ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 195, 2011-07-24 11:00

דני דנון: בוקר טוב לכולם.

דני דנון: אני שמח לפתוח ישיבה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעיר לוד.

דני דנון: קודם כל, חברי בן סימון, כשאתה מגיע הישיבות מעניינות, אז אני מודה לך שהצטרפת אלינו.

דני דנון: אני מכיר היטב את העיר לוד, יש לי פה חברים רבים וטובים.

דני דנון: גם יאיר רביבו, מנכ"ל העירייה, וגם גיל חדד, ועוד רבים וטובים שנמצאים פה בחדר, ציון ואחרים, ואנחנו, קודם כל רוצה לומר מילה למאיר.

דני דנון: ברמה האישית מאחלים לך הצלחה.

מאיר ניצן: תודה.

דני דנון: אנחנו לא מכירים.

דני דנון: אנחנו לא באנו מאותו בית יוצר.

דני דנון: אתה לא גדלת בתנועת בית"ר, למיטב זיכרוני, אנחנו כולנו פה, חברי הכנסת שנמצאים פה, אבל בהחלט הצלחתך זה הצלחה של מדינת ישראל.

דני דנון: לקחת על עצמך אתגר גדול מאד, ואנחנו באנו היום, בכובענו כועדת עליה וקליטה, לראות מה נעשה בעיר, מה אפשר לשפר.

דני דנון: אני סיירתי פה בתפקידי הקודם כיו"ר הועדה לזכויות הילד לפני כשנה, וביקרנו בבית ספר שבאמת יש שם שיתוף פעולה יפה עם ילדים עולים, אבל עם כל הקשיים של העיר, ואחוז העולים הלא מבוטל, אנחנו באמת רוצים לראות מה ניתן לעשות, ואיפה אנחנו יכולים לסייע מול משרדי הממשלה.

דני דנון: יש פה גם נציגים של המשרדים השונים.

דני דנון: אני זוכר שהייתי פה מגיע עם ראש הממשלה לשעבר, אריאל שרון, שהיה לו את הטיפול נקודתי, נקרא לזה.

דני דנון: טיפול נקודתי.

דני דנון: באנו לכאן.

דני דנון: הוא היה עושה פעם בחודש.

דני דנון: באחת הישיבות הגעתי איתו.

דני דנון: הוא היה עושה פעם בחודש ישיבה של מנכ"לים, והיה בתור אינסטלטור פותר את הבעיות אחת לאחת.

דני דנון: אם נוכל אנחנו גם היום לראות איך אנחנו פותרים, מסייעים ומקדמים.

דני דנון: בסך הכל יש בעיר לוד כ – 25 אחוז עולים, שזה אחוז לא מבוטל.

דני דנון: הנתונים שלכם טיפה שונים.

דני דנון: זה הלמ"ס זה הנתונים שלנו.

דני דנון: אז באמת אנחנו נראה את זה כאתגר.

דני דנון: הייתי רוצה לאפשר לך, או נציגיך סקירה קצרה על נושא קליטת העולים.

מאיר ניצן: טוב, אני רוצה לומר לך, להשיב לך.

מאיר ניצן: למרות שאינני מתנועת בית"ר: "ביום פקודה אני כמוט נחושת, כגוש ברזל בידי נפח ושמו ציון.

מאיר ניצן: חרשני כרצונך.

מאיר ניצן: מגל, גלגל חרושת, או חרב ופגיון".

מאיר ניצן: מי כתב את זה?

דני דנון: זה הנדר.

מאיר ניצן: אז אני אומר לכם, דברים יפים אני זוכר.

מאיר ניצן: רבותיי, העיר לוד, כפי שאני מצאתי אותה, ואני אחר כך אתן לאנשי המקצוע לדבר יותר, היא הטרוגנית בצורה קיצונית לעומת ערים אחרות שאני מכיר.

מאיר ניצן: יש בה כ – 30 אחוז אוכלוסייה ערבית, ומי שחושב שאוכלוסייה ערבית זה דבר אחיד, הוא רק טועה.

מאיר ניצן: יש הבדל בין נוצרים למוסלמים, בין ותיקי לוד לבדואים שהתיישבו בה, ולבין משת"פים שהובאו אלינו.

מאיר ניצן: ואם אתם חושבים שהם מדברים ביניהם יש לכם טעות גדולה מאד.

מאיר ניצן: קשה מאד.

מאיר ניצן: מצד שני גם העלייה.

מאיר ניצן: חלקה עלייה מחבר העמים.

מאיר ניצן: חלקה עלייה מאתיופיה.

מאיר ניצן: חלקה מאותו חלק של חבר העמים שהוא דרום מזרח אסיה.

מאיר ניצן: כל אלה מציבים בפנינו אתגר לא רגיל אנושי לשילוב חברתי, ואני נוהג לקרוא למה שקוראים במקומות אחרים: האגף לרווחה וסעד, וכדומה, אני קורא לו: האגף לשילוב חברתי.

מאיר ניצן: כי זו המטרה העיקרית, לשלב בין האוכלוסיות.

מאיר ניצן: השילוב הזה הוא קשה קודם כל בגלל מערכות חינוך ורצון כל אחד לשמר את עברו, בעיקר הציבור המוסלמי והערבי.

מאיר ניצן: אבל יש גם השתלבות אחרת.

מאיר ניצן: וההשתלבות האחרת היא באמת בחיי התרבות, בחיי הספורט, מועדונו נוער, וכדומה, שגם הם אינם בשפע, וכרגע אני מקווה שנצליח.

מאיר ניצן: אני אתן לך רק דוגמא: תנועת הנוער העובד - תנועה שהיתה קיימת פה הרבה שנים.

מאיר ניצן: פתאום אומר לה ההסתדרות: שלום.

מאיר ניצן: תעזבי את החדר.

מאיר ניצן: תעזבי את המקום.

מאיר ניצן: אין להם איפה להיות.

מאיר ניצן: הם ברחוב.

מאיר ניצן: תנועת הצופים הערבית - שהיא תנועה חיובית מאד, רצינית מאד בעיר, בתנופה של גידול, אין להם איפה לפעול.

מאיר ניצן: תנועת בני עקיבא - שהולכת וגדלה, אין לה מקום.

מאיר ניצן: אנחנו עכשיו עם מפעל הפיס סידרנו, אני מקווה שבקרוב נתחיל בבניית שלושה מועדונים לתנועות הנוער, כי זה הדבר הראשון שאני צריך.

מאיר ניצן: במקביל, באמצעות רשות ההימורים בספורט אנחנו מנסים לשפר, או לשפץ מגרשי משחקים כאלה לכדורגל בעיקר.

מאיר ניצן: כי זו המודה כאן.

מאיר ניצן: אבל יש גם טניס שולחן, שאין לנו מקום.

מאיר ניצן: חסר מקום לפעילות קהילתית.

מאיר ניצן: אני מקווה שנצליח להתגבר.

מאיר ניצן: אין לי הרבה מה לדבר על תעסוקה, כי בסך הכל אני חושב שהתעסוקה, בהשוואה למה שנעשה בארץ, ובארץ הרי מותחים ביקורת, כל הזמן צועקים, ושוכחים, אבל שוכחים שהתעסוקה, שאבטלה במדינת ישראל היא הרבה יותר נמוכה מאשר בארצות הברית, לדוגמא, או באירופה.

מאיר ניצן: ויש תעסוקה, רמת התעסוקה בסדר.

מאיר ניצן: מרבית היהודים מועסקים מחוץ לעיר, מרבית הערבים מועסקים בעיר.

מאיר ניצן: אלה הנתונים העיקריים, ואני הייתי מבקש אולי מאורלי דהן לתת סקירה, אורלי דהן, ראש האגף לשילוב חברתי.

מאיר ניצן: זכתה פה אחד במכרז שהתקיים לפני כחודש.

מאיר ניצן: אבל היא לא חדשה פה.

מאיר ניצן: היא עבדה פה.

מאיר ניצן: היתה כממלאת מקום הרבה זמן.

מאיר ניצן: היום היא עושה, תציג את הנושא.

גיל חדד: היא החזיקה את תיק הקליטה הרבה שנים.

אורלי דהן: טוב, באמת אני מקדמת אתכם בברכה.

אורלי דהן: חשוב לנו מאד שאתם באים לראות את העבודה שנעשית פה בתחום הקליטה בעיר, ויש הרבה עבודה.

אורלי דהן: סך הכל, כמו שראש העיר אמר, העיר לוד בעצם היא משולש של רב תרבותי, בעיקר של שלושת הדתות: יהודים, נוצרים ומוסלמים.

אורלי דהן: הנתונים הם לקוחים, נכון, מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כשאנחנו מדברים על 74 אלף תושבים.

אורלי דהן: 30 אחוז ערבים, 32 אחוז מהם, מ – 74 כמובן, עולים.

אורלי דהן: התכניות: המטרה של התכניות בעצם שאנחנו מקבלים לביצוע ממשרד הקליטה הם באים להקל על השילוב של העולים החדשים בעיר הזאת.

אורלי דהן: יש הרבה מאד, תיכף תיראו, אחר את המורכבות של העולים, ואת האופי שלהם.

אורלי דהן: ההתפלגות של העולים, נכון ליולי 2011: סך הכל, לא מעט מחבר העמים שרובם מרוכזים ב"גני אביב".

אורלי דהן: רובם.

מאיר ניצן: מה מספר?

אורלי דהן: 15,973.

אורלי דהן: אז אנחנו בהתחלה נשים, בראשית המצגת נשים כל התקציבים.

אורלי דהן: זה נכון להיום כל מה שמשרד הקליטה מתקצב אותנו.

דני דנון: ל – 2010 או 2011?

אורלי דהן: זה 2011.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

אורלי דהן: ואנחנו כרגע בעצם, זה כל התכניות, עם זה אנחנו עובדים, ויש 3 פרמטרים בכל התכניות קליטה: 1 – זה תקציב קליטה בקהילה, השני – מוקד קליטה והשלישי – שיקום שכונות שאנחנו מקבלים דרך זה תכניות קליטה.

אורלי דהן: זה כל התכניות.

אורלי דהן: נראה בפירוט יתר אחר כך, לאחר מכן, כל פרוייקט נראה אותו לאחר מכן.

אורלי דהן: יוצאי חבר העמים – יוצאי חבר העמים האפיון העיקרי שלהם, מבחינת הקליטה שלהם, קודם כל הדגש הוא על תרבות.

אורלי דהן: תרבות בכל הרמות.

אורלי דהן: אנחנו מדברים תרבות וספורט.

אורלי דהן: זה שני הדברים העיקריים שאנחנו זיהינו אצלם.

אורלי דהן: לא חושבת שזה רק פה בלוד, אבל בעיקר בלוד.

אורלי דהן: אנחנו רואים את זה.

אורלי דהן: לכן, אחד הדברים שאנחנו עושים איתם זה קודם כל- - -

דני דנון: אוכלוסייה מחבר העמים היא, מה האפיון גיל שלה?

דני דנון: היא מבוגרת?

דני דנון: צעירה?

אורלי דהן: לא, יחסית צעירה.

אורלי דהן: יש מבוגרת אחרת.

אורלי דהן: המבוגרת זה יבוא.

אורלי דהן: יש לנו מקבץ, יש לנו מספר מקבצי דיור מוגן, שהבאנו קשישים מערים אחרות.

אורלי דהן: אבל מי שגר פה, בעיקר "גני אביב", למשל רובם אוכלוסיות צעירות, משפחות חד הוריות.

אורלי דהן: ותיראו את אפיונים לאחר מכן.

אורלי דהן: הנושא של שימור המסורת – כל שנה קונצרט לכבוד 20 שנה לעלייה מחבר העמים.

אורלי דהן: בקונצרטים האלה אנחנו בעצם מעסיקים את אותם כל מיני מוסיקאים מחוננים שיש לנו בעיר הזאת, ויש לנו לא מעט כאלה.

אורלי דהן: יש את החגיגות של 65 שנה לניצחון על הנאצים, שזה הופך להיות יותר של הגיל המבוגר, ואנחנו עושים את זה כל שנה, מציינים את זה בצורה מכובדת מאד, ולצורך זה גם עשינו קונצרט בעניין הזה, 350 איש, אירוע חלוקת מדליות.

אורלי דהן: התכנסות שנתית לכבוד ה – 8 במאי, שזה גם, יש לנו אתר בלוד שאנחנו עושים כל שנה את החגיגות האלה, שהם מאד משמעותיות.

אורלי דהן: עכשיו, מרכז תרבות לעולה – יש לנו פה את מאיה, את רוצה להגיד מספר דברים על הנושא שאת כל כך?

מאיה רויטבורד: הקונצרטים שאני מארגנת הם מצליחים מאד, כי אנשים אין להם אפשרות שיהיה להם משהו בעיר שלנו.

מאיה רויטבורד: אז זה היחיד שהם מקבלים ממנו.

מאיה רויטבורד: באים הרבה אנשים.

מאיה רויטבורד: מארגנת להם אוטובוסים, והם באים באוטובוסים, ואני חשוב לי שבקונצרטים קטנים וגדולים יהיו גם ילדים.

מאיה רויטבורד: ואני מבקשת מהם שיביאו אותם.

מאיה רויטבורד: כי ילדים רוב הילדים כבר מדברים בעברית, אבל הקונצרט הזה ברוסית.

מאיה רויטבורד: אז הם גם נהנים לשמוע ולראות, והם יושבים ליד הסבים והסבתות, ואימא ואבא.

מאיה רויטבורד: זה ממש מעניין.

מאיה רויטבורד: ויש הרבה אנשים, היה שם תמונה אחת שזה מאד מעניין.

מאיה רויטבורד: היה לנו קונצרטים שבאים אנשים, 50, 60 איש לקונצרט קאמרי.

מאיה רויטבורד: והגיעה אשה אחת עם הנכד, והוא היה מעוניין לשמוע את המוסיקה, ואחר כך הוא חשב שהוא יכול לנגן בכינור, ועכשיו הוא, מכירים אותו בכל העולם, הוא מסתובב עם קונצרטים, הוא סיים את האקדמיה למוסיקה באמריקה, לקחו אותו מישראל, היה במבחן כזה שלקחו אותו, והוא עכשיו מצליח מאד.

מאיה רויטבורד: ויש עוד דברים מה שאנחנו עושים.

אורלי דהן: או.

אורלי דהן: קיי.

אורלי דהן: נושא של מקהלות – יש לנו איזה 3 מקהלות יפות מאד, ואם יהיה לנו זמן כמובן הייתי מזמינה אתכם לצפות בהם, כולם על טהרת, הם שרים גם, הרפרטואר שלהם גם בעברית, זה לא רק ברוסית.

אורלי דהן: ועל כך גאוותנו גם כן, ובאמת הם עושים את זה.

אורלי דהן: זה מדהים.

אורלי דהן: המשמעת שלהם ככה להתמיד בדבר הזה, זה פשוט מדהים.

אורלי דהן: או.קיי.

אורלי דהן: חדר הנצחה – אנחנו משתדלים באמת, ביחד עם ארגון הווטרנים, ויש לנו תקציבים שאנחנו מקבלים מכם, כל פעם מחדש, לעשות את מה שהם צריכים על מנת שיהיה חדר הנצחה בכמעט בכל מועדון איפה שיש להם.

אורלי דהן: יש לנו 3 מועדונים לווטרנים, ובכל מקום הם קובעים מה הם רוצים בתור הנצחה.

אורלי דהן: אם זה אלבומים, או אם זה איזה שהוא משהו של זיכרון, משהו כזה גדול.

אורלי דהן: כל אחד, אנחנו כל שנה מקבלים תקציב כזה, מנצלים אותו מצויין בנושא הזה.

אורלי דהן: טוב, כמובן זה שוב הנושא של המקהלות.

אורלי דהן: פעילות בקבצי דיור – אנחנו יש לנו בעיר שני מקבצי דיור.

אורלי דהן: כל אחד בשני קצוות – אחד ב"גני אביב", יש לו משהו כמו 110 יחידות דיור, והשני ב"גני יער".

דני דנון: מי מפעיל אותם?

אורלי דהן: משרד הקליטה מפעיל אותם, אבל באמצעות חברה אחרת.

אורלי דהן: לא הוא בעצמו.

אורלי דהן: יש לנו 310 יחידות דיור בשני המקבצים, שזה המון.

אורלי דהן: עכשיו, אני רוצה לציין גם, המקבץ ב"גני יער" כל כולו על טהרה של יבוא מבחוץ של קשישים.

אורלי דהן: הם לא תושבי העיר.

אורלי דהן: זה נבנה כך שזה 210 יחידות דיור.

דניאל בן-סימון: תגידי לי, מה זה: מקבץ דיור?

דניאל בן-סימון: תסבירי לאנאלפבית כמוני.

מאיר יחיאלי: דיור מוגן הוא מבנה של המדינה באחריות משרד השיכון.

מאיר יחיאלי: מקבץ הוא שכירות שמשרד הקליטה שוכר מקבלן שהוא זה שבונה והוא זה שאחראי להפעיל אותו, על פי קריטריונים של משרד הקליטה, והוא מבחינתו מפעיל את המבנה, והוא גובה את השכר דירה מהדיירים, מהדיירים, והעולים הקשישים הם ממשיכים לקבל את השכר דירה ממשרד השיכון.

מאיר יחיאלי: החוזה הוא ל – 5 שנים עם אופציה לעוד 5 שנים.

מאיר יחיאלי: זה מקבץ.

אורלי דהן: בעצם מי שבמקבץ דיור, החברה שמפעילה אותו היא אמורה לספק צרכים תרבותיים.

דני דנון: מתוך ה – 310 כמה הם תושבי לוד במקור?

קריאה: אף אחד.

דני דנון: אף אחד.

אורלי דהן: כמעט אף אחד.

אורלי דהן: אני לא מגזימה, כמעט אף אחד.

דני דנון: שירותי הרווחה הם אצלכם?

אורלי דהן: כן.

אורלי דהן: שירותי רווחה לנו זה רק ... של כל אפוטרופסות.

יאיר רביבו: בהתחלה היתה התנגדות של תושבים.

יאיר רביבו: הם פגשו אותי במקרה בשכונה שבה אני גר, שכונה צעירה, מנותקת מהעיר, שכונת "גני עם", אבל בסופו של דבר אוכלוסייה מצויינת.

אורלי דהן: היא טובה.

אורלי דהן: אין לנו בעיה.

יאיר רביבו: לצערנו המיקום הוא לא היה נכון כי הוא, אין להם נגישות.

יאיר רביבו: אין להם.

יאיר רביבו: זה שכונה בלי אמצעי תחבורה נגישים, בלי קירבה למרכז העיר.

יאיר רביבו: אבל החליטו שזה יהיה שם ל – 10 שנים.

יאיר רביבו: כבר עברו 4 שנים לדעתי, אבל אוכלוסייה מצויינת.

אורלי דהן: יש לנו עוד תכנית נוספת מצויינת, שזה הפעם מבית מדרשו של משרד הרווחה, שנקראת: תכנית ביתית לאמהות עולות, כאשר אנחנו בעצם נכנסים לבתים של אותן משפחות, ואנחנו מדריכים אותם באמצעות הנשים איך לטפל טוב יותר בילדים שלהם באמצעות העשרה, גרייה, כל מה שיכול להיות בשביל להעצים את הקשר.

דני דנון: אני חייב להעיר לך אבל, אני רואה את הסכומים פה שהם כל כך זעומים, ואני שואל את עצמי, כבר כמה, נגיד מה שציינת עכשיו, מה היקף התכנית?

דני דנון: כמה כסף מושקע בה?

אורלי דהן: של משרד הרווחה בתכנית הזאת?

דני דנון: כן.

אורלי דהן: התכנית דווקא הזאת היא די יקרה.

אורלי דהן: משהו כמו 110 אלף שקל.

אורלי דהן: יחסית.

אורלי דהן: כיוון שלמה היא לא יקרה יחסית.

דני דנון: מה זה נותן?

דני דנון: 3 רכזים?

דני דנון: מה זה נותן בפועל?

אורלי דהן: רכזת אחת שמסתובבת ב – 20 בתים.

אורלי דהן: חצי משרה.

אורלי דהן: המשרד לא מכיר.

אורלי דהן: זה לא כוח אדם מקצועי של עובדת סוציאלית.

אורלי דהן: היא מדריכה שהוכשרה, מקבלת הדרכה כמובן, והיא הולכת.

אורלי דהן: אנחנו קונים לה ציוד, שזה אומר משחקים, כל מיני דברים מהסוג הזה שאפשר לעבוד על קשר הורה וילד, והיא הולכת עם זה לבית של אותו עולה, ועובדת איתה, ומלמדת את האימא איך להיות בקשר טוב יותר עם הילד.

אורלי דהן: לעשות תכנית כזאת גם בקרב העולים מברית המועצות, וגם בקרב העולים האתיופים, זו תכנית של משרד הרווחה דווקא, אבל זה לא משנה.

אורלי דהן: אנחנו מאגמים פה את כל המשאבים שיש לנו לצורך הקליטה.

אורלי דהן: או.קיי.

אורלי דהן: זה ריכוז כל תכניות קליטה בקהילה.

אורלי דהן: עכשיו צריך להבין, משרד הקליטה בעצם בא ואומר לנו: אני מקציב לכם X כסף, אבל כמעט ב – 80 אחוז הוא אומר לנו מה לעשות עם הכסף הזה.

אורלי דהן: הוא לא נותן לנו איזה מרחב שאנחנו יכולים לשבת פה ועדת היגוי ולהחליט על מה להוציא את הכסף.

אורלי דהן: הוא אומר ככה: אתם תתנו מקהלות – X, ואפילו מציע לנו שם המקהלה.

אורלי דהן: אתם תתנו Y לחדר הנצחה.

אורלי דהן: אין לנו כמעט, זאת אומרת, אם אני רוצה לבוא ולהציע איזה שהיא תכנית, 20 אחוז בקושי אני יכולה, וזה אחד הדברים שאני חושבת שצריך להשתנות.

אורלי דהן: לא יכול להיות, התכניות כמעט כל שנה אותו דבר עומדות, אנחנו כבר יודעים מי מקבל מה, וכמה, ואיך נעשה.

אורלי דהן: יש לכם פה את כל התכניות, ויש לנו את הפירוט, יותר מאוחר אתם תיראו אותם.

אורלי דהן: עכשיו יוצאי אתיופיה - הבעיות העיקריות ביוצאי אתיופיה הם כאלה: קודם כל 90 אחוז מהם מטופלים ברווחה.

אורלי דהן: פשוט 90 אחוז.

אורלי דהן: המאפיין העיקרי שלהם: העוני הוא בראש הרשימה, לצערנו.

אורלי דהן: 400 משפחות חד הוריות, חוסר בתעסוקה.

דני דנון: את אומרת, אורלי, 400 מתוך כמה זה, אורלי?

קריאה: כמה משפחות?

אורלי דהן: 800.

אורלי דהן: חצי, פשוט חצי.

רוברט טיבייב: מה ההגדרה של עוני?

אורלי דהן: עוני?

אורלי דהן: עוני מבחינתנו.

רוברט טיבייב: מה זה: מבחינתנו?

רוברט טיבייב: יש הגדרה?

אורלי דהן: יש.

רוברט טיבייב: מה ההגדרה הכללית?

אורלי דהן: כשבן אדם מגיע אלינו, והוא צריך סיוע, למשל, לקנות מקרר.

אורלי דהן: ואנחנו יודעים שלפי ההכנסות שלו, אם אתה תלך על התקנות לעבודה סוציאלית, אנחנו רואים שההכנסות שלו הם פחות, בקושי שכר מינימום.

רוברט טיבייב: עוני זה לפי משרד הקליטה, או לפי משרד הרווחה?

אורלי דהן: רווחה אצלנו.

אורלי דהן: כשבן אדם בא והוא אומר: אין לי איך לשלם.

אורלי דהן: אין לי מקרר, אין לי מיטה על מה לישון, ואנחנו רואים שההכנסות שלו לא מאפשרות לו לקנות את הצורך הבסיסי הזה.

אורלי דהן: או.קיי?

אורלי דהן: משפחות חד הוריות.

אורלי דהן: חוסר בתעסוקה.

אורלי דהן: שכונת רמת אשכול – זה אומר שזה בעיה.

אורלי דהן: שכונת רמת אשכול היא שכונה מעורבת של מיעוטים ושל אתיופים.

אורלי דהן: יש שם עבריינות.

אורלי דהן: האנשים שנמצאים שמה מפחדים לצאת החוצה.

אורלי דהן: רוצים לעבור דיור למקום אחר, אבל המחירים הם יקרים יותר במרכז העיר.

אורלי דהן: הם נאלצים להישאר ברמת אשכול.

אורלי דהן: 100 משפחות שם, שעדיין נמצאים שם, ואנחנו מנסים להקל עליהם באמצעות איזה שהוא פיתוח של שירותים בתוך הקהילה ברמת אשכול.

מאיר ניצן: סליחה, לגבי רמת אשכול – רמת אשכול נבנתה כשכונה לעולים חדשים מברית המועצות ומחבר העמים.

מאיר ניצן: עם השנים, הם עזבו, היום 67 אחוז מהתושבים הם ערבים.

מאיר ניצן: והיתרה – אתיופים.

דני דנון: המוקד קליטה איפה נמצא?

דני דנון: באיזה שכונה?

אורלי דהן: בגבעת הזיתים.

אורלי דהן: הוא לא נמצא בתוך השכונה עצמה.

יאיר רביבו: לא, אבל הוא נמצא בשכונה שיש בה ריכוז גבוה של עולים.

אורלי דהן: זה נכון.

אורלי דהן: אבל איפה שהוא עצמו נמצא לדעתי זה לא רלוונטי.

אורלי דהן: מה שרלוונטי פה אם הוא נותן, ואיך הוא מגיע לכל העיר.

אורלי דהן: השפה העברית, כמה שאנחנו מנסים שהעולים ינסו, יכירו את השפה, אנחנו נתקלים, זה קשה, קשה, כל פעם מחדש לראות עד כמה הם לא קולטים את השפה, קשה להם לקלוט את השפה.

אורלי דהן: זה לא רק המבוגרים.

אורלי דהן: לפעמים זה בא, זה לא רק המבוגרים שביניהם.

דניאל בן-סימון: יותר מאשר העולים מחבר העמים?

אורלי דהן: בטוח!

דניאל בן-סימון: מה הבעיה פה?

דניאל בן-סימון: קוגניטיבית?

דניאל בן-סימון: או איזה שהוא ...

אורלי דהן: כאילו המשוכה הזאת שהם לא רוצים- - -

רוברט טיבייב: הם כבר לא הולכים לאולפן?

אורלי דהן: הם הולכים לאולפן.

אורלי דהן: הם מעדיפים להישאר בנישה- - -

האמת שאנחנו נתקלים בקשיים חמורים שאי אפשר אפילו להגדיר אותם.

אנחנו כל שנה, שנתיים יוצאים באיזה שהיא תכנית חדשה, עם רעיונות חדשים איך ליישם.

דני דנון: את מדברת על אולפני מבוגרים, נכון?

כן.

רק מבוגרים.

והאמת היא שהעיר פה, אני כבר 20 שנה באזור, היה לנו כאן מפעל לתפארת, היתה לנו המכללה הגדולה, וכל פעם עברנו ממקום למקום, אבל המקום היה באמת מלא, מלא פעילות.

אותו דבר משרד הקליטה כאן.

היום המקום לא נותן לי שום שירות בריכוז של אולפן.

כל המורים שמגיעים לכאן, לצערי, אני מעבירה לעיר רמלה, שם יש לי אולפן די גדול, ושם יש כיתות ברמות שונות.

אבל באמת שאנחנו משתדלים, זה מאד, מאד קשה.

דני דנון: כן אורלי.

אורלי דהן: בעיה של אלימות במשפחה – בעיה מאד קשה וכאובה.

אורלי דהן: ובעיקר הבעיה הזאת, אם תיראו את המספר, אולי 28 משפחות מטופלות, אבל תסתכלו על המספר למטה, על ה – 240 הן פוטנציאליות אחר כך להגיע לאותן משפחות שבה סמכות ההורית, שפתאום יש שינויים בדפוסים, מה שקרה עם העלייה לארץ, עדיין ההורים לא כל כך מבינים את היפוך התפקידים.

אורלי דהן: את האשה שיוצאת לעבוד, ההיא שיכולה להגיד מה היא רוצה, איך היא רוצה.

אורלי דהן: זה בעיה שאנחנו נתקלים בה עד היום הזה.

אורלי דהן: למשל, ברווחה, ניסינו לקלוט עובדים סוציאליים דוברי השפה, ממוצא אתיופי, וכשהם באים לטפל מול משפחה שיש בה אלימות במשפחה, אתה רואה, זה כמעט מחסום.

אורלי דהן: אי אפשר.

אורלי דהן: הם לא יכולים לטפל בינם לבין עצמם זה בלתי אפשרי, כיוון שגם הם שבויים כמעט באותה קבוצה של תרבות.

אורלי דהן: זה בעיה.

אורלי דהן: אנחנו רואים את זה, אגב, גם במגזר הערבי, אבל זה אפיון, ולמדנו לחיות איתו.

אורלי דהן: עכשיו, תכנית קליטה לעולים יוצאי אתיופיה – תחומי הפעילות שלהם.

אורלי דהן: זנה, רוצה קצת להרחיב?

אורלי דהן: זנה היא מנהלת המוקד ליוצאי אתיופיה בעיר.

זנה אדנה: [המספרים כבר נאמרו בשכונת גבעת הזיתים, אנחנו נותנים את השירות ליוצאי אתיופיה מגיל אפס עד גיל 60.

זנה אדנה: התכניות הפועלות הן תכניות לשימור תרבות בעיקר, הכשרות מקצועיות, תכניות לחיזוק התא המשפחתי.

זנה אדנה: תעסוקה – שילוב עולים כל אחד בתחומים שונים, ויש לנו גם קורסים שאנחנו פותחים בהתאם לצורך.

זנה אדנה: יש לנו מספר סדנאות שמתקיימות.

זנה אדנה: ליווי קבוצות פעילים יוצאי אתיופיה.

זנה אדנה: יש לנו 15 .

זנה אדנה: מועדוני קשישים – יש לנו שני מועדוני קשישים באזור מוקד הקליטה.

זנה אדנה: 30 איש אחת לשבוע.

זנה אדנה: יש להם מדריך שהוא מגיע ונותן להם את ההדרכה.

דני דנון: זנה, אני רוצה לשאול אותך בלי הגרפים.

דני דנון: היום איזה צרכים את מרגישה שאין לכם פתרונות?

דני דנון: איזה צרכים של הקהילה שמגיעים לפתח של המוקד, או של העובדים הסוציאליים שאת מרגישה שאין פתרונות?

זנה אדנה: שאין פתרונות?

דני דנון: שאין פתרונות.

זנה אדנה: האמת היא, כל כך הרבה צרכים מגיעים.

זנה אדנה: המקום עצמו שאני לא יכולה לתת את השירות כמו שצריך, זה הצרכים.

זנה אדנה: הצרכים שאני לא יכולה לתת יכול להיות אלימות במשפחה, כי אנחנו גוף לא מקצועי לטיפול בנושא הזה, אבל נושא הצרכים שאנחנו נותנים וזה לא מספיק, זה הנושא של התעסוקה, הכשרות מקצועיות.

דני דנון: תודה.

ישעיהו בן ברוך: ישעיהו בן ברוך.

ישעיהו בן ברוך: אנחנו אחרי עבודה באים, נלחמים, אם זה בחשיש, אם זה באלכוהול.

ישעיהו בן ברוך: מה ששאלת אדוני, מה הבעיות?

ישעיהו בן ברוך: מבוגרים – אין להם ללכת למתנ"סים, לא יודעים את השפה.

ישעיהו בן ברוך: אין לנו מקום, ב – 1977 היה לנו מועדון, היום הבעיה היא הנוער.

דני דנון: בתי הכנסת זה לא מקום להתכנסויות ולחגיגות ולאבל?

ישעיהו בן ברוך: אנחנו מתכתבים, פה, כמו שאנחנו יודעים, ראש העיר בא, ראש העיר הולך.

ישעיהו בן ברוך: אנחנו נפגשים עם ראש העיר שלנו.

קריאה: הוא לא שמע את השאלה.

דני דנון: אני שאלתי אם הבתי כנסת זה לא משמש מקום למפגש?

ישעיהו בן ברוך: בתי כנסת בקושי יש לנו כמה.

ישעיהו בן ברוך: בתכל'ס בלוד אנחנו בצרה צרורה.

ישעיהו בן ברוך: לפני כמה ימים אני כתבתי מכתב, אפשר להגיד, מכתב חריף, לראש העיר.

ישעיהו בן ברוך: היתה ישיבה עם תושבים, הרבה הבטחות הובטחו.

ישעיהו בן ברוך: וראש העיר בכלל, מאז שבא, נפגשנו איתו נציגים.

ישעיהו בן ברוך: אז עכשיו איך אנחנו פותרים את הבעיות?

מאיר ניצן: סליחה, כמה ועדות של נציגים יש לכם?

מאיר ניצן: אני כבר נפגשתי, אבל כל אחד אומר שהוא נציג.

ישעיהו בן ברוך: יש נציגים, יש אנשים שעברו קורס, לפחות 3 שנים, על מנת ...

ישעיהו בן ברוך: אני, עבדך הנאמן, 40 שנה בלוד גם נלחמתי לעלייה, וגם נלחמתי לקליטה.

ישעיהו בן ברוך: היום בחורה בגיל 12, 13 לא יכולה לצאת בכל מיני מקומות.

ישעיהו בן ברוך: היא באה לרמת אשכול, איזה מלחמות ...

דני דנון: כמה משפחות ברמת אשכול גרות היום?

ישעיהו בן ברוך: 100 משפחות.

אורלי דהן: 100 משפחות.

ישעיהו בן ברוך: כל משפחה יש להם ...

ישעיהו בן ברוך: ילדים, רבותיי, במדינת ישראל, משעה 6 בערב לא יכולים לצאת.

ישעיהו בן ברוך: לא יכולים לצאת.

ישעיהו בן ברוך: אם יצאו ...

דני דנון: תודה.

ישעיהו בן ברוך: אני כנציג מסתובב בכל עיר.

ישעיהו בן ברוך: הייתי בעפולה, הייתי בחדרה, הייתי באשדוד, מוקד קליטה עובד בצורה כמו שצריך, עם התושבים.

ישעיהו בן ברוך: מוקד קליטה פה בלוד אנחנו כל שלושה חודשים מפטרים אותם, מחזירים.

ישעיהו בן ברוך: זה עושה עבודה, הולך, זה קשה.

ישעיהו בן ברוך: אין המשך.

דני דנון: תודה ישעיהו.

דני דנון: חייבים להתקדם.

דני דנון: ד"ר נגוסה, בבקשה.

אברהם נגוסה: תודה אדוני היושב ראש.

אברהם נגוסה: אדוני ראש העיר במה שאמרת שכמה נציגים יש בקהילה, זה תירוץ שאנחנו יודעים המערכת המימסדית משתמשת בזה במקום לענות לאזרחים, של העולים, זה תמיד משתמשים בזה כתירוץ: אתם לא ביחד.

אברהם נגוסה: אם הייתם באים ביחד, וזה ככה.

אברהם נגוסה: אני חושב שזה לא הפתרון.

אברהם נגוסה: ישעיהו, אני מצטרף למה שהוא אמר שהיום בן ברוך הוא אחד האנשים שהעברנו קורס הכשרת מנהיגות בנציגות היהודית הארצית, שהוא עבר את הקורס הזה כנציג בלוד.

אברהם נגוסה: ואני חושב שהוא הנציג פה בלוד, ויש גם אחרים ביחד.

אברהם נגוסה: אבל אין מחלוקת במה שהוא אומר, שגם אנחנו, הארגונים ברמה הארצית, פועלים.

אברהם נגוסה: לכן אנא לא להשתמש כתירוצים בכל מיני- - -

מאיר ניצן: אני מאד מבקש לא להעיר לי.

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: או.קיי.

אברהם נגוסה: הדבר השני – אני חושב שבעניין הביטחון התושבים ברמת אשכול, זה בעיה, כולם יודעים.

אברהם נגוסה: השאלה: מה העירייה עושה על מנת לתת ביטחון אישי למשפחות האלה?

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לפנות עם השאלה הזאת.

אברהם נגוסה: אני רוצה להמשיך עוד נקודה שמוקד קליטה, שאני אומר לכם, בלי לפגוע במנהלת פה, אני מכיר את המוקד קליטה.

אברהם נגוסה: זה מוקד קליטה פשוט בלי תקציב.

אברהם נגוסה: משרד הקליטה לא נותן מספיק תקציב כדי לענות לצרכים של העולים, ולכן המוקד קליטה עומד כמלכוד הקליטה.

אברהם נגוסה: זה פשוט, העולים לא יכולים לגשת למערכת רווחה, למערכות אחרות, ואומרים להם: יש לכם מוקד קליטה, תלכו למוקד הקליטה.

אברהם נגוסה: כשהם מגיעים למוקד הקליטה, המנהלת אין לה פתרון לכל הצרכים האלה.

אברהם נגוסה: כי אין לה תקציב, אין לה כוח אדם.

דני דנון: אבל באף מקום בארץ אין תקציב למוקדי הקליטה.

אברהם נגוסה: אם אנחנו נלך ונבדוק את כל זה גם בכל הארץ, מוקד הקליטה כבעייתי.

אברהם נגוסה: הרעיון כרעיון – הרעיון מצויין.

אברהם נגוסה: אבל בלי תקציבים.

דני דנון: תודה.

אברהם נגוסה: בלי תקציבים.

דני דנון: אני רוצה את נציג המשרד לביטחון פנים, סגן מפקד התחנה, יוני, שתי נקודות: 1 – הביטחון האישי ברמת אשכול, מה אתם עושים מבחינת סדר כוחות, מבחינת פעילות במקום.

דני דנון: ודבר השני – לגבי אלימות במשפחה – אם יש לכם פעילות בנושא הזה?

יונתן יהודה: קודם לגבי הביטחון האישי - לשנות תהליך של 20 שנה ביום אחד לא יקרה.

יונתן יהודה: אני שם את זה על השולחן.

יונתן יהודה: יש פה תהליכים שאין באף עיר במדינת ישראל.

יונתן יהודה: כשאני אומר את זה, אני אומר את זה גם באחריות.

יונתן יהודה: אני אגע רק בדבר הפרקטי, ואני אגע בשני צירים: יש את ציר הלחימה.

יונתן יהודה: כשאני מגדיר לחימה זה נשמע בומבסטי, אז נקרא לזה ציר האכיפה, ויש את ציר הקהילה.

יונתן יהודה: לציר האכיפה אני אומר לכם פה באחריות, לא כדי להחמיא לראש העיר, אני אומר את זה באחריות כי זה תכל'ס ככה: היום המשרד לביטחון פנים, יחד, יד ביד עם הרשות העירונית, יש פה יחידה שנקראת: שיטור עירוני, יחידה שמובילה תהליכים שכן, לא ביום אחד אולי נראה את הוורוד ואת הפרח פורח.

יונתן יהודה: אני מסכים שלחיות ברמת אשכול זה לא ...

יונתן יהודה: לא היינו רוצים מחר לחיות שמה.

יונתן יהודה: אני מסכים.

יונתן יהודה: אני לא אומר שלא, אבל ...

יונתן יהודה: על מספרים, למרות שזה לא משנה תחושות המצב הוא מצב הרבה יותר טוב, ואני יכול לבוא ולהגיד שגם התופעות שהיינו רגילים להם של אותם נרקומנים הולכים בצירים כבר לא קיים.

יונתן יהודה: נכון, אני מסכים עם האדון, זה לא נעים להסתובב שמה בלילה בכל שעה, במיוחד עם אתה מדבר איתי על נער, ולכן הנוכחות שלנו שמה היא פי 3 מכל שכונה בעיר לוד.

דני דנון: מה זה נוכחות?

דני דנון: יש לכם נקודה במקום?

יונתן יהודה: יש לנו נקודה במקום, ויותר מזה אני אומר, השיטור העירוני, היחידה החדשה שקמה, שהיא מתוקצבת בתקצוב אחר לחלוטין, כמו שאתה מבין, למעשה נותנת שמה פר זמן פי 3 מכל שכונה בלוד, ואנחנו עושים את זה במודע.

יונתן יהודה: זה לא איזה שהוא דבר שהוא סתם, בואו נסתובב.

יונתן יהודה: לא.

יונתן יהודה: יש להם משימות.

יונתן יהודה: יודעים כמה, למה, איך, כולל, אני אגע במושגים אולי קצת משטרתיים שלא כולם מבינים, כולל דו"חות בדוקאים, מחסומים, וכו', רק כדי לשפר, אבל שוב אני אומר, אני זהיר ומסייג את הדברים, תהליכים קורים, צריך לתת זמן.

יונתן יהודה: זה אחד לגבי שכונת אשכול.

יונתן יהודה: בציר הקהילה - - -

דני דנון: לא, התהליכים, מה התהליך שאתה רואה?

דני דנון: מה יקרה בעוד מספר שבועות?

יונתן יהודה: תראה, אני יכול לבוא ולהגיד שאם אכן ילך בתהליך המשותף, אני מעריך שבעוד, אני צריך להיות זהיר בדברים שלי לגבי שנים, אבל בתהליך בעוד מספר שנים אנחנו נראה תמונת מצב אחרת.

יונתן יהודה: זה תלוי גם באוכלוסייה שנכניס לשמה, זה תלוי במבני הציבור שנכניס לשמה.

יונתן יהודה: זה תלוי בשיפור התשתיות שנכניס לשמה.

יונתן יהודה: זה תלוי במועדונים שנכניס לשמה.

יונתן יהודה: זה לא יכול להיות רק ציר אכיפה.

יונתן יהודה: זה חייב להיות כל הצירים ביחד, וכל הצירים ביחד למעשה יובילו באמת לשינוי שאנחנו מצפים שיקרה.

יונתן יהודה: תראה, אין ספק שאני מתחבר לכל מה שהאנשים אומרים פה, ואין ספק שגם לנו יש איזה שהוא משקל, ואולי אפילו משקל רב.

יונתן יהודה: אבל רק ציר אכיפה לא תמיד עובד.

יונתן יהודה: צריך לזכור את זה, וצריך להגיד את זה על השולחן.

יונתן יהודה: זה אחד.

יונתן יהודה: 2 – ציר הקהילה – אתה יודע, אדוני יושב ראש הועדה, אני אגיד לך משהו שיישמע לך חלום רחוק.

יונתן יהודה: אני לקחתי את השוטרים שלי לפני חודש, יתקן אותי ראש העיר אם אני טועה, לקחנו, ברמת אשכול, דווקא ברמת אשכול, הבאתי את השוטרים מהחופשה, לקחנו שני בניינים.

מאיר ניצן: סליחה, לא הייתי אתכם?

יונתן יהודה: היית, אמרתי: יתקן אותי ראש העיר אם אני טועה בתאריך, אמרתי לפני חודש, ופשוט שיפצנו שם, ותיקנו את הגינות, והבאנו שמה דברים, אם הועדה תעשה שם סיור ותראה, מתוך הבנה שאנחנו חלק מהקהילה, וחלק מהחובה של השינוי היא גם עלינו, גם אם זה זמני, או פרטי, וגם אם זה כספנו הפרטי.

יונתן יהודה: זה אני אומר לך שוב, אני לא גדלתי בלוד.

יונתן יהודה: אני לא שוטר בכל רמ"ח איברי שאני יכול להגיד לך: אני לודאי, כמו שהאדון אמר: 40 שנה אנחנו בלוד, אני לא.

יונתן יהודה: אני סך הכל שנה וחצי.

יונתן יהודה: אני גר בהוד השרון, לא מכיר, לא מכיר, ואני אומר באחריות, לא מכיר שוטרים כמו בלוד שמוכנים לעשות פה בשביל הקהילה כמו שהשוטרים פה בלוד עושים בשביל הקהילה.

יונתן יהודה: פשוט, נתנו מזמנם, מכספם, מיוזמתם, ויותר מזה, הם כולם דואגים, הם מסתובבים שמה לראות שלא לקחו את הגמד ששמו שמה.

יונתן יהודה: אני בכוונה מקצין, בכוונה מאריך בדברים האלה, כי זה דברים שחשובים גם לי ברמה האישית.

אברהם נגוסה: אז למה משפחות מותקפות?

יונתן יהודה: אז אני אסביר, תראה, לבוא ולשנות, לשנות את סוג האוכלוסייה שקיים היום, תראה, היה תהליך.

יונתן יהודה: היה תהליך של שינוי אוכלוסייה.

יונתן יהודה: כל מי שזוכר בעבר, אני שמעתי בעבר הרחוק שהשכונה מאד טובה.

יונתן יהודה: מאד טובה, מהמובילות בלוד.

יונתן יהודה: היה שינוי של אוכלוסייה, והאוכלוסייה חדשה, אוכלוסייה שחלקה, מי שיכל עזב אותה, נכנסו לשם משפחות אחרות, שלא תמיד המכנה המשותף הוא אותו מכנה משותף, שחלקם גם עוסקים בפשיעה, שחלקם עוסקים בדברים אחרים, ותמונת המצב היא כזאת.

יונתן יהודה: עכשיו, זה תהליך שקרה 20 שנה, לא יום אחד.

יונתן יהודה: כשאריק שרון, שדיברו פה ב – 2002 כבר התהליך היה.

יונתן יהודה: לבוא ולהגיד את זה: למה עכשיו?

יונתן יהודה: זה חוכמה בדיעבד.

יונתן יהודה: אני לא מסתכל למה זה קרה, אני מסתכל איך משפרים את זה.

יונתן יהודה: ואיך משפרים את זה צריך פשוט כולם בכל הכוח, ואני אומר לכם שוב, אני לא אומר את זה לשבחו, קטונתי, יש לכם פה יושב ראש ועדה קרואה שיש לו ניסיון גדול ממני אלפי מונים, אבל עם ההליכה יד ביד, רק היא זו שיכולה לשנות, ולא שום דבר אחר, ולא עוד כזה, ועוד, אין, אסור להתעסק בעוד.

יונתן יהודה: תראה, מאד חשוב המועדון שהאדם דיבר, אני מאד מכבד את זה, אבל התהליכים צריכים להיות תהליכים יותר רחבים ויותר גדולים, עם יותר שותפים.

יונתן יהודה: זה אחד.

יונתן יהודה: לגבי השאלה השנייה – אלימות במשפחה – תיראו, אני, כמו שאמרתי, לא גדלתי בלוד.

יונתן יהודה: אני, הניסיון הרב שיש לי הוא דווקא ממקומות אחרים מפתח תקווה, וגם בפתח תקווה יש אוכלוסייה אתיופית.

יונתן יהודה: תראה אדוני, יושב ראש הועדה, אני יכול להגיד לך שאין שוני בנושא האלימות במשפחה בעדה האתיופית, כמו שסימנת לי להתייחס, בין פתח תקווה ללוד, או נתניה, או כל מקום אחר.

יונתן יהודה: יש שוני בהתנהלות המנטלית של העדה האתיופית במושגים האלה, אם אני אשווה אותה לדוגמא לישראלים הותיקים הקלאסיים.

יונתן יהודה: כן, יש שוני.

יונתן יהודה: יש שוני שקשור למשהו תרבותי.

דני דנון: אבל הנתונים שאנחנו מכירים שבקרב יוצאי אתיופיה האלימות במשפחה המספרים הרבה יותר גבוהים, וגם מקרי הרצח בתוך המשפחה יותר גבוהים.

יונתן יהודה: לא, הם לא יותר גבוהים.

יונתן יהודה: הם יותר חמורים.

יונתן יהודה: כלומר, אתה צודק שאחוז האירועים הקיצוניים שמגיעים לעיתים לאירועים טרגיים הוא יותר גבוה.

יונתן יהודה: זה משהו שקשור בתרבות.

יונתן יהודה: דרך אגב, זה משהו שגם אני יכול לקחת אותו ולפתח אותו בעיר לוד גם לדברים אחרים.

יונתן יהודה: אני יכול לבוא ולהגיד לך שיש גם במנטליות של יוצאי חבר העמים דברים שהם מובילים לאירועים טרגיים שהם די דומים.

יונתן יהודה: זה משהו תרבותי, שאני בכוונה לא רוצה לגעת בו.

יונתן יהודה: אני יכול לבוא ולהגיד שכל אירוע במשפחה, זה יישמע קיצוני, אבל זה אמיתי, כל אירוע אלימות במשפחה מפקד התחנה, או סגן מפקד התחנה, יושבים או בעת האירוע, או למעשה למחרת בבוקר, ובוחנים את התיק, ונותנים הנחיות ברמה האישית כדי שזה לא יגיע לאותם אירועים קיצוניים.

יונתן יהודה: אבל שוב אני אומר, פה צריך לקחת בחשבון.

דני דנון: יש חוקרות דוברות אמהרית בתחנה?

יונתן יהודה: תראה, אין לנו חוקרות, יש לנו חוקרים דוברי השפה.

יונתן יהודה: כאשר אנחנו רואים איזה שהוא פן בעייתי, אנחנו יודעים להביא מתנדבת דוברת השפה, כלומר, לעיתים אתה צודק שעדיף שדווקא בחורה תעשה את זה, אבל ברמה העקרונית יש לנו את היכולת להתגבר על הפער של השפה.

יונתן יהודה: יש לנו גם את היכולת, אנחנו מקווים, שיש לנו את היכולת להתגבר על הנושא התרבותי, כיוון שיש לנו שוטרים יוצאי העדה, כך שהפן הזה הוא מאד קריטי ומאד חשוב, אבל בדיוק באותה נשימה אני יכול לבוא ולהגיד לך, למרות שזה לא הדיון עכשיו, שגם בקרב יוצאי חבר העמים זה חשוב, וגם בקרב בני המיעוטים זה חשוב.

יונתן יהודה: כי כל תרבות וההתייחסות אליה, אנחנו מתייחסים באופן ספציפי.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אלי זרחין.

דני דנון: בבקשה.

אלי זרחין: אדוני היושב ראש, אני רוצה שנייה להתייחס למצבם של נערים עולים דוברי רוסית כאן בלוד.

אלי זרחין: אני קודם כל רוצה לשנות שבחצי שנה שכבוד ראש העירייה נכנס לתפקיד, אנחנו כבר רואים שינויים.

אלי זרחין: מופעלת סיירת הורים עם הורים דוברי רוסית.

אלי זרחין: נפתח עכשיו, השבוע, מועדון כושר, שהוא בעיקר גם, הוא כבר פתוח, מועדון כושר, יש עדיין בעיה מאד קשה זה הסתובבות, שוטטות של נוער דוברי רוסית בשעות הערב והלילה ב"גני אביב".

אלי זרחין: אנחנו מדברים על עשרות, ואף מאות נערים.

אלי זרחין: קודם כל יש בעיה, בעבר משרד הקליטה, יחד עם העירייה, הפעיל גם תכנית "ציפורי לילה" שבשעות הערב והלילה יצאו לרחוב מדריכות ומדריכים לעבודה עם נוער.

אלי זרחין: האם יש אפשרות, כבוד ראש העיר, להחזיר את הפרוייקט הזה?

אלי זרחין: אני אתן כמה דוגמאות: יש מקומות ב"גני אביב" שבנות בנות 14, בנות 13, בנות 15 יושבות במקומות קבועים, באים בני דודים שלנו, מאחורי הגדר, אוספים את הבנות תמורת 20, 50 שקל, את יודעת את זה, תמורת חפצים פשוטים כמו ג'ינס או נעליים.

אלי זרחין: בנות בְּנות 14, 15.

אלי זרחין: הבית חם שקרן רש"י תפעיל בלוד, הוא כמעט כולו בנות דוברות רוסית, אבל אף אחד לא עובד איתם.

אלי זרחין: מישהו צריך לצאת לרחוב, לקחת את הבת הזאת, שהיא לא מסוגלת לעשות את זה.

אלי זרחין: לא אפרת, ולא בנות של נוער במצוקה, הם לא יכולות בלילה להסתובב.

אלי זרחין: יש נערים שמשוטטים בערב עם וודקה, בעיקר, פחות סמים, בעיקר וודקה, ושוב,

קריאה: גם סמים.

אלי זרחין: גם סמים.

אלי זרחין: פרוייקט כמו "ציפורי לילה" בלילה שמדריכים ומדריכות יצאו בלילה לעבוד, אם אפשר להחזיר את זה?

דני דנון: מי האבא של הפרוייקט?

אלי זרחין: משרד הקליטה היה.

אלי זרחין: זה פעל יחד עם העמותה שלנו ועיריית לוד.

אלי זרחין: דבר שני שאני רוצה, כבוד ראש העיר, זה שיפור מערכת החינוך בעיר.

אלי זרחין: אני לא יודע אם אתה יודע, אדוני ראש העיר, נער דובר רוסית לא לומד בלוד.

אלי זרחין: כ – 250 נערים לומדים ב"שבח – מופת".

אלי זרחין: כ – 300 נערים לומדים ב"יוהאנה ז'בוטינסקי".

אלי זרחין: עכשיו, הבית ספר היחיד שהוא נחשב יוקרתי בעיר "מדעים לוד" סף 93 ממוצע מבחני כניסה, וכמעט כל התלמידים שם תושבי חוץ.

אלי זרחין: למה?

אלי זרחין: אנחנו רוצים שילד שגר ב"גני אביב" ילך ...

אלי זרחין: סליחה, בבית ספר בעיר, יקבל שם את אותה פיסיקה, ביולוגיה, כימיה, שהוא מקבל ב"שבח – מופת", או ב"יוהאנה ז'בוטינסקי" יקבל רוסית כשפה זרה שנייה, וילמד כאן בעיר.

אלי זרחין: אני רוצה שב"מדעים לוד" שנדמה לי שביום רביעי יש בית משפט, כבוד ראש העיר, ובעלים חדשים נכנסים ל"מדעים לוד" רשת עתיד, אז אני רוצה ש"מדעים לוד" כמעט רוב התושבים יהיו תושבי לוד.

אלי זרחין: שתושבי לוד ילמדו ב"מדעים לוד", גם אם הם לא גאונים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת בן סימון, בבקשה.

דניאל בן-סימון: פשוט לראות את כולם ולומר כמה מילים.

דניאל בן-סימון: תיראו, אני יושב פה שעה ושומע את הטיפול בבעיות רווחה, אלימות, הכל ברמה הטיפולית הפרטנית כמעט.

דניאל בן-סימון: וכולנו יודעים שהמקום הזה יותר מאשר לטיפול פרטני הוא זקוק למהפכה.

דניאל בן-סימון: וראש העיר יודע.

דניאל בן-סימון: לקחת על עצמך משימה, לא רוצה להגיד הרואית, אבל מכל היישובים בארץ זה כמעט אחד היישובים שנמצאים בנסיגה מסוכנת, כי אופקים יכולה ליפול, עכו אולי, אבל זה מרכז הארץ.

דניאל בן-סימון: זה לב הארץ.

דניאל בן-סימון: עשר דקות מכל מקום, ולכן אני אומר.

רוברט טיבייב: למה אתה מזלזל באופקים?

דניאל בן-סימון: כי אתה יושב לידי.

דניאל בן-סימון: אדוני ראש העיר, אני חייב לומר לך, המקום הזה נמצא בנסיגה לא רק בשל המקום, אלא ביחס ליישובים אחרים שנמצאים בזינוק מדהים בכל הרמות.

דניאל בן-סימון: בפרמטרים של חינוך, של כל הדברים האלה, והאמת היא, שמעתי פה שתי משפחות מקבלות פה, יש מועדון פה.

דניאל בן-סימון: זה מקום שזקוק כמעט, בגלל הקוקטייל שאין בשום מקום בארץ תמהיל כזה של דמוגרפיה, עוני, פשיעה, ונתונים נמוכים.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר אני מאד מתרשם מכך שמטפלים פה במשפחה, וזה, אבל, אדוני ראש העיר, אם אני יכול לשמוע ממך איזה שהיא תכנית, אם יש, כי כל קודמך כשלו בזה.

דניאל בן-סימון: ניסו.

דניאל בן-סימון: כשלו, ואחד התחלף אחר השני, ואתה באת כמי שהזניק את ראשון לציון באמת לגבהים שלא זכורים, ואני אומר לך כמחמאה יוצאת דופן, במובן הזה ראשון לציון היא אחת הערים הכי מצליחות, והשאלה היא אם יש לך איזה שהוא סוד איך לקחת יישוב, תכנית סמויה, איך לקחת יישוב עם הנתונים כמעט הכי נמוכים בארץ, ושוב, לא רק שאתם מתקדמים לאט, אלא ביחס ליישובים אחרים אתם בנסיגה בכל הפרמטרים.

דניאל בן-סימון: איש לא יבוא, איש נורמלי לא יכול לבוא לגור בלוד בהתחשב שהוא חושב על החינוך, על הרווחה, על הביטחון האישי, אדם נורמלי לא יכול לבוא לפה, לכן אני אומר, אם יש משהו שאתה יודע, תכנית בעצם לא רק הטיפול הפרטני, המקומי בעולים מחבר העמים, ובעולים מאתיופיה, אלא אולי עוד שנתיים שלוש, להפוך את לוד למקום אולי שמתחיל להיראות במושגים ישראליים כמקום שכדאי לחיות בו.

דניאל בן-סימון: אני מכיר את זה כעיתונאי, לא חל שום שינוי.

דניאל בן-סימון: זה מקום תקוע.

דניאל בן-סימון: תקוע במרכז הארץ, ואף אחד לא שם פס עליו.

דניאל בן-סימון: וזה לא דורש, כמו שהקצין אמר, זה דורש טיפול מערכתי פה.

דניאל בן-סימון: זה לא רק עניין של אכיפה, אלא כל המערכות קרסו בלוד, ולכן היחסים האלה בין ערבים ליהודים, המבחן שלהם הוא פה, ואם יש משהו, אם יש איזה שהוא, לא יודע מה, איזה נוסחה שאתה יודע עליה, שאחרים לפניך לא ידעו, שהיא מעבר לטיפול הפרטני, אלא המערכתי הכוללני, כולל להשבית את היישוב ולסגור אותו, ולהגיד: אני הולך עם המפתחות, מחזיר את המפתחות, כי ניתנה לך הזדמנות יוצאת דופן בגלל הרקע שלך, ולכן, אם יש לך איזה שהיא נוסחה שאתה יודע עליה מניסיונך, מחוכמתך, שיכולים לחלץ את היישוב הזה מהמקום שבו הוא נמצא היום?

דניאל בן-סימון: תודה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: רק שאלה, אדוני המנכ"ל, היתה החלטת ממשלה, שאני גם הייתי מעורב בה, החלטה מעל 100 מיליון ש"ח.

דני דנון: קודם כל, היא השפיעה על העולים?

דני דנון: אני לא זוכר את הסכומים.

דני דנון: יש לי בראש 100 מיליון שקל.

יאיר רביבו: היא השפיעה בהיבט הזה שהיא לא מגדרית, היא לא מגזרית.

יאיר רביבו: היא בצד אחד היא הולכת לעשות סדר בנושא הסדרת השכונות הערביות, שגם זה אמור בסוף לתת מענה, כי ברגע שהשכונות הערביות יוסדרו מבחינת תשתיות ומגורים, אז זה בהחלט ייתן מענה גם על חיכוכים שאנחנו, מובילים גם לחלק מהבעיות של הביטחון האישי.

יאיר רביבו: חלק גדול מהתקציב הופנה לפיתוח תשתיות תחבורה.

יאיר רביבו: העיר הזאת מחולקת על ידי מסילות ברזל, כמו שאמר חבר הכנסת, שהיא תקועה, חפרו פה כבישים, כביש 40, מסילת ברזל, וחתכו פה את העיר הזאת, וקשה מאד להגיע מחלק אחד לחלק שני, והחלטת הממשלה מדברת גם על זה.

יאיר רביבו: חלק שלישי מדבר על שיפור תשתיות חינוך וספורט שאמורים להשפיע על כלל האוכלוסיות, ביניהם גם העולים.

דני דנון: הכסף הגיע?

יאיר רביבו: זה תהליכים.

יאיר רביבו: כן.

קריאה: גם תקציב הרווחה.

יאיר רביבו: ותקציב הרווחה.

דני דנון: לא, אבל סליחה, זה הגיע לתושב כבר?

דני דנון: או שזה עדיין בצנרת?

גיל חדד: הבירוקרטיה די קשה.

דני דנון: זה עדיין בצנרת.

יאיר רביבו: בצנרת, אבל אנחנו רואים שיש - - -

דני דנון: כן דני, רק בקצרה בבקשה, אנחנו רוצים להתכנס לסיום.

דני קסהון: אני חושב שראשית כל צריך להודות לך על הפעילות הענפה בתוך היישוב, לראות את הבעיות האמיתיות, להתרשם ולטפל בהם.

דני קסהון: אכן כיושב ראש ועדת עליה וקליטה אני משתתף המון פעמים, איש ציבור כמוך ... שעושים את עבודתם בצורה הכי נכונה, ... מלמטה, מהשטח, לטפל בהם.

דני קסהון: אני חושב שאם ראש העיר הקודם היה הייתי צועק.

דני קסהון: אבל מכיוון שראש העיר נמצא כמה חודשים, מאיר ניצן, אני חושב שעשה מעשה אדיר בראשון לציון, אני מקווה, כולי תקווה שגם המעשה הזה יביא אותו ללוד, יעשה מעשה שאף אחד לא הצליח.

דני קסהון: אני מקווה שזה יהיה ככה, כי עם ראש העיר הקודם לפחות דיברנו המון, מהמון שדיברנו לא יצא כלום.

דני קסהון: אני לא רוצה להגיע לנקודה הזאת ולדבר על זה.

דני קסהון: נושא אחד שאני מדבר עליו, נושא של החינוך – ישנו בבית ספר "רמב"ם" למשל, יוצאי אתיופיה אחוז מאד גבוה, בין 80 ל – 90.

מאיר ניצן: לא נכון.

מאיר ניצן: אבל לא חשוב.

דני קסהון: אם אני טועה, אני אשמח.

מאיר ניצן: אבל הרבה, הוא גבוה מאד.

דני קסהון: בבית ספר מתחילים המון בעיות.

דני קסהון: צריך לטפל בהם ביסודיות כדי שיהיה שילוב ואינטגרציה בתוך הבתי ספר.

דני קסהון: ביטחון אישי – אני חושב שהקצין פה אמר דברים נכונים.

דני קסהון: אני חושב שאם יש פה נציגים שהכשרנו אותם, שמתנדבים שעות, ימים כלילות, ואם נפעיל אותם עם המשטרה, ועם שילוב של הקהילה, אפשר להביא תוצאה שם.

דני קסהון: ולתת להם מקום ראוי כדי שיפעלו נכון.

דני קסהון: תרומתם בהתנדבות היא תהיה אדירה.

דני קסהון: צריך לקחת בחשבון שיתוף פעולה של הקהילה, היא מאד חשובה.

דני קסהון: כיום הקהילה, אני לא יודע עד כמה היא משתפת פעולה, כי נציג הקהילה אמר את זה, ואני לא רוצה להרחיב.

דני קסהון: הבעיה העיקרית, אני התרשמתי בעיקר, יש בעיית סמים ואלכוהול.

דני קסהון: אני לא יודע עד כמה מטופל, אבל אם זה בקרב הילדים, בקרב הנוער, וזה נורא כואב שצריך לטפל בהם ברגישות רבה.

דני קסהון: יכול להיות שזה מעל יכולתם.

דני קסהון: אי אפשר לבוא בטענה ולהגיד: למה אתם לא מקבלים?

דני קסהון: צריך למצוא את המשאבים הנכונים כדי לטפל בבעיות הבוערות, כי הם פצצה מתקתקת לדור העתיד.

דני קסהון: אז לכן יש בעיה נוראית, ואני מסתובב פה עם נציגי הקהילה, ראיתי את זה בעיניים שלי, ואני מתרשם מאד לרעה.

דני קסהון: אני מקווה שהדבר הזה יטופל.

דני קסהון: אם לא יטופל אנחנו בבעיה מאד קשה, לפחות בפן הקהילתי, ויוצאי אתיופיה.

דני קסהון: אני לא חושב שהמוקד נותן שירות לקהילה.

דני קסהון: כי הרי מסיבות שונות, לא בגלל שהמנהלת.

דני דנון: משפט סיכום בבקשה.

דני קסהון: המוקד נמצא רחוק מהקהילה.

דני קסהון: צריך לתת מקום ראוי, שהוא קרוב, שיכול להביא את כל השכונות, כדי שהמוקד ייתן את הטיפול בצורה הכי נכונה.

דני קסהון: אלימות במשפחה היא דבר נורא ואיום, ולא רק בלוד, והוא ברחבי הארץ.

דני קסהון: אני לא יודע עד כמה העובדים הסוציאליים מבינים את הקוד התרבותי של הקהילה, והאם מתקיימת בכלל יוצאי אתיופיה בשירות הרווחה שנותנים את המענה.

דני קסהון: אפילו אני אומר לך, יוצאי אתיופיה, אם אני לוקח אנשים צעירים שלמדו פה, השכילו פה, ולא מבינים את הקוד התרבותי, הם לא ימצאו את הפתרון.

דני קסהון: צריך לחפש את האנשים הנכונים שיתנו את הפתרון, כי אם האנשים הנכונים ישבו במקומות הנכונים, אני חושב שאפשר לפתור את הבעיה של לוד בפן הקהילתי.

דני דנון: תודה.

דני דנון: מאיר יחיאלי, משרד הקליטה, בקצרה בבקשה.

מאיר יחיאלי: בקצרה.

מאיר יחיאלי: אני רוצה להשלים.

מאיר יחיאלי: התחלתי להתייחס לנושא של ממתיני דיור ציבורי תושבי לוד.

מאיר יחיאלי: אני מתייחס לתושבי לוד.

מאיר יחיאלי: אז אני מתייחס לסך הממתינים בלוד, 460 ראשי אב.

מאיר יחיאלי: 90 יחידים זה 200 נפש, וזוגות 60 זה 150 משפחות.

מאיר יחיאלי: אני מתייחס מבחינת הפתרונות שיתאפשרו בלוד.

מאיר יחיאלי: מאחוריכם שני בניינים של הסוכנות היהודית שמשרד הקליטה השכיר אותם.

מאיר יחיאלי: אותו סגנון כמו המקבץ, ובתקווה שבשנה הבאה זה כבר יהיה אפשר לאכלס כ – 80 יחידות, 60 אחוז מהם עבור יחידים.

מאיר יחיאלי: זה בנושא של גם פתרונות דיור ציבורי לעולים שגרים, שוכרים בשוק הפרטי.

מאיר יחיאלי: אני אתייחס לנושא התייחסות לנושא של סיוע של משרד הקליטה, לנושא של קליטה בקהילה, ומוקד.

מאיר יחיאלי: יש תחומים שיש להוסיף אותם שמסייעים ללוד, בתכניות - - -

דני דנון: יש העדפה מתקנת, מאיר?

דני דנון: מתקצבים את לוד לפי מספר עולים וזהו?

דני דנון: או שיש איזה שהוא קריטריון שנותן דחיפה תקציבית?

מאיר יחיאלי: הקריטריון שמתייחס הוא בנושא של ...

מאיר יחיאלי: של כמעט ואין צורך, או אין השתתפות של הרשות, שזה 10 אחוז, לעומת ערים אחרות.

מאיר יחיאלי: זה בנושא הזה.

מאיר יחיאלי: אני כן רוצה להתייחס בנושא של המוקד.

מאיר יחיאלי: העיקרון של משרד הקליטה זה מוקד כרעיון, או כהפעלה.

מאיר יחיאלי: הדבר העיקרי בנושא של כוח אדם למען הרשות, כוח אדם שהוא יוצא הקהילה, שהוא צריך לסייע למען הרשות, זה הדבר העיקרי, זה העיקרון שככה זה עובד המוקדים בכל הארץ.

מאיר יחיאלי: בהתחברות לכל הנושא של תכניות פעילות, וזה התפקיד של מנהל כוח אדם, והצלחה, או אי הצלחה של המוקד המקומי כאן בלוד בהשוואה ל – 22 מוקדים בארץ מתייחס לבעייתיות של תקציב ביניים.

קריאה: מה התקציב של המוקד?

מאיר יחיאלי: חצי מיליון.

מאיר יחיאלי: כוח אדם שצריך להיות ארבעה.

מאיר יחיאלי: ארבעה תקנים: מנהל מוקד.

יאיר רביבו: זה 400 אלף שכר, ו – 100 אלף לפעילות.

מאיר יחיאלי: הרוב זה שכר, ו – 60 אלף לפעילות, או 100 אלף ...

מאיר יחיאלי: מנהל מוקד למרכז תעסוקה, מרכז נוער ומזכירה.

דני דנון: מה לגבי "ציפורי לילה"?

מאיר יחיאלי: אני אתייחס.

מאיר יחיאלי: בנושא שמצב של לוד – אין כרגע מרכז תעסוקה.

מאיר יחיאלי: יש בעיה שמוגדרת כתקציב ביניים, או מימון ביניים של הרשות הזאת.

מאיר יחיאלי: כל רשות מנסים לפתור את הנקודה הזאת, בתקווה שזה יסתדר.

מאיר יחיאלי: אף יוצא קהילה לא מוכן לבוא, וגם כשעשינו לרכז תעסוקה אף אחד לא רוצה, כשהוא שומע שהשכר לא ייכנס אליו בזמן.

יאיר רביבו: בנקודה הזאת פנינו לשר, ראש העיר.

מאיר ניצן: אני אתייחס.

מאיר ניצן: אני שומע כאן בשקט.

דני דנון: משפט סיכום מאיר, בבקשה.

מאיר יחיאלי: נושא של התייחסות ל"ציפורי לילה", או התכנית שעבדה דרך קליטה בקהילה – ההחלטה היא צריכה להיבחן בנושא של הפעלה.

מאיר יחיאלי: אני מתייחס למשרד הקליטה למה היא הופסקה.

מאיר יחיאלי: היא פעלה גם בלוד, וגם בפתח תקווה, ולהחלטה של אגף הקליטה בקהילה להפסיק אותה, להתייחס למה היא הופסקה, זה הנקודה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: שלום בוחבוט, המשרד לאזרחים ותיקים.

שלום בוחבוט: המשרד לאזרחים ותיקים בעצם פועל בעיר לוד בכמה מישורים, כאשר ההתייחסות היא לכלל האוכלוסייה של האזרחים הותיקים.

שלום בוחבוט: אנחנו פועלים כאן בעיר בתכנית למאבק באלימות כלפי זקנים.

שלום בוחבוט: יש אותה פרוייקטורית שמפעילה תכנית שמפורטת על מנת להגביר את הביטחון האישי, כמה שאפשר, בשכונות בקרב האוכלוסייה המבוגרת.

שלום בוחבוט: תכנית משותפת שלנו, יחד עם אש"ל - אנחנו מפעילים פה תכנית - "בשיבה טובה" יחד עם אש"ל בהיקף של 600 אלף ש"ח לסיוע לזקנים נזקקים במגוון תחומים.

שלום בוחבוט: יחד עם אנחנו סייענו פה לעיר ב – 150 אלף ש"ח לטיפולי שיניים לאוכלוסייה המבוגרת.

שלום בוחבוט: בהקשר של אוכלוסיות מיוחדות – המשרד מפעיל שתי תכניות: 1 – עם עולים מקרב יוצאי אתיופיה.

שלום בוחבוט: כאן בעיר היא לא קיימת כיוון שהישובים בהם היא פועלת ביישובים בהם יש למעלה מ – 500 זקנים בתכנית הזו.

שלום בוחבוט: אנחנו מתוכננים בחודשים הקרובים להיכנס לעיר לוד לתכנית להקמת מועדון העשרה חברתית, יחד עם הקונגרס ליוצאי יהודי בוכרה.

שלום בוחבוט: זה דבר חדש.

שלום בוחבוט: עוד לא הופעל.

שלום בוחבוט: אנחנו מתוכננים לעשות כאן ביישוב כאן.

שלום בוחבוט: יש לנו מיזם משותף איתם בהיקף של 2 מיליון ש"ח ל – 10 יישובים, ביניהם גם העיר לוד, כיוון שהיא מרובה באוכלוסייה מקרב יוצאי בוכרה.

שלום בוחבוט: יש לנו כמובן תכניות נוספות שאנחנו מפעילים סטודנטים שמקבלים מלגות לפעילות במגוון נושאים.

שלום בוחבוט: לשנה הבאה, לשנת הפעילות 2011, 2012 בכוונתנו לגייס סטודנטים מקרב העדה האתיופית על מנת שיפעלו כאן בהתנדבות בקהילה עצמה.

שלום בוחבוט: אז אלה התכניות.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני אבקש ממר מאיר ניצן, יושב ראש הועדה הממונה, לסכם לפני שאנחנו נקרא את החלטות הישיבה.

דני דנון: בבקשה מאיר.

מאיר ניצן: אני שמעתי בשקט ובתרעומת רבה מאד חלק מהטענות, ואני גם אסביר לכם.

מאיר ניצן: אני אתן סקירה קצרה.

מאיר ניצן: אני הגעתי לכאן ב – 7 בפברואר שנה זאת.

מאיר ניצן: ב – 17 במרץ הופעל שיטור עירוני.

מאיר ניצן: 14 פקחים של עיריית לוד צורפו למשטרת ישראל, עם 17 שוטרים.

מאיר ניצן: עובדים יום ולילה בכל המקומות, שופכים אלכוהול של צעירים שמנסים לשתות, ולי יש דו"ח יום יומי על מה שנעשה פה, כולל בגני אביב, לגבי הנערות וגירוש הנערים משם, כולל ברמת אשכול שטוענים שמפחדים ללכת, אני לא יודע למה, אבל יכול להיות שזה עניין של הרגל, ואני מסתובב, והסתובבתי שם.

מאיר ניצן: הדבר הראשון שניסינו לעשות ברמת אשכול, ועשינו אותו, היה חושך.

מאיר ניצן: תיקנו את כל התאורה, את הכבישים, התחלנו לשפר את הסביבה כדי לאפשר יותר ביטחון לאנשים שהולכים, ואני שמח שבקרב הקהילה האתיופית יש גם קצינים, וגם קצינות, וגם סמלים, ואחד מהם בשם עוזי יבוא עם העמותה "מעשה" ש – 10 מהם כבר באוגוסט יהיו כאן, ועוזי מוליך אותה.

מאיר ניצן: דווקא איש הקהילה האתיופית, ויתחילו לפעול פה בקרב האוכלוסייה.

מאיר ניצן: אני לא בן המדברים, ואני לא אוהב דיבורים.

מאיר ניצן: ממני גם לא תשמעו הבטחות.

מאיר ניצן: אני עושה.

מאיר ניצן: זאת השיטה שלי.

מאיר ניצן: ולדבר אני יכול לדבר עם עשרות אנשים, ולבזבז את כל היום בלהיות בחור נחמד, וללטף את כולם, אבל מזה לא יצא כלום.

מאיר ניצן: אני הולך הלאה.

מאיר ניצן: כאשר מדובר על החינוך – הוא הדבר השני שהעסיק אותי בנוסף לביטחון.

מאיר ניצן: ציינתי את הביטחון ב – 17 במרץ.

מאיר ניצן: תשע"ב לא תהיה דומה בכלום ל – תשע"א.

מאיר ניצן: עשינו שינוי מהקצה אל הקצה.

מאיר ניצן: זה לא התחולל ביום אחד, גם, למרות שאני עשיתי את השינוי.

מאיר ניצן: ומהו השינוי?

מאיר ניצן: החינוך היסודי, הממלכתי בלוד יהיה 8 יסודי, בניגוד למה שקיים בכל הארץ.

מאיר ניצן: וזה בהסכמת משרד החינוך, בהסכמת ארגון המורים העל יסודיים.

מאיר ניצן: רן ארז היה פה ונתן הסכמתו.

מאיר ניצן: זה דבר יוצא דופן.

מאיר ניצן: כדי לאפשר רצף לימודי, ושילמדו בעיר ולא במקום אחר.

מאיר ניצן: אבל זה ייקח זמן עד שהם יתרגלו, כי קודם היה חטיבת ביניים, וכדומה, ואז הם ברחו לנו באמצע החוצה, בגלל חטיבות הביניים.

מאיר ניצן: אז חסמתי את הדרך הזאת, כי נתתי להם 8 כיתות.

מאיר ניצן: ברגע שחסמתי, אני משאיר אותם לתיכון.

מאיר ניצן: אבל זה ייראה בעוד כמה שנים.

מאיר ניצן: הערבים לא היה להם איפה ללמוד כאן.

מאיר ניצן: היה, פתחו לפני שנה תיכון אחד שהוא התחיל בדרך, אבל הוא לא הספיק אפילו ל – 15 אחוז מהתלמידים.

מאיר ניצן: פותחים בשנה, ב – תשע"ב עוד תיכון ערבי ועוד מגמה של חטיבה עמלנית, או מרכז, מח"ט קוראים לזה, מרכז חינוכי טכנולוגי.

מאיר ניצן: כלומר, עבודות עמלניות.

מאיר ניצן: לא רק לערבים, אלא כל מי שלא יכול להשתלב במערכת אחרת.

מאיר ניצן: אין מקום לתנועות נוער, והזכרתי קודם.

מאיר ניצן: יש לי טענות כבדות מאד כלפי ממשלת ישראל בדבר אחד, והמקור הוא באוצר, אני אומר לך מאיפה זה בא.

מאיר ניצן: כי אי אפשר להאשים לא את משרד הקליטה, ולא את משרד החינוך.

מאיר ניצן: אף אחד מהמשרדים.

מאיר ניצן: למה?

מאיר ניצן: כי הם חושבים שהרשויות המקומיות זה המממן שלהם.

מאיר ניצן: תוציא כסף מהקופה, נחזיר לך.

מאיר ניצן: אולי כן, אולי לא.

מאיר ניצן: אין דבר כזה.

מאיר ניצן: למי שיש חשב מלווה, כמו שיש לי, ולי יש אחד מיוחד, כן?

מאיר ניצן: לא ייתן להוציא אגורה אם לא נכנסה אגורה.

מאיר ניצן: איך ייתכן שיגידו שיש לך הקצבה, תוציא את הכסף.

מאיר ניצן: מאיפה אני אוציא?

מאיר ניצן: מה, אני לוקח הלוואות בבנק?

מאיר ניצן: למה לא יתנו מימון מוקדם?

מאיר ניצן: תן 30, 40 אחוז מזה, והעירייה תתחיל לגלגל.

מאיר ניצן: לא.

מאיר ניצן: לכן מרכז הקליטה, מוקד הקליטה לא יכול לעבוד רציף, כי כל פעם מפסיקים את זה וצריך להחליף את האנשים.

מאיר ניצן: זה כמעט, יש פה אנשים שלא מקבלים גם משכורת חודשים.

מאיר ניצן: זה בושה וחרפה.

מאיר ניצן: זאת בושה וחרפה.

מאיר ניצן: למה?

מאיר ניצן: ככה.

מאיר ניצן: כי ככה החליטו החשבים.

מאיר ניצן: זה אצל החשב.

מאיר ניצן: את זה צריך לשנות במהות.

מאיר ניצן: לא לראות בנו, ברשויות המקומיות, ובמיוחד לא בחלשות, מקור.

מאיר ניצן: בראשון יכולתי להוציא את הכסף ואחר כך גלגלתי.

מאיר ניצן: אבל היה לי עודף תקציב.

מאיר ניצן: פה אנחנו חיים מהיום למחר.

מאיר ניצן: לא יתכן.

מאיר ניצן: זה פשוט שיטה פסולה מן היסוד.

מאיר ניצן: המוקד כשהוא פועל, הוא פועל בסדר, אבל השיטה הזאת שאתה לא יודע מה יקרה מחר, מתי, החשב עוד לא חתם, ואתה נשאר בלי משכורת.

מאיר ניצן: אתה נשאר בלי אנשים.

מאיר ניצן: זה לא מתקבל.

מאיר ניצן: אותו דבר של "ציפורי לילה" שהוזכר שם.

מאיר ניצן: למה הפסיקו את זה?

מאיר ניצן: אני לא יודע.

מאיר ניצן: כשאני באתי לא מצאתי את "ציפורי הלילה" האלה.

אלי זרחין: לא היה.

אלי זרחין: הופסק באפריל 2009.

מאיר ניצן: אני אומר, אני לא מצאתי.

מאיר ניצן: בראשון לציון יכולתי לעשות "ציפורי לילה" עצמיים שלי.

מאיר ניצן: אני יודע, יכולתי לעשות "ציפורי לילה" שלי, כי היה לי ממה לממן אותם.

מאיר ניצן: פה אין ממה לממן אותם.

מאיר ניצן: אין ממה לממן אותם.

מאיר ניצן: לא מבין את זה, לא חושב שזה נכון.

מאיר ניצן: לא חושב שצריך.

מאיר ניצן: דיברתי עם שרת הקליטה לפני שיצאה לחו"ל, והיא הבטיחה לי להסדיר את הנושא, שיעבירו כסף, כי נשארנו פה בלי תשלום לאנשים.

מאיר ניצן: לכן הנושא הזה מטופל.

מאיר ניצן: אני מקווה שגם נושא החינוך יהיה טוב.

מאיר ניצן: יש נושא אחר שצריך להדאיג אותנו.

מאיר ניצן: צריך להדאיג אותנו הרבה מאד, זה היעדר התייחסות לתרבות של הקהילה האתיופית.

מאיר ניצן: לנו יש מרכז אומנויות, על זה ידבר יאיר בכמה מילים, אבל לא יתכן שאין כסף לבנות בית כנסת להם.

מאיר ניצן: ולי יש דגמים של בתי, אני הלכתי לבנות את זה בראשון, לא הספקתי, אבל יש לי דגמים של בתי כנסת שהיו באתיופיה.

מאיר ניצן: ואני לא רוצה לנתק אותם מהמסורת ומהמורשת שלהם.

מאיר ניצן: לא מהקייס, ולא מבית הכנסת.

מאיר ניצן: לא רוצה להפוך אותם כמו, סליחה שאני אומר את זה, כן?

מאיר ניצן: אריה דרעי תמיד הייתי שואל אותו: למה אתה הולך עם השטריימל ועם זה?

מאיר ניצן: למה אתה לא הולך באותה גלבייה שהלכו במרוקו?

מאיר ניצן: תתגאה במסורת שלך.

מאיר ניצן: אני חושב שצריך לשמור על המסורת האתיופית.

מאיר ניצן: ובית הכנסת האתיופי הוא מיוחד במינו.

מאיר ניצן: אני אראה לך דגמים, יש לי אפילו בבית.

מאיר ניצן: כי למדתי את הנושא, ואני חושב שצריך לעודד אותם.

מאיר ניצן: אין אגורה אחת לבניה.

מאיר ניצן: אני כבר לא מדבר על מועדון, או על דברים נוספים.

מאיר ניצן: וצריך להקים אותו במקום שהוא מרוחק משכונה, כדי לאפשר התכנסות בעת אבל או שמחה, כי הם צריכים הרבה מאד שטח לדברים האלה.

מאיר ניצן: יש אפשרות לעשות, אבל לזה צריך גישה, ואהבה.

מאיר ניצן: אהבה לעדות, ולא לראות, לנסות לעשות מזה כור היתוך.

מאיר ניצן: אין פה כור היתוך.

מאיר ניצן: נכשלנו בזה.

מאיר ניצן: אנחנו צריכים לשמר את התרבות.

מאיר ניצן: ולתרבות הזאת אין מספיק כסף.

מאיר ניצן: אני רוצה להגיד לכם שיש להם מוסיקה יפה.

מאיר ניצן: אני מכיר סיפורים אתיופיים, אני יכול לעשות לכם ערב סיפורים מלא סיפורים.

מאיר ניצן: ערב סיפורים אתיופיים מצויינים, עם הרבה מאד חוכמה ודעת של ניסיון חיים, ועוד הרבה מאד דברים אחרים.

מאיר ניצן: לקרוא אתיופית אני לא יודע את הכתב שלהם.

דני קסהון: הנושא של המועדון "קרן ידידות" ו"קרן היסוד" מממנים עד 800 אלף דולר.

מאיר ניצן: למי?

דני קסהון: לרשויות.

מאיר ניצן: למי?

מאיר ניצן: אולי תגידו לי למי?

מאיר ניצן: אני מחפש את הכסף הזה.

מאיר ניצן: תביא אותו.

דני קסהון: "קרן ידידות" נותנת תקציב אדיר בנושא של בנית בית כנסת ומועדונים עד 800 דולר.

מאיר ניצן: למי?

דני קסהון: לכל רשות.

מאיר ניצן: הנה, הרשות קיימת.

מאיר ניצן: למי?

מאיר ניצן: תביאו.

דני קסהון: לא מזמן בנו בגדרה.

מאיר ניצן: כאן לא גדרה.

מאיר ניצן: אני לוד.

דני קסהון: "קרן היסוד" היא נתנה את התקציב.

מאיר ניצן: אני בלוד.

דני קסהון: צריך לבקש.

קריאה: תביא מסמך כוונות.

מאיר ניצן: אה! גם השיטה הזאת, צריך לבקש.

מאיר ניצן: מה?

מאיר ניצן: לא יודעים שיש פה קהילה אתיופית?

דני קסהון: צריך לפנות אליהם.

אברהם נגוסה: אדוני, אתה צודק, אבל אם באים בתכנית ודורשים, מבקשים ומגייסים.

מאיר ניצן: כשבאים עם תכנית, כדי לעשות תכנית עולה כסף.

מאיר ניצן: כדי לעשות תכנית עולה כסף, ותגיד לי מאיפה אני אקח כסף פה לעשות תכנית?

מאיר ניצן: אולי תסביר לי?

אברהם נגוסה: מכתב אחד לבקש מ"קרן היסוד" או מ"קרן ידידות" שאנחנו רוצים לבנות.

מאיר ניצן: תאמין לי שגם קודמיי, אני לא מותח ביקורת על קודמיי, אני רוצה להגיד לך שגם קודמיי ביקשו.

מאיר ניצן: זה לא עוזר.

מאיר ניצן: לא כל מה שאתה מבקש אתה מקבל.

מאיר ניצן: שערי תפילה לא תמיד פתוחים.

מאיר ניצן: שערי תשובה כן, שערי תפילה לא.

מאיר ניצן: מה שאני מנסה לומר שיש פה הרבה מאד מה לעשות.

מאיר ניצן: אבל הגישה צריכה להיות גישה של התחשבות במצבה הכספי של הרשות המקומית.

מאיר ניצן: אני לא באתי פה כי אני, אני לא מחפש קריירה.

מאיר ניצן: אני לא רוצה להיות חבר כנסת.

מאיר ניצן: בגילי היה לי טוב מאד ליד אשתי, אני בן 79 והתנדבתי לבוא לכאן, התנדבתי רק כדי שעיר במרכז הארץ לא תרד לטמיון, ואני מקווה שאפשר להוציא אותה.

מאיר ניצן: אפשר להוציא אותה, אני בטוח.

מאיר ניצן: יש לי פה צוות טוב מאד של אנשים שיעשו את זה, ונוציא אותה.

מאיר ניצן: צריך גם קצת סבלנות, וקצת כבוד, וקצת יחס, ולהבין שכשאני סופר ואני אומר: אני 5 חודשים ו – 17 יום פה, זה בדיוק.

מאיר ניצן: אני סופר כל יום, כי יש תכונה גרועה לימים הללו, הם לא חוזרים.

מאיר ניצן: מה שעבר – עבר.

מאיר ניצן: ואני צריך להספיק לעשות דברים בזמן קצר מאד, בדיוק כמו שאמר בן גוריון לטרומן.

מאיר ניצן: טרומן שאל את בן גוריון: "מה הבעיה המרכזית של מדינת ישראל"?

מאיר ניצן: הוא חשב שהוא יגיד לו: כסף, הוא אמר: "לא.

מאיר ניצן: לדחוס 100 שנה בעשור".

מאיר ניצן: אני חייב לדחוס 25 שנה בשנתיים וחצי.

מאיר ניצן: זה התקופה בערך שאני אהיה פה.

מאיר ניצן: כי אחר כך אני מקווה שיהיו בחירות.

מאיר ניצן: אז אין לי זמן לכל ה – "בוא ניפגש".

מאיר ניצן: כשאומרים לי נושא.

מאיר ניצן: דבר שני, הטלפון שלי, כולל בבית, פתוח בפני כולם וידוע לכולם.

מאיר ניצן: מפורסם.

מאיר ניצן: ומטלפנים אלי אנשי לוד.

מאיר ניצן: כך שלבעיות קונקרטיות אני מתייחס.

מאיר ניצן: בעיות שמתחילים לדבר איתי פוליטיקות אין לי זמן לזה.

מאיר ניצן: אני לא באתי לפוליטיקה.

מאיר ניצן: אני באתי לעשות.

מאיר ניצן: אז תגידו לי מה הבעיה, מה הפיתרון שלכם לדעתכם, ואני אחפש אותו, ואני אנסה לעזור.

מאיר ניצן: כמו שאמר קצין המשטרה, תאמינו לי שעושים פה.

מאיר ניצן: לא ראיתי אף פעם שוטרים עובדים ככה בבניה, בשיפוץ ושיקום, בצביעה, כולל מפקד התחנה.

מאיר ניצן: והייתי איתם, וראיתי גם את הילדים עובדים.

מאיר ניצן: לכן רבותיי, גם צריך קצת סבלנות, וקצת יחס.

מאיר ניצן: אני רוצה לומר לכם, יש הרבה מאד עבודה בלוד.

מאיר ניצן: ואני שמח שביקרתם ושמעתם אותה מקרוב.

מאיר ניצן: הבעיה העיקרית היא גישה, כשאתה נותן שירות למישהו, אל תגיד לו: אני מקציב, אתה רוצה לשמוע דבר חדש?

מאיר ניצן: אספר לך.

מאיר ניצן: ראש הממשלה אישית אמר והצהיר שצריך לחזק את השדרה הניהולית בעיר לוד.

מאיר ניצן: לכן יש 10 תקנים לקליטת שדרה ניהולית.

מאיר ניצן: באתי ואמרתי: איפה הכסף?

מאיר ניצן: לא, יש לך אישור.

מאיר ניצן: בחייך, מה?

מאיר ניצן: עושים צחוק מאנשים?

מאיר ניצן: זה לא פתרון.

מאיר ניצן: פתרון זה כשאתה נותן אותו, תן אותו מכל הלב, ותן לא אפשרות לעבוד.

מאיר ניצן: זה הכל.

דני דנון: תודה.

מאיר ניצן: ואני מבטיח לך שהילדים יחזרו אלינו הביתה.

מאיר ניצן: כי אני הולך להקים גם פה מגמה של אקדמיה לפני צבא, כמו שעשיתי בראשון יהיה גם פה.

מאיר ניצן: וילמדו.

דני דנון: תודה רבה למאיר ניצן.

דני דנון: משפט קצר לסיכום, מנכ"ל העירייה, עו"ד יאיר רביבו.

יאיר רביבו: לא רציתי לדבר אחרי ראש העיר, אבל במשפט אחד, אדוני יושב ראש הועדה.

יאיר רביבו: לוד היא עיר שהצטיינה בקליטת עלייה.

יאיר רביבו: 80 או 90 אחוז מתושבי העיר היהודיים הם דור ראשון או שני לקליטה.

יאיר רביבו: יש בעיר, אני פעם ספרתי, אני חושב שזה רק בירושלים, יש פה 13 בתי כנסת של עדות שונות.

יאיר רביבו: כמעט אין עדה שלא מיוצגת כאן, וזה מראה על קהילות שונות, מגוונות שחיות פה בהרמוניה.

יאיר רביבו: הזכיר ראש העיר פה לעדה האתיופית מקום מדהים שאתם חייבים לבקר בו שנקרא: אלמז, פה מפעל לאומנות אתיופית עתיקה, שנמצא ליד מוקד הקליטה היפהפה.

יאיר רביבו: אגב, בלוד יש מוזיאון ייחודי שגם כן לא יודעים עליו, נקרא: מוזיאון למורשת עדות ישראל.

יאיר רביבו: מוזיאון שהוא בתקציבים דלים מפעיל 10 חדרים, שכל חדר מוקדש לעדה מסויימת, אוטנטי מאד, ובהזדמנות תבואו לבקר שמה.

יאיר רביבו: אני חושב, אדוני יושב ראש הועדה, התייחסנו פה רק לקליטה.

יאיר רביבו: אני חושב שהעיר לוד לא קלטה מאז העלייה של שנות ה – 90' עולים בכלל.

יאיר רביבו: העיר סבלה מהגירה שלילית החוצה, לשוהם, למודיעין, אני חושב שאם תעזרו לעיר הזאת גם לקלוט עולים ממדינות שונות, וראינו עכשיו את העלייה במחירי הדירות, לא כל אחד שבא מצרפת יכול לגור באשדוד או בנתניה, יכול לגור גם בלוד, ועל כך, זה דבר שיכול לעזור מאד ללוד.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני רוצה ברשות

דני דנון: כם להקריא הודעת סיכום: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קיימת את ישיבתה בעיר לוד, שהרכבה המיוחד מהווה אתגר לראש העיר, צוותו ולמדינה כולה.

דני דנון: הועדה התרשמה מהפעילות הנמרצת של יו"ר הועדה הממונה ומנכ"ל העירייה, ומודה לכל העושים במלאכה.

דני דנון: הועדה פונה למשרד הקליטה להרחיב את מרחב הפעולה הניתן לרשות בנושא שימוש בתקציב.

דני דנון: כמו כן לשקול את ההפעלה המחודשת של פרוייקט "ציפורי לילה" בעיר.

דני דנון: הועדה פונה למשרד לביטחון פנים להמשיך בתגבור הכוחות, ובהגדלת הנוכחות בשכונת רמת אשכול, ולתגבר את מספר החוקרים דוברי אמהרית ברמה הארצית, כמענה לתופעות אלימות במשפחה.

דני דנון: הועדה פונה למשרד ראש הממשלה ולמשרד האוצר לקדם באופן מיידי העברת תקציבים בהתאם להחלטת הממשלה שהתקבלה ב – 31 באוקטובר 2010.

דני דנון: הועדה פונה לכל משרדי הממשלה לפעול להגדלת המשאבים הניתנים לעיר לוד, על מנת לסייע לה באתגר העומד בפניה.

דני דנון: אני רוצה להודות לכל הנוכחים, לחברי הכנסת שהגיעו, תודה רבה לכולם.