שנה טובה באמת.

מנחה: שנדע לאהוב, לקבל ולתת.

מנחה: שתהיה לכולנו שנה ברוכה.

מנחה: שנת שמחה, שנת בניין ועלייה.

מנחה: שנה טובה ומוצלחת.

מנחה: לשירת התקווה הקהל מתבקש לעמוד.

מנחה: (ההמנון).

מנחה: אנו מאחלים לכל תלמידי בית הספר הצלחה בשנה החדשה.

מנחה: תם טקס פתיחת שנת הלימודים.

מנחה: ביה"ס הרצפלד-חולון

רויטל רווה: ברוכים הבאים, אנחנו לא בטקס הרשמי.

רויטל רווה: אוטוטו בשעה 12 יהיה צלצול, התלמידים נכנסים ואנחנו נכנסים לטקס מקוצר.

רויטל רווה: אנחנו צריכים לעשות היכרות בין כולם?

רויטל רווה: נעשה סבב.

אלכס מילר: זה דיון מסודר של ועדת החינוך, יש פה פרוטוקול, הבחור שם מכין רשימה של כל האנשים שנמצאים כאן, בסוף כולם יופיעו, מי היה.

רויטל רווה: קודם כל תודה שאתם פה.

אלכס מילר: נעשה את זה בצורה מסודרת.

אלכס מילר: אנחנו היום עושים סיור של ועדת החינוך בשני בתי ספר, פתחנו בבוקר בבאר יעקב, בבית ספר יוהנה ז'בוטינסקי, עשינו שם טקס של פתיחת הלימודים, היום אנחנו כאן.

אלכס מילר: רציתי לעשות את היום הזה במיוחד בבית ספר לחינוך מיוחד מכמה סיבות.

אלכס מילר: הנושא הזה עולה כמעט בכל ישיבה בדיונים של ועדת החינוך.

אלכס מילר: גם אתמול בדיון עם שר החינוך העניין של החינוך המיוחד עלה ועלה גם לטונים גבוהים מאוד.

אלכס מילר: אני חושב שאם אנחנו נמשיך להתעקש על התיקונים של כל אותן הוועדות שקיימות בעניין זה, אנחנו בסופו של דבר גם נצליח להביא בשורות, קודם כל לילדים, להורים ולכל מי שמתעסק בחינוך.

אלכס מילר: היום אנחנו עושים פתיחת שנת הלימודים כאן אצלכם.

אלכס מילר: קודם כל תודה על כך שפתחתם את הדלתות לוועדת החינוך, כדי לפתוח את שנת הלימודים בבית הספר שלכם.

אלכס מילר: אני חושב שזו פעם ראשונה.

אלכס מילר: לא עברתי על כל פתיחות שנת הלימודים של ועדת החינוך, אבל לדעתי, אני בכנסת מ-2006, ואני חבר ועדת החינוך מ-2006 וזו פעם ראשונה שאנחנו פותחים שנה בחינוך המיוחד.

אלכס מילר: זה לדעתי המסר החשוב ביותר, שבעניין הזה אנחנו לא מתפשרים ומבחינתנו ננסה להגיע להסדרים גם בשוטף ומבחינתנו כל אותם הצרכים וההשקעה שצריכה להיות בחינוך מיוחד, אני רואה את זה בסדרי עדיפויות, כי אין פה שום עניין של גמישות ומשחקים.

אלכס מילר: אז קודם כל אני רוצה לאחל לכל מי שעוסק בעניין הזה.

אלכס מילר: ..

אלכס מילר: זה חשוב מאוד, ההשקעה בחינוך ומיד רואים כאן את הפירות, אבל מבחינתי העניין שהיום, אנחנו נעשה בצורה רשמית, אבל המסר הוא גם לשלטון המקומי וגם למשרד החינוך שלי יש שנה להיות יושב ראש הוועדה, עד 2012, יש לנו רוטציה אחר כך, ותאמינו לי שהשנה הזאת אני לא... בעניין זה תהיו בטוחים שאנחנו נקיים מספר דיונים.

אלכס מילר: אתמול עלו הסוגיות, התייחסתי בקצרה אתמול לכל הסוגיות, גם בעקבות הוועדה שהיתה על העניין של חינוך מיוחד, ואני אודה לך היום אם תרחיבי קצת על הדברים שנעשים, אני רוצה שזה ייכנס בצורה אחרת לפרוטוקול הוועדה, וכמובן מנהלת בית הספר, אם תוכלי להתייחס לסוגיות ואיך את רואה את הדברים ניתנים לשיפור מבחינתך.

אלכס מילר: נשמח לשמוע.

אלכס מילר: ואני מאחל שנה פוריה ומוצלחת לכל הילדים, הורים, מורים וכל מי שעוסק בחינוך בישראל, שזו עבודת קודש ושליחות, מכיוון שאנחנו מכירים את המצוקות וגם מחפשים איזה שהוא אוויר לנשימה ופתרונות לאנשי החינוך שלנו.

אלכס מילר: זה מבחינתי.

מוטי ששון: אני רוצה באמת לברך אותך על זה שאתה הולך להתמודד עם הנושא הזה.

מוטי ששון: הדברים לא תמיד מקבלים את המענה הנכון בזמן הנכון.

מוטי ששון: אני אספר לך רק סיפור על למה אני אומר את מה שאני אומר.

מוטי ששון: אני בזמנו פניתי לראשי ערים ששולחים את הילדים שלהם לפה.

מוטי ששון: 85% בבית הספר הזה הם לא תושבי חולון, פלוס מינוס.

מוטי ששון: התקשרתי לראשי ערים, אני כבר 18 שנה ראש עיר.

מוטי ששון: התקשרתי לראשי הערים, אמרתי, תשמעו, אני רוצה לנייד את בית הספר.

מוטי ששון: אף אחד לא ענה.

מוטי ששון: אתה יודע מה אמרתי?

מוטי ששון: לכו לכל הרוחות, אני עושה.

מוטי ששון: ..

מוטי ששון: רק מגבלת עומס החשמל עלתה לנו למעלה מ-3,000 שקל.

מוטי ששון: אתה יודע, זה לא באג'נדה של האנשים, גם במערכת החינוך, לעזור לילדים האלה, שהגורל התאכזר אליהם, ומי שעושה מצווה, שכרו במצווה.

מוטי ששון: אז כל מה שאני עושה לטובת בית הספר הזה, הוא לא היה ככה, כמו שאתה רואה אותו, הוא נראה הרבה יותר מוזנח ומי שעזרו זה גם ועד ההורים וגם אחד התלמידים, הבן של איציק, שהיה כותב לי מכתבים והיה כותב לחברי הכנסת, 'בוא, אתה צריך לראות באיזה מצב הוא נמצא', כך הוא כותב מכתבים.

מוטי ששון: אתה תראה פה ילדים במצב מאוד מאוד קשה, אבל לסחוט מהם חיוך זה דבר שהכי עושה כיף.

מוטי ששון: זה מה שאני בא לספר.

מוטי ששון: ניסיתי להביא לפה את ממר"ם, לא החזיקו מעמד.

מוטי ששון: יש לנו שתי יחידות, אחת בממר"ם ואחת ב...

מוטי ששון: הבאתי תקציבים שלהם, ואמרתי שאני רוצה שאתם תשלחו לפה אנשים, כל יום בתורנות, כל פעם מישהו אחר, שיבוא ויהיה... נשברו.

מוטי ששון: זה קשה, אפשר להבין.

מוטי ששון: אני חייב להבין, כי זה פרויקט שהיה---

רויטל רווה: יש מחליף, גם מהצבא וגם מ---

מוטי ששון: נכון, מהצבא, מחיל האוויר.

מוטי ששון: אז הם גם כן עוזרים, אבל היה להם קשה.

מוטי ששון: אני אומר, זו יחידה מאומצת שמקבלת כסף.

רויטל רווה: התלמידים מחכים לנו.

רויטל רווה: מה שחשוב לי לומר שהטקס של תחילת השנה היה בתשע, כלומר קבלת התלמידים החדשים כבר היתה.

רויטל רווה: מי שמחכה לנו עכשיו באולם זה שכבת הבוגרים ומועצת התלמידים.

רויטל רווה: אנחנו נלך לטקס קצר, שיח קצר איתם, לאחר מכן הסבר קצר של ילדי בית הספר וסיום קצר.

רויטל רווה: הכל קצר.

תלמידה: צהריים טובים, תלמידים, צוות ואורחים נכבדים.

תלמידה: היום הראשון ללימודים, ה-1 בספטמבר.

תלמידה: נציין את היום הזה בקטעי קריאה, שירה וברכות.

תלמידה: ראשית, ברצוני להזמין את המנהלת, הגב' רויטל רווה לשאת את דבריה.

רויטל רווה: קודם כל חשוב לי לציין שחלק מהתלמידים לא נמצאים, כי יש חג היום, עיד אל פיטר, סיום החג, נאחל להם חג שמח.

רויטל רווה: ברוכים הבאים, לחברי ועדת החינוך של הכנסת, בראשותו של חבר הכנסת אלכס מילר, מנהלת המחוז, הגברת דלית שטאובר, סגן מנהלת המחוז, משה הרשקוביץ, הגב' נורית פרי, מפקחת בית הספר ואורחים נוספים ממשרד החינוך.

רויטל רווה: מר מוטי ששון, ראש העיר, נורית בן יהודה, ראש מינהל החינוך, רותי קרן, מנהלת אגף הפרט, אורחים נוספים מעיריית חולון, אורחים ממרכז השלטון המקומי ויורם אבזוב, מהסתדרות המורים.

רויטל רווה: לאחר הרשימה הזאת אפשר להבין איזה כבוד נפל בחלקנו.

רויטל רווה: כולכם הגעתם ליום הראשון ללימודים לכבד אותנו בנוכחות

רויטל רווה: כם, תודה רבה, מקרב לב.

רויטל רווה: אנחנו פותחים עוד שנה חדשה, שנת תשע"ב.

רויטל רווה: אני מאחלת לכל אחד מאיתנו בריאות פיזית ונפשית, שלווה ורוגע, שלום בתוכנו ועם סביבתנו, שנשכיל להבין ולמצוא בכל דבר שקורה לנו ובכל סיטואציה שמתרחשת בעולמנו הפנימי והחיצוני את הדברים הטובים שאנחנו יכולים להשיג ולקבל, ולהבין מה עלינו ללמוד מהקורה אותנו.

רויטל רווה: שנגיע לתובנות ונצליח גם ליישם, כדי להגיע לעולם טוב יותר ולאור, רוגע ושמחה.

רויטל רווה: כל אחד מאיתנו, צעיר ובוגר, חייב לדעת שעל כל אחד לקחת אחריות, אחריות על המחשבות, על הרגשות,על המעשים.

רויטל רווה: ואם כל אחד מאיתנו יעשה רק צעד אחד קטן, כולנו ביחד נעבור צעד גדול ומשמעותי.

רויטל רווה: כולנו שונים, אבל כולנו שווים.

רויטל רווה: כל אחד יחיד ומיוחד והתפקיד של כולנו לגלות את הייחודיות שלנו מבפנים ולשלב אותה עם הייחודיות של החברים, וכמו שאומר הרב קוק, צריך שכל איש יידע ויבין שבתוכו, שבתוך תוכו, דולק נר ואין נרו שלו כנר חברו ואין איש שאין לו נר וצריך שכל איש יידע ויבין שעליו לעמול ולגלות את אור הנרות המדהים, ולהדליקו לאבוקה גדולה ולהאיר את העולם כולו.

רויטל רווה: אני מאחלת לכולם שתהיה שנה מעניינת, מאתגרת ומוצלחת, קסומה ונהדרת, ולאורחים שלנו, בזמן הקצר העומד לרשותנו, אנחנו מקווים להשמיע ולהראות לכם חלק קטן של עולמנו.

רויטל רווה: תודה רבה שאתם פה.

תלמיד: וכעת יושב ראש ועד ההורים.

תלמיד: מר אילן פרץ ישא את ברכתו.

אילן פרץ: שלום לכולם.

אילן פרץ: אני יושב ראש ועד ההורים, אני אבא של אמיר פרץ, הוא בן 13.

אילן פרץ: אמנם הגעתי קצת לא מוכן, אבל אני שמח להיות פה, כיתה נחמדה פה... עם האתגרים של הצוות של בית הספר, ילדים שזקוקים לשיקום.

אילן פרץ: אני מאחל לכולם שתהיה להם שנה טובה.

תלמיד: תחילת שנה היא תמיד הזדמנות לעשות את הכל קצת אחרת, אפשר להתחיל מהתחלה כמובן ולפתוח דף חדש שכולו לבן ואם בשנה שחלפה לא הסתדר ממש, אפשר להתחיל הכל מחדש ולהוכיח לכולם ולעצמי בעיקר שאם רק ארצה, אוכל לעשות כל דבר.

תלמיד: בהצלחה לכולם.

תלמיד: תלמידי המקהלה ישירו את שיר בית הספר הרצפלד, שנכתב בידי חברי סדנת שירות מוזיקלי בהנחייתו של אורי.

תלמיד: (שיר).

תלמיד: שנת הלימודים שוב חוזרת, הכל מוכר ואחרת, ואין דברים מהשנה שעברה, הכל חדש והכל כבר קרה, חוזרים חזרה, יהיה טוב, יהיה רע...

תלמיד: ואני שגדלתי פתאום בשנה, מה נשאר בי ומה השתנה.

תלמיד: לא צעיר, לא בוגר, מרגיש כתמיד ובכל זאת אחר, ואיך השנה תהיה המורה, מה קבוע מראש ומה ניתן לבחירה.

תלמיד: שנה חדשה, כיצד אסתדר, על מה אני אצטרך לוותר.

תלמיד: המון שאלות בי צצות ונשאלות לא פחות.

תלמיד: (שיר).

תלמידה: וכעת אני מזמינה את כולם לעמוד לשירת התקווה.

תלמידה: (שירת ההמנון).

רויטל רווה: תודה רבה.

תלמידה: תודה רבה לכולם ושנת לימודים מוצלחת.

רויטל רווה: לפני שהתלמידים ממשיכים את הלימודים כרגיל, הייתי רוצה לשמוע אם יש מישהו מהתלמידים שרוצה לבוא ולומר משהו, מה הוא מאחל לעצמו השנה, לקראת השנה החדשה, מה הוא מאחל לחבר שלו, האם יש משהו שאתם רוצים להשיג השנה.

רויטל רווה: מי רוצה לבוא לומר?

יוסי: שיהיה לי ציון טוב.

יוסי: ואני מאחל---

רויטל רווה: במה אתה רוצה ציון טוב?

יוסי: ב"הילה".

רויטל רווה: בפרויקט הילה.

רויטל רווה: יוסי סיים את פרויקט הילה, מסלול של שמונה שנות לימוד, והגשת את העבודה.

רויטל רווה: לא קיבלת ציון.

רויטל רווה: בסדר.

רויטל רווה: אני חושבת שהעבודה מעניינת, אני מקווה שהציון יהיה גם גבוה.

רויטל רווה: תודה.

יוסי: ואני מאחל שיצליח השנה בבית ספר.

יוסי: שתהיה הצלחה.

רויטל רווה: רפאל הוא תלמיד חדש בבית הספר ואם הייתם שמים לב, אני התבלבלתי, כי הוא הגיע השנה ואז גילינו---

רפאל: שלום.

רפאל: שמי רפאל.

רפאל: שלום לכולם, לאורחים הנכבדים, תודה שבאתם ואני מאחל לכם שנה מתוקה כדבש, כמו לכולם פה, באמת שיהיה רק שנה מתוקה כדבש ושיהיו בשורות טובות ושגלעד שליט יחזור.

רפאל: ברוך ה' שגלעד שליט יחזור ובאמת שיהיה הכל בסדר ואני מאחל לעצמי בעזרת ה' בגרות.

רפאל: אני רוצה בגרות, החלום שלי זה בגרות.

רפאל: תודה רבה.

תלמיד: יש לי פה אח תאום זהה והוא ממש מצחיק.

תלמיד: את אח שלי מבדילים רק בדבר אחד, הוא אוהד בית"ר ירושלים.

תלמיד: אני חיפאי, אני מכיר את חיפה.

תלמיד: רואים, בטח שרואים.

תלמיד: בהצלחה לנבחרת ישראל מחר, בעזרת ה'.

רויטל רווה: את רוצה לדבר על משהו שאת עושה בבית הספר?

רויטל רווה: למשל ביום שישי או רביעי, באיזה מקום את הולכת לעבוד, או איפה עבדת בשנה שעברה?

תלמידה: קשת.

רויטל רווה: ומה עשית שם?

רויטל רווה: את כבר החלטת ש...

רויטל רווה: מעטפות?

תלמידה: כן.

רויטל רווה: ואת אוהבת את העבודה?

תלמידה: כן.

רויטל רווה: ---די.

רויטל רווה: ג'יי והיא היתה בבית ספר מסילות, בית ספר אחרי העבודה.

תלמיד: אני מאחל קודם כל שלא יהיה בלגן ומה אני יכול להגיד עוד?

תלמיד: תודה, תודה רבה לאובי.

רויטל רווה: יש משהו שאתם רוצים לשאול את התלמידים?

קריאה: תלמידים יקרים, לפני שאתם יוצאים, אני בטוחה שיש לכם עוד המון איחולים, אז אנחנו גם נאחל לכם בשם ועדת החינוך של הכנסת ובשם משרד החינוך ובשם כל האורחים שהיו כאן, שנה נהדרת, שכל החלומות והאיחולים שלכם לעצמכם יתגשמו, ואני רוצה לומר לכם שמאוד נהנינו מהשירה ומההופעה שלכם.

קריאה: אני ממש חושבת שאתם כולכם יכולים להתקבל לכוכב נולד.

קריאה: שתהיה לכם שנה נהדרת, מאוד נהנינו.

תלמיד: גם לך.

רויטל רווה: התלמידים עכשיו חוזרים לכיתות.

רויטל רווה: תודה רבה על ההשתתפות שלכם ואנחנו נשארים פה.

רויטל רווה: אני רוצה לספר על בית הספר.

רויטל רווה: הזמן שלנו קצר ואני רוצה שכן נספיק לעשות איזה שהוא סיור של 20 דקות בשני מקומות, אחד זה חדר המחשבים, שם אנחנו נראה עבודת מחשבים משולבת עם מרפאות בעיסוק משולבת עם קלינאיות תקשורת ואחר כך נלך לפיזיותרפיה ונשמע קצת על הפיזיותרפיה בבית הספר.

רויטל רווה: אני לא אספיק לספר את כל מה שתכננתי, אבל קצת על האוכלוסייה.

רויטל רווה: האוכלוסייה של בית הספר מאופיינת בנכויות פיזיות מורכבות.

רויטל רווה: יש נכון להיום בבית הספר 82 ילדים, 83 אולי ביום ראשון.

רויטל רווה: הכיתות שלנו משובצות בין שישה לשמונה תלמידים בכיתה.

רויטל רווה: האוכלוסייה הזאת היא אוכלוסייה שרובה היא שיתוק מוחין בדרגות חומרה שונות וחלקם ניוון שרירים, בדרך כלל פרוגרסיבי, וחלקם פגועי ראש מתאונות דרכים וכדומה.

רויטל רווה: יש לנו כל מיני תסמונות מאוד מיוחדות עולמיות, באמת, שיש אחוזים מעטים בכל העולם, 16% בעולם, באמת תסמונות מיוחדות.

רויטל רווה: המכנה המשותף, שכולם נכים פיזית.

רויטל רווה: אתם ראיתם שחלקם עם הליכונים, חלקם בכיסאות גלגלים, חלקם ללא אביזר עזר, חלקם יכולים לנייד את עצמם וחלקם פגועים בארבע גפיים וזקוקים לעזרה בכל.

רויטל רווה: בנוסף לחלק הפיזי, יש להם דברים שמתווספים, אם יש ילדים שיש להם בעיות שמיעה ויש הרבה ילדים עם בעיות ראייה, בגלל הפגיעה המוחית.

רויטל רווה: יש פה הרבה תלמידים שלא מדברים.

רויטל רווה: אתם ראיתם את אלה ששרים, אבל יש פה הרבה ילדים שלא מדברים, אבל כן מתקשרים.

רויטל רווה: מתקשרים בעזרת לוחות תקשורת, תקשורת חלופית, מחשבים וכדומה.

רויטל רווה: אתם תראו קצת אוטוטו.

רויטל רווה: היום אנחנו מקבלים תלמידים לבית הספר עם יכולת לימודים תקינה, וכמו שראיתם, החלום של הילד הזה, של הנער הזה, שהגיע מתיכון רגיל, מכיתה קטנה בתיכון רגיל בראשון, החלום שלו לעשות בגרות, ואחד הדברים שאני חולמת, שכל ילד ייצא מפה עם תעודה של 12 שנות לימוד.

רויטל רווה: בעבר לא היה דבר כזה והיום אם תלמיד סיים בית ספר לחינוך מיוחד והצליח לעמוד לפחות בבגרות ביחידה אחת, העומדת בפני עצמה ושהיא לא בעל פה, וזה אנחנו מנסים לחפש, הוא מקבל תעודה של 12 שנות לימוד ולשם אנחנו שואפים קודם כל.

רויטל רווה: התלמידה הזאת, למשל, הקריינית שלנו, נדמה לי שזו הבגרות הרביעית שלה.

רויטל רווה: היא רוצה.

רויטל רווה: .. היא נתנה לי יעד, שהיא רוצה 25 נקודות.

רויטל רווה: אין לי מושג איך אני עושה את זה, אבל.

רויטל רווה: ..

קריאה: היא רוצה זכאות מלאה ויותר מהמינימום.

רויטל רווה: יכול להיות שנצליח חלק בזמננו ואחר כך היא תמשיך.

רויטל רווה: הלוגו שלנו, הסלוגן שלנו זה 'בהרצפלד מזיזים את ההר'.

רויטל רווה: אנחנו באמת מאמינים ועושים את המקסימום לתפור לכל תלמיד תכנית משלו, לפי היכולות שלו, לפי החוזקות שלו ולנסות למצוא את הפתרון ולהגיע לכל אחד בכל דרך אפשרית יצירתית.

רויטל רווה: לשם כך יש שני דברים; ראייה הוליסטית ועבודת צוות רב מקצועית.

רויטל רווה: יש לנו באמת צוות רב מקצועי מגוון.

רויטל רווה: יש לנו 82 תלמידים וכ-90 אנשי צוות.

רויטל רווה: אל תגידו יש אחד על אחד, לא, זה לא אחד על אחד, כי הם מגוונים.

רויטל רווה: יש לנו מחנכות וסייעות ומורים מקצועיים ושירות לאומי, אבל יש לנו גם צוות פארה רפואי גדול, מרפאות בעיסוק, קלינאיות תקשורת, פיזיותרפיסטים ותרפיסטיות וכדומה, כשבעצם בעזרת הצוות הזה אנחנו מנסים לענות על הצרכים ההוליסטיים של התלמיד.

רויטל רווה: אנחנו לא עובדים רק על הצד הלימודי פה, אנחנו עובדים גם על הצד הלימודי וגם על הצד השיקומי וגם על הצד התפקודי וגם על הצד הרגשי וגם על הצד החברתי וגם על נושא העבודה וגם על נושא הפנאי.

רויטל רווה: יש הרבה דברים.

רויטל רווה: בתכניות שלנו יש תכניות בית ספריות, אבל יש לנו גם תכניות כיתתיות בהתאם ליכולת של הכיתה ויש לנו גם תכניות אישיות.

רויטל רווה: זאת אומרת שלכל ילד אנחנו תופרים גם תכנית אישית משלו בכל שנה, שמתאימה לו בנקודת הזמן הזו.

רויטל רווה: יש לנו תמיד קושי ומלחמה עם עצמנו כי אנחנו רוצים גם להתאים את עצמנו לחינוך הרגיל ולהשתלב בתכניות של החינוך הרגיל, אבל יש לנו גם הרבה תכניות ייחודיות שלנו, שחייבים, אם זה עבודה ואם זה כישורי חיים וזה עצמאות וכדומה, וכל שנה אנחנו מנסים לעשות את התכניות כמה שיותר.

רויטל רווה: אני אומרת, יש לתלמידים שלנו 35 שעות בשבוע והתכניות שלנו הן בשביל לפחות 70 שעות בשבוע.

רויטל רווה: אז כל שנה אנחנו מנסים לראות, בשכבה הצעירה לתת את זה ובשכבה הבוגרת לעשות את זה.

רויטל רווה: אנחנו לא מצליחים לעשות את כל מה שאנחנו רוצים, אבל אנחנו מאמינים שלא השמים הם הגבול אלא מעבר לזה.

רויטל רווה: בשנים האחרונות התמקדנו המון בנושא הפדגוגי, בנושא של הגדרות תפקידים של ממשקים בין תפקידים.

רויטל רווה: זה לא פשוט לעבוד בצוות שהוא הטרוגני כל כך, במיוחד כשיש גם אגואים, ולכן צריך לעשות ממשקים, הגדרות תפקידים וכדומה.

רויטל רווה: עסקנו המון בהערכת תכניות, בהערכת אנשי צוות ואנחנו נמשיך את זה השנה.

רויטל רווה: השנה, כמו כולם, אנחנו נכנסים לתכניות של תרבות ומורשת ושנת השפה העברית ושנת הבריאות ועוד ועוד ועוד ועוד, כמה שנצליח לעשות.

רויטל רווה: אני יודעת שהמורות נלחמות איתי כי הן לא מבינות איך אני נותנת להם הוראות לכל כך הרבה תכניות שהם צריכים לעשות במערכת, אבל כשהן סופרות לי את השעות שיש גם וגם וגם, אין.

רויטל רווה: אז נכון, אז משא ומתן ו...

רויטל רווה: התחלנו השנה אופק חדש, היום.

רויטל רווה: היום התחלנו אופק חדש, נאחל לנו הצלחה.

רויטל רווה: אני מניחה שתהיה הסתגלות, לאט לאט.

רויטל רווה: חלק מזה אנחנו לא יודעים, חלק מזה בטח עוד חודש אנחנו נבין, יש קשיים, אנחנו נתמודד איתם, אני מקווה, ואם לא, נצטרך להתמודד איתם, ואני מאמינה שאנחנו נלמד ונשנה בהתאם.

רויטל רווה: בכלל בבית הספר שלנו אנחנו נורא מאמינים בשיפור מתמיד.

רויטל רווה: זאת אומרת לעשות, ללמוד, לנתח, להסיק מסקנות ולשנות הלאה.

רויטל רווה: זה מה שאנחנו עושים כל הזמן, זאת הדרך.

רויטל רווה: שאלות?

רויטל רווה: יש שאלות עכשיו?

רויטל רווה: לפני הסיכום?

קריאה: כמה שעות מקבל כל ילד---

רויטל רווה: זה לא כל ילד, כיתה מקבלת.

רויטל רווה: כיתה מקבלת 41 שעות וחוץ מהשעות האלה של התקן, אנחנו מקבלים שעות שח"מ שזה לפארה רפואי.

אלכס מילר: אני מציע שנעשה סיור מהיר.

אלכס מילר: חדר מחשבים

אלכס מילר: שלום, גברתי.

רכזת המחשוב: אני רכזת המחשוב בבית הספר.

רכזת המחשוב: אני נותנת תמיכה גם בציוד המחשוב, גם בצוות וגם לתלמידים.

רכזת המחשוב: כל תלמיד בבית הספר מקבל מענה הן מבחינת שיעורים כיתתיים, הן מבחינת שיעורים פרטניים וגם בסדנאות.

רכזת המחשוב: אני מובילה שתי סדנאות עם אוריינטציה שיקומית לחיי עבודה, בשכבה הבוגרת, סדנת תוצרי מחשב וסדנת צילום ואני גם מכינה לבגרות בכתיבה עסקית וביסודות המחשב ואני מאוד גאה להגיד שהיום התבשרתי בציונים של חמישה תלמידים שהגשתי בקיץ וכולם עברו בהצלחה עצומה.

רכזת המחשוב: אז גם אחרי 20 שנה במערכת, אני עדיין מתרגשת.

רכזת המחשוב: המטרה שלנו היא להתאים לכל תלמיד בבית הספר סביבה נגישה, ממוחשבת, ללמידה, לכתיבה, לפנאי, ואת העבודה הזאת אני לא עושה לבד.

רכזת המחשוב: אני עושה עם צוות פארה רפואי בבית הספר, עם מרפאות בעיסוק ועם קלינאיות תקשורת וביחד אנחנו חושבים ושוברים את הראש איך אנחנו עושים את ההתאמות הכי טובות עבור התלמידים שלנו, שבאמת כל תלמיד יוכל לעבוד בצורה עצמאית.

רכזת המחשוב: אתם תראו היום פה, כל תלמיד עובד בדרך עצמאית בהתאם ליכולות שלו ולמה שהוא יכול לעשות.

רכזת המחשוב: יש לנו כאן את ענת, שעובדת עם עט פוינטר, ובאמצעות העט פוינטר היא שולטת על עכבר חצים במקלדת, היא נכנסת, סביר להניח שהיא תיכנס ליוטיוב, כי היא מאוד אוהבת לשמוע מוזיקה, היא תרשום ביוטיוב כמה אותיות.

רכזת המחשוב: יש להם איזה שהיא אסטרטגיה שהם מפתחים, התלמידים שלנו, גם מי שמתקשה בקריאה וכתיבה, הם יודעים לצלם כבר את השם של הזמר, או את השם של הלהקה והיא מפעילה את זה באופן עצמאי.

רכזת המחשוב: יש את דניאל, שעובדת עם ג'ויסטיק ברגל.

רכזת המחשוב: לצורך העניין אנחנו מוציאים את הסדים, מוציאים את הנעליים, הוא עובד עם ג'ויסטיק ולחיצת מתג לאישור.

רכזת המחשוב: עובד בצורה עצמאית לגמרי.

רכזת המחשוב: ויש את אריקה שעובדת עם עכבר ראש.

רכזת המחשוב: זה משהו די חדש שנכנס לבית הספר, שאנחנו גם לומדים אותו וגם התלמידים לומדים אותו.

רכזת המחשוב: היא גם משתתפת בסדנת מוזיקה והיא מפעילה מוזיקה בבית ספר במסילות, אם אני לא טועה, בבת ים, והיא גם עושה את זה בצורה עצמאית.

מרפאה בעיסוק: למעשה כמו שאור סיפרה, אנחנו עובדות בשיתוף פעולה יחד עם חדר המחשבים, הריפוי בעיסוק.

מרפאה בעיסוק: כל תלמיד עובר איזה שהיא בדיקה לגבי רמת היכולות שלו בתפעול המחשב.

מרפאה בעיסוק: כשאנחנו רואות קושי, אנחנו מנסות למצוא איבר הפעלה, אם על ידי הראש, או הרגל, או איזה שהוא איבר אחר, ואנחנו מאפשרות לתלמיד לעבוד בצורה עצמאית.

מרפאה בעיסוק: המחשב משמש ככלי ללמידה ולפנאי.

מרפאה בעיסוק: אנחנו משתדלות שגם בבית התלמיד יוכל להעסיק את עצמו באמצעות האביזרים המותאמים.

מרפאה בעיסוק: ככלל, ריפוי בעיסוק מקנה מיומנויות והרגלים ותפקוד עצמאי בחיי היום יום.

מרפאה בעיסוק: אנחנו בעיקר מתמקדות בתחומים שרלוונטיים לתלמיד, אם זה בלמידה, כשהוא מתבגר - בעבודה, גם בשעות הפנאי, כמו שכבר הזכרתי, אם זה במחשב ואם זה משחקי קופסה, כל מיני משחקים חברתיים, וכמובן אנחנו מלווים אותו להיות כמה שיותר עצמאי בחיי היום יום, בתפקודים הבסיסיים, עד לתפקודים גבוהים יותר.

אלכס מילר: יפה, כל הכבוד.

אלכס מילר: תודה רבה.

קלינאית תקשורת: אנחנו כאן בבית הספר עובדים עם תלמידים, חלקם מדברים באופן ורבלי, חלקם זקוקים למערכת של תקשורת תומכת וחליפית.

קלינאית תקשורת: הבאתי לכאן כמה דוגמאות שאפשר באופן חופשי להסתכל.

קלינאית תקשורת: יש כאן לוח שבנוי ללקויות ראייה ולוח ספציפי לחגים.

קלינאית תקשורת: זאת אומרת כל פעילות בכיתה שנעשית מלווה באיזה שהוא לוח, במידה והתלמידים זקוקים.

קלינאית תקשורת: כמובן שיש מחשבי תקשורת שבאים בשיתוף הפעולה עם המרפאות בעיסוק ועם צוות המחשבים, להתאמה הכי טובה של שליטה במחשב.

קלינאית תקשורת: הפלוס של מחשב לעומת לוח תקשורת זה היכולת לדבר, להגיד משהו.

קלינאית תקשורת: לתת את האפשרות גם לתלמיד שאינו מסוגל לדבר את האפשרות להביא לידי ביטוי צרכים, רצונות, בקשות, שאלות, תהיות, כל אחד לפי הרמה הקוגניטיבית ולפי היכולת שלו.

אלכס מילר: תודה.

פיזיותרפיסטית: זה חדר הפיזיותרפיה.

פיזיותרפיסטית: כמו שאתם רואים הוא מאובזר מאוד יפה.

פיזיותרפיסטית: סוג האוכלוסייה של בית הספר, כמו שכבר שמעתם, הוא ילדים עם לקויות מורכבות.

פיזיותרפיסטית: לקויות מורכבות זה אומר מילדים שמסוגלים ללכת באופן עצמאי, עם איזה שהיא או גרירת רגל, או איזה שהיא בעיה ביד, בעיה יחסית קטנה, ועד ילדים שיושבים בכיסא גלגלים, שחלקם מסוגלים להניע את עצמם בכיסא הגלגלים וחלקם אפילו לא מסוגלים להניע את עצמם.

פיזיותרפיסטית: המגוון הוא מאוד גדול.

פיזיותרפיסטית: המטרה הגדולה שלנו בפיזיותרפיה היא לבוא לכל ילד ולנסות להגיע לעצמאות מקסימלית שלו, כשאצל כל ילד עצמאות מקסימלית היא שונה.

פיזיותרפיסטית: זו הסיבה שרוב הטיפולים הם אינדיבידואלים.

פיזיותרפיסטית: אנחנו עובדים בדרך כלל מטפל מול ילד, כיוון שלכל אחד יש בעיה אחרת, לכל אחד יש לקויות שונות והמטרה שלנו היא להגיע להישגים הכי גבוהים מבחינת העצמאות.

פיזיותרפיסטית: מה שאנחנו עושים, בגדול, אנחנו מאפשרים תשתית גופנית טובה.

פיזיותרפיסטית: זה החלק שלנו בפיזיותרפיה, זה החלק המוטורי, ולאפשר תשתית גופנית טובה כזאת שילד יוכל לשבת בכיתה בצורה הכי נוחה ולהקשיב בשיעור, שילד יוכל להיות מסוגל לעשות את הפעולות שבשבילנו הן הכי טריוויאליות ופשוטות שאנחנו לא חושבים עליהן, כמו להיות מסוגל לאכול באופן עצמאי, להיות מסוגל ללכת לשירותים, להיות מסוגל להסתרק, להיות מסוגל לנוע ממקום למקום.

פיזיותרפיסטית: בכל הדברים האלה אנחנו מטפלים.

פיזיותרפיסטית: חלק חשוב מהעבודה שלנו זה אביזרי עזר.

פיזיותרפיסטית: יש הרבה מאוד נכויות שבעזרת אביזרי עזר מתאימים אפשר להגיע עם ילדים לעצמאות טובה יותר.

פיזיותרפיסטית: זה מתחיל מקביים, ילדים שזקוקים לקביים כדי ללכת, זה עובר להליכונים, זה עובר לכיסאות גלגלים, זה עובר לכיסאות ממונעים.

פיזיותרפיסטית: יש ילדים שמסוגלים להניע את עצמם רק עם סוויץ' כזה קטן עם היד, ויש ילדים שמסוגלים להניע כיסא ממונע עם הראש, או עם איבר אחר.

פיזיותרפיסטית: זו טכנולוגיה מאוד מסובכת ומאוד ענפה וכל ההיי טק בעצם מגיע גם לפיזיותרפיה וגם ל...

פיזיותרפיסטית: לאחרונה הצטיידנו פה באביזרים מאוד חשובים---

רויטל רווה: --- בהשתתפות העירייה.

פיזיותרפיסטית: וכל האביזרים האלה שאתם רואים עכשיו פה, הם קודם כל מאפשרים לנו לעבוד בצורה נכונה וטובה עם כל ילד, ודבר נוסף, זה נותן לילדים הרגשה שהם כמו בחדר כושר, הם יכולים לעשות דברים שגם אנשים אחרים רגילים ונורמלים יכולים לעשות.

פיזיותרפיסטית: זה מאוד חשוב, זה גם עוזר לנו לעבוד איתם וזה גם עוזר להם להרגיש מאוד טוב.

פיזיותרפיסטית: חלק חשוב מהעבודה שלנו זה גם בבתים, זה גם במעקבים רפואיים שהילדים זקוקים להם.

פיזיותרפיסטית: הילדים במהלך השנים עוברים הרבה מאוד פרוצדורות רפואיות, ניתוחים, ביקורות רפואיות, כל מיני שיטות טיפוליות שונות.

פיזיותרפיסטית: חלק אנחנו הולכים לכל מיני קורסים וחלק אנחנו מלמדים אותם למקומות אחרים או עוזרים להם להגיע לכל מיני אפשרויות נוספות שקיימות.

פיזיותרפיסטית: בסך הכל העבודה היא מאוד מגוונת.

פיזיותרפיסטית: מה שמאוד חשוב זה שאנחנו צוות אחד בבית הספר, יש פה הרבה מאוד תחומים והעבודה היא בשיתוף פעולה ועבודת צוות מאוד טובה, גם עם הריפוי בעיסוק, גם עם הריפוי בדיבור, גם עם המחנכות, גם עם המורים.

פיזיותרפיסטית: בסך הכל הילד הוא ילד שלא נמצא רק בחדר הפיזיותרפיה והוא צריך לעשות את הפעילות פה, אלא הוא ילד שעובר גם לכיתה, גם עובר לאולם ספורט, גם הולך לשירותים וכל הדברים האלה, חשוב מאוד כדי שהוא באמת יגיע לעצמאות המקסימלית, זו עבודת צוות, עם כל הגורמים שנמצאים פה בבית הספר וגם מחוץ לבית הספר.

פיזיותרפיסטית: זה בגדול העבודה שלנו.

אלכס מילר: תודה.

רויטל רווה: תישארו פה.

רויטל רווה: כיוון שאתה מקצר לי את הזמן, אני לא אקח אתכם לחדר אחר, אנחנו נסיים פה, זה בסדר מבחינתך?

אלכס מילר: כן.

רויטל רווה: אבל עוד לא סיימנו.

רויטל רווה: עוד לא אמרתי הרבה דברים, באמת.

רויטל רווה: זה ביקור מאוד קצר.

רויטל רווה: שני דברים אני רוצה להגיד על הקהילה ועל ההורים.

רויטל רווה: מאוד חשוב לנו הקשר עם ההורים ואנחנו מנסים להביא את ההורים אלינו ואני חושבת שגם אתם---

קריאה: באים לבד.

רויטל רווה: יפה, אהבתי.

רויטל רווה: אתה יודע מה?

רויטל רווה: אני אוהבת אתגרים.

רויטל רווה: אנחנו משתפים אותם, מה הם היו רוצים שהילדים יעשו בשנה הבאה, אנחנו משתפים אותם בנושא של הדרכה, כמו שדפנה אמרה, זה שאנחנו עובדים פה בשעה אחת טיפולית, זה לא יעזור, מה שאנחנו צריכים לעשות זה המשכיות והמשכיות היא גם בכיתה והמשכיות היא גם בבית, אם זה בגמילה וכדומה.

רויטל רווה: אז אנחנו מאוד מנסים לעשות שיתופי פעולה עם ההורים, לפעמים זה מצליח יותר, לפעמים פחות.

רויטל רווה: אבל זה אתגר.

רויטל רווה: הדבר השני זה שילוב בקהילה.

רויטל רווה: כבר פה אנחנו מנסים לעשות שילובים.

רויטל רווה: לא מנסים, אנחנו עושים שילובים עם בתי ספר רגילים.

רויטל רווה: בשכבה הצעירה עם בית ספר יסודי, שכבה מתבגרת עם חטיבת ביניים ובוגרת עם תיכון.

רויטל רווה: לא כל יום ולא כל שבוע, אבל פעם בחודש.

רויטל רווה: זה לא פשוט, כי גם הם לא יכולים להפסיד כל כך הרבה לימודים, אבל אנחנו לוקחים נושא משותף ואנחנו מעבדים, הם בזמנם החופשי ואנחנו בזמננו החופשי, וביחד במשותף.

רויטל רווה: אנחנו התחלנו עם זה מהמטרה שלנו, אבל אנחנו מאמינים ורואים שהאוכלוסייה הרגילה מקבלת הרבה יותר ממה שאנחנו, וחוץ מזה, הקטנים האלה יהיו יום אחד בוגרים וגדולים ואני מבינה שהם יהיו פתוחים יותר לקלוט את האנשים עם צרכים מיוחדים.

רויטל רווה: אני יכולה להגיד שהמדינה בכלל נפתחה יותר לנושא של עבודה, תעסוקה.

רויטל רווה: אנחנו משלבים תלמידים בוגרים במקומות עבודה, התנסות בעבודה, הם קוראים לזה, ללא שכר, כל שנה במקום אחר, מוגן יותר, מוגן פחות, זה יכול להיות בחווה החקלאית, זה יכול להיות במפעל המוגן, זה יכול להיות בחצי חינם, שזה סופר גדול פה, זה יכול להיות בדואר ובטיפת חלב, טלפונים וכדומה, כל אחד בהתאם ליכולת שלו.

רויטל רווה: מתי התחלנו את השילוב בקהילה?

רויטל רווה: לפני שש שנים.

רויטל רווה: לפני שש שנים בקושי הצלחנו לשלב תלמידים, שנה לאחר מכן חמישה, אחרי זה שבעה, היום אנחנו משלבים 38 תלמידים לפעם בשבוע במקומות עבודה וזה יפה.

רויטל רווה: זה יופי למדינה שבאמת פותחים קצת את ה... מוכנים.

רויטל רווה: אחת המטרות שלנו, שאנחנו מאוד רוצים, זה החלום שלנו, שמקום העבודה האחרון של התלמיד יהיה מקום העבודה שלו.

רויטל רווה: השנה הצלחנו להגשים חלום אחד, של תלמיד אחד, בחצי חינם.

רויטל רווה: תלמיד אחד שהשתלב בשנה האחרונה שם והוא עכשיו עובד שם, הוא מקבל כסף, במקרה זה התלמיד שהוא מאמץ אותו כאן.

רויטל רווה: אבל זה לא פשוט.

רויטל רווה: אני מבינה, מקומות יכולים לקלוט בתור התנסות, אבל לקלוט ולתת שכר זה הרבה יותר קשה.

רויטל רווה: לא מאשימה, אבל מקווה שנצליח יותר.

רויטל רווה: שאלות?

אלכס מילר: לא דיברת על הבעיות---

רויטל רווה: רוצים שאני אדבר על הבעיות?

רויטל רווה: כמה זמן יש לי לדבר על הבעיות?

אלכס מילר: מה שאני מציע זה דבר כזה; אנחנו בעיקרון מכירים את הבעיות והקשיים.

אלכס מילר: ..

אלכס מילר: אני מנסה להוביל פה איזה שהוא קו מול הגורמים.

אלכס מילר: אני חושב שבמשרד החינוך רואים שבחינוך מיוחד לא דיברו כל כך הרבה בוועדת החינוך כמו בכמה חודשים האחרונים, אז אני מקווה מאוד שזה מסייע ועוזר לכולכם, וכך אנחנו גם נתקדם הלאה.

אלכס מילר: לא יהיה לנו זמן כרגע לשמוע את מה שרצית להגיד, אני מציע שתעבירו לנו את זה בכתב לוועדת החינוך, ומבחינתכם, אני מציע שבכל אותם הדברים שלדעתך אנחנו יכולים לסייע, לפתור מצוקות עם משרד החינוך, בכל דרך אפשרית, פשוט תעבירו לנו בצורה מרוכזת, יש לנו חבר'ה שכל אחד אחראי, אם זה בלשכה שלי, אם זה בוועדת החינוך.

אלכס מילר: חשוב לנו שתעבירו לנו דברים, איך שאת רואה, לא ספציפית לבית ספר שלך, אלא בכלל, כי בסופו של דבר הסוגיות הן אותן סוגיות בכל בית ספר ובית ספר.

אלכס מילר: כמובן שהדברים הפרטיים הם גם דברים חשובים ואם תהיה לנו אפשרות לסייע, אנחנו נשמח, אבל באופן כללי מבחינת ועדת החינוך נושא החינוך המיוחד הוא בסדר העדיפות שלנו ואנחנו גם מצפים לפתרונות ולבשורות.

אלכס מילר: תודה רבה, שנה טובה ומוצלחת ובהצלחה לכולם.