ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 191, 2011-07-17 14:00

דני דנון: צהרים טובים לכולם.

דני דנון: ישיבת ועדת העליה, הקליטה והתפוצות, אצל חברי הטוב, ראש המועצה מר נסים גוזלן, ואני חייב להגיד שאני מרגיש פה בבית.

דני דנון: אני מקפיד להגיע לשטח עם הועדה, לפגוש את הנציגים, את ראשי הרשויות.

דני דנון: חשוב לי לשמוע את הדברים.

דני דנון: גם המועצה המקומית באר יעקב היתה אצלנו בדיונים בועדה, בעיקר בנושאים של קליטת יוצאי אתיופיה.

קריאה: בית ספר "רשב"י".

דני דנון: נכון.

דני דנון: ...

דני דנון: אנחנו היום נתמקד בנושא הזה, אבל כמובן כל נושא אחר שתרצה שאנחנו נעלה לסדר היום, יש פה נציגים של משרד הקליטה, משרד הבינוי והשיכון, משרד החינוך, נשמח מאד גם לשמוע את הדברים.

דני דנון: בבאר יעקב יש כ – 1,550 עולים.

דני דנון: ההגדרה של עולים היא בדרך כלל מ – 1959.

דני דנון: הדגש הוא מבחינתנו, כיוון שהעולים יוצאי אתיופיה, למרות שיש ארגון של יוצאי ברית המועצות, אבל אני מניח שהוא קטן יותר, וגם במצב הרבה יותר טוב מאשר יוצאי אתיופיה.

דני דנון: אנחנו נתמקד, אני רוצה לבקש מידידי, ניסים גוזלן, ראש המועצה, לפתוח את הישיבה.

דני דנון: בבקשה ניסים.

ניסים גוזלן: ברוך הבא בצל קורתנו, חברי, חבר הכנסת דני דנון.

ניסים גוזלן: אנחנו מכירים הרבה מאד שנים, ובאמת, עצם זה שהועדה מגיעה פה לשטח, זו בשורה גדולה, ובדרך כלל זה לא קורה.

ניסים גוזלן: כמעט שום ועדה לא מגיעה לשטח.

ניסים גוזלן: זאת הבעיה, לדעתי, הנתק בין השלטון המקומי לשלטון המרכזי, שהוא בעצם, בסופו של דבר, אמור גם לנסות לפתור את הבעיות, אז ברוכים הבאים.

ניסים גוזלן: [סבב שמות המשתתפים]

ניסים גוזלן: אחרי שהצגנו את כולם, אני רוצה לתת איזה סקירה קטנה, מהרגע שלפחות אני מכיר את כל הנושא מקרוב.

ניסים גוזלן: אני התחלתי, נבחרתי בנובמבר 2003.

ניסים גוזלן: הבנתי שיישוב של 6,000 נפש, שהקהילה של העדה האתיופית מונה 15 אחוז מהאוכלוסייה, יותר מ – 15 אחוז מהאוכלוסייה, אז זה לא היה 1,550, כל הקהילות של כל העולים.

ניסים גוזלן: מתוך זה אני מאמין שהעדה האתיופית היא לפחות 1,200 נפשות, או 1,300 מתוך 1,550.

ניסים גוזלן: לא, אני אומר 1,550 זה שניהם, גם יוצאי ברית המועצות, וגם יוצאי העדה האתיופית.

ניסים גוזלן: זאת אומרת, למעלה מ – 15 אחוז מיישוב קטן, יישוב שרוצה להתפתח, יישוב שזה, זה ברור לכולם שזו משימה לא קלה ולא קטנה.

ניסים גוזלן: הבנו שאנחנו יוצאים לפיתוח מואץ.

ניסים גוזלן: באר יעקב בונה 7,000 יחידות דיור.

ניסים גוזלן: שלבים ראשונים שווקו כ – 2,500 בתי אב בשתי שכונות גדולות: חלומות תלמי מנשה ופארק המושבה.

ניסים גוזלן: עכשיו מעלים עוד 4,000 יחידות דיור באזור ... וז'בוטינסקי, ומעבר לזה יש לנו את העתודה שצירפנו בימים אלה, זה מדובר במחנה צריפין שלבאר יעקב יהיו 11 אלף יחידות דיור מתוך ה – 17 שייבנו במחנה, עם כל תכנית הוו"דלים, ועם כל המעבר לנגב.

ניסים גוזלן: אז זה יישוב עם עתיד מטורף של כמעט 20 אלף יחידות דיור.

ניסים גוזלן: לצורך המחשה, כל מודיעין היא 15 אלף יחידות דיור, אז תבינו, יישוב שיש לו עוד עתודות של 20 אלף יחידות דיור זה משהו שהוא לא מציאותי במדינת ישראל של היום שמנסים לאתר 200, 300 יחידות בכל עיר היום, בגלל המצוקה של החבר'ה הצעירים.

ניסים גוזלן: אז זה העתיד.

ניסים גוזלן: התחלנו באמת עם נקודת מוצא מאד מאד קשה, וזה אומר שכמות הילדים, למשל, ב – 2004 של יוצאי העדה האתיופית זה לא 15 אחוז, זה היה משהו כמו 50 אחוז, ובגיל הרך – שזה גם 70 אחוז.

ניסים גוזלן: כי היישוב היה חצי מנמנם, חצי מבוגר, חצי כזה, וזאת נקודת המוצא שהיתה לנו.

ניסים גוזלן: והבנו מהר מאד שאנחנו צריכים לבנות לחבר'ה צעירים.

ניסים גוזלן: יצאנו לבניה מטורפת, ואתם מכירים, מי שגר פה ביישוב רואה, 2,500 בתי אז שווקו, נכון להיום, שזה משהו כמו 10 אלפים אנשים חדשים.

ניסים גוזלן: עד סוף שנה אנחנו אמורים לקלוט מהמהלך של כל הבינוי, קלטנו ... 8,000, השנה יש לנו איכלוס של 950 בתי אב, ואפילו לא לעיריית תל אביב יש דבר כזה, זה 4,000 נפש בשנה אחת, ינחתו פה עד סוף השנה.

ניסים גוזלן: אתגרים מאד מאד קשים, אבל יש לזה יתרון.

ניסים גוזלן: זה משנה את התמהיל, את החתכים ביישוב, ולכן יותר קל לנו להתמודד עם הרבה מאד בעיות.

ניסים גוזלן: אם היינו נשארים עם אותו יישוב שאנחנו היינו ב – 2004, כל האנשים שעובדים פה, שמטפלים בקהילה האתיופית לא היה להם הצדקה כלכלית, ואף אחד פה לא היה מממן אותם, כי מדינת ישראל, לצורך המחשה, אם יש לי 7, 8 אנשים שאני מממן, לא הייתה נותנת לי אפילו שכר של אדם אחד מבחינת הקליטה.

ניסים גוזלן: אני אז עם ציפי לבני, שהיתה שרת הקליטה, אישרנו אותו חריג שבחריגים, העבירו את כל התקציבים שלו דרכנו.

ניסים גוזלן: העבירו, ואנחנו נתנו גיבוי במסגרת מרכז קליטה ללוד, אנחנו העסקנו פה יותר אנשים, אבל השארנו לנו את הקבוצה פה שתטפל, יש את תמיר, יש את אושרת, יש את העובדים הסוציאליים שאתה מכיר.

ניסים גוזלן: ויש לנו את בוגלה שמטפל.

ניסים גוזלן: יש לנו הרבה מאד פעולות שהחבר'ה פה, חשוב לי שהשטח יציג לך אותם, בהרבה מאד - - - זה ברור לכולם כשנקודת המוצא, בית ספר "רשב"י" למשל, לצורך המחשה, וזה עלה בדיון, בית ספר "רשב"י" זה בית ספר שקיים בערך 40 שנה.

ניסים גוזלן: אבל עם השנים כמעט שלא היו ילדים עם כיפות סרוגות ומה שקרה זה שמשנת 93', שיש לנו את שכונת הרצל, שהיא שכונה יחסית חלשה ביישוב, וכל החבר'ה ששיפרו דיור בעקבות הבינוי של באר יעקב, עברו לבתים החדשים, ושכונת הרצל, מי שנכנס וקנה את הדירות, זה חבר'ה מהעדה האתיופית קנו, וזה קנייה חופשית, ולא היתה פה שום יד מכוונת, אלא כל אדם שמכר, מכר למי שבעצם שילם לו את המחיר הכי טוב לאותה עת.

ניסים גוזלן: אז מן הסתם השכונה הפכה להיות שכונה קולטת עליה בעיקר, ולכן המספרים הגיעו למימדים כאלה, נכון להיום.

ניסים גוזלן: אבל אני יכול להגיד לך שמ – 2006, 2005 השכונה הזאת היא סטטית.

ניסים גוזלן: היא סטטית כי כל מי שמכר אז הוא כבר מכר לתושבי השכונה.

ניסים גוזלן: היום יש, כמעט שאין מעברים לבאר יעקב חדשים.

ניסים גוזלן: כי אין שכונות כאלה.

ניסים גוזלן: יש שכונה אחת.

ניסים גוזלן: אז זה מבחינת בינוי, ומבחינת.

דני דנון: בית הספר הוא כמה אחוז?

ניסים גוזלן: בית הספר, משנת 1993, עם השנים, יותר ויותר ילדי אתיופים, כי לא היתה לי בניה, לא היתה קליטה של חבר'ה עם כיפות סרוגות.

ניסים גוזלן: אין לנו פה בניה של משה"ב, או בניה ייחודית.

ניסים גוזלן: פה היום בבאר יעקב מוכרים דירה, מיליון 400, מיליון 500 למי שידו משגת.

ניסים גוזלן: מי שידו לא משגת, זה לא משנה מה, לא משנה מאיפה הוא מגיע, אם הוא חובש כיפה, לא חובש כיפה.

ניסים גוזלן: היום מוכרים למרבה במחיר.

ניסים גוזלן: אין פה פרוייקטים ייעודיים שאתה מכיר, של כיפות סרוגות, לכן בית הספר "רשב"י" שהוא יותר היה ממלכתי דתי, ממ"ד, עם הזמן הוא קרס.

ניסים גוזלן: עכשיו הקירבה של השכונה לבית ספר "רשב"י" היא גרמה לכך שהילדים רצו את הבית ספר.

ניסים גוזלן: תוסיף לזה גם את הגיור, שמדינת ישראל הכריחה לבצע את הגיור, ואת הילדים כן ללמוד במוסד של ממ"ד.

דני דנון: זו הסיבה העיקרית.

ניסים גוזלן: זו הסיבה העיקרית.

ניסים גוזלן: אז מן הסתם נקלטו בעיקרון כל ילדי העדה בבית הספר.

ניסים גוזלן: עכשיו, עם השנים, כמות הילדים שהם לא של העדה האתיופית וילדי השכונה שואפת לאפס, כי השכונה היא שכונה מבוגרת בעיקרה.

ניסים גוזלן: אז לכן המספרים הם לא פרופורציונליים.

ניסים גוזלן: לכן הבית ספר הזה, עד 90 אחוז ילדי עולים, 10 אחוז לא ילדי עולים.

קריאה: 97.

ניסים גוזלן: מה שאנחנו עשינו, מה שלמשל עשינו השנה, ואנחנו מבינים את הבעיה.

ניסים גוזלן: זה לא קל לבוא ולהגיד.

ניסים גוזלן: צריך ללמוד ממה זה נבע?

ניסים גוזלן: ממה זה הגיע?

ניסים גוזלן: ואיך הגענו למספר הזה?

ניסים גוזלן: היום, השנה למשל, מה שעשינו, היו לנו שתי כיתות גן ילדים: גן "התאנה" וגן "הגפן", ולקחתי החלטה גורפת ששני הגנים השנה, בשנת הלימודים הקרובה אני מפרק אותם.

ניסים גוזלן: בשכונה החדשה ממול יש 10 גני ילדים חדשים לשנה הזאת נפתחים.

ניסים גוזלן: עשינו אינטגרציה.

ניסים גוזלן: לקחנו את כל הכמות של 20 ומשהו ילדים של העדה האתיופית, פיזרתי בכל 10 גני ילדים.

דני דנון: ב – א' הם יעלו גם?

ניסים גוזלן: מ – א' הם יעלו לבית ספר היסודי.

ניסים גוזלן: תהיה אינטגרציה מטרום, טרום, טרום חובה, לטרום חובה, לגני חובה.

ניסים גוזלן: אנחנו השנה עושים את זה בגני ילדים, כי אני מאמין שזה צריך להתחיל בגני הילדים.

ניסים גוזלן: אחרי זה, זה כבר, ילד שהוא כבר לומד בטרום, ולומד בטרום, טרום חובה, ולומד בגן חובה, המסלול הזה מוביל אותו לאותו בית ספר עם כולם.

ניסים גוזלן: יש אינטגרציה.

ניסים גוזלן: כל הילדים שלא רצו, אחרי שסיימו את הגיור ורצו לעבור, אני אראה לך בתי ספר אצלנו למשל, אין לנו חסימה, לא בית ספר "הדרים", ולא בית ספר "רמון", כל הילדים, יש להו כמעט 25 ילדים, 25 אחוז ילדים אתיופים בתוך בתי הספר הממלכתיים.

ניסים גוזלן: אז לכן הפן הדתי, ואני אומר, את מה שאנחנו מתחילים כרגע עם גני הילדים, אני לוקח בחשבון ש – 3 שנים מהיום זה יתרסק.

ניסים גוזלן: זאת אומרת, בית הספר הממלכתי דתי הזה לא יתפקד במתכונת הקיימת.

ניסים גוזלן: האבסורד הגדול ביותר שאנחנו השנה, אנחנו, לצורך המחשה, בשנת 2004 היינו 6 גני ילדים.

ניסים גוזלן: השנה אנחנו נהיה 36 גני ילדים.

ניסים גוזלן: זאת אומרת, זה דבר מטורף.

ניסים גוזלן: השנה רק 10 גנים חדשים אנחנו מוסיפים רק השנה הזאת.

ניסים גוזלן: שלחתי מכתבים: מי רוצה להיות בממלכתי דתי?

ניסים גוזלן: בממ"ד.

ניסים גוזלן: אף אחד.

ניסים גוזלן: חזרו לי אולי 9 ילדים.

ניסים גוזלן: גם השנה, מתוך 10 גני ילדים, כולם רוצים ממלכתי רגיל.

ניסים גוזלן: אפילו חברי המועצה שלי, שיש 6 חובשי כיפות, ואני, אתה יודע, אמרו לי: תשמע, לא יכול להיות שאין גן דתי מתוך 10.

ניסים גוזלן: בממ"ד, הרגיל.

ניסים גוזלן: שלחנו מכתב לכולם.

ניסים גוזלן: ראינו שבאמת באים לפה יאפים צעירים וזה.

ניסים גוזלן: עכשיו, הם באים לבתי הכנסת כי הם מסורתיים, הם באים לזה, אבל בקטע של החינוך הדתי יש זה.

דני דנון: בית הספר בעצם בעוד 6 שנים- - -

ניסים גוזלן: בית הספר בעוד 3, 4, שנים, מבחינתי הוא מחוסל.

ניסים גוזלן: כמו שחיסלתי בגני הילדים, אני הולך לחסל.

ניסים גוזלן: אני לא הולך לחסל כי אני הולך לחסל.

דני דנון: אני בא הפוך - - -

ניסים גוזלן: יש לנו מספר רעיונות.

ניסים גוזלן: אנחנו עובדים כרגע על פרוגרמה חינוכית אחת.

ניסים גוזלן: זה לבוא היום ולאתר את הכיתה הממלכתית דתית שלי.

ניסים גוזלן: אנחנו רוצים שיהיה לי כיתת גן ממלכתית דתית, שהיא שנה הבאה תהיה בית ספר צומח.

ניסים גוזלן: הממלכתי הדתי הרגיל שיש לי היום במרכז היישוב, אנחנו רוצים שזה יהיה כיתה א' בבית ספר "רשב"י", כממלכתי דתי.

ניסים גוזלן: ושנה אחרי זה הוא יהיה כיתה ב', ושנה אחרי זה הוא יהיה כיתה ג', וכל כיתות גן עתידיים שיהיו לנו, הם בעצם גיבוי למה שנקרא: בית ספר ממלכתי רגיל.

ניסים גוזלן: זה לגופו של הנקודה והסוגיה.

ניסים גוזלן: אנחנו בגני ילדים מחסלים, כי יש לנו את האופציה.

ניסים גוזלן: כשיש לך 6 גני ילדים, אתה לא יכול לחסל 2 מתוך ה – 6 ולהטמיע אותם, כשהם רוצים ממלכתי דתי.

ניסים גוזלן: אבל כשיש 36 גנים, יש לנו יותר אופציות לעשות אינטגרציה, כנ"ל בבתי הספר.

ניסים גוזלן: השנה אנחנו פותחים בית ספר חדש, 22 כיתות.

ניסים גוזלן: יש לנו חטיבה, רוצים גם חטיבה בוגרת.

ניסים גוזלן: מה שלא היה לנו עד היום.

ניסים גוזלן: זה ז', ח,' ט'.

ניסים גוזלן: בתי ספר תיכוניים, מחוץ ליישוב.

ניסים גוזלן: יש לנו מהפכה גדולה כי יש פה אלפי ילדים שנקלטים איתנו, וזה יוצר לנו אופציות רבות לעשות אינטגרציה יותר טובה מאשר כמות ילדים של 40, 50 אחוז ילדי עולים ביישוב מנמנם ורדום כמו שהיה ב – 2004.

ניסים גוזלן: אז לכן אנחנו מבינים את העניין.

ניסים גוזלן: אתם יכולים לראות גם את החוברת, ואתם יכולים עוד מעט, וחשוב לי גם שתשמעו את האנשים, אבל בשורה התחתונה, אני משקיע בחינוך, בתרבות, בספורט, במתנ"סים, בקליטה, בכל הפעילויות.

ניסים גוזלן: זה עולה לנו משהו למעלה מ – 10 מיליון שקל.

ניסים גוזלן: אני אגיד לך את האמת.

ניסים גוזלן: מדינת ישראל, לצערי, לא תוציא 10 אחוז מזה.

ניסים גוזלן: אם אני אכמת את כל הפעילות שאני מקבל, אני מתייבש להגיד את זה, אבל זה המצב.

ניסים גוזלן: זאת אומרת, אני לא, אני מאמין שרשויות כמו לוד, שלהם המדינה נותנת פי כמה יותר, היא צריכה לתת, אני אומר, אני דווקא בעד, כי אני חושב שאם לא ימומנו זה אוי ואבוי לנו מה יקרה במדינה הזאת.

ניסים גוזלן: יש יישובים כמו קריית עקרון, יישובים כמו גדרה, שאם הם לא יודעים כל כך להתמודד נכון עם הבעיה של העדה האתיופית, מדינת ישראל, לצערי אני אומר, לא מכניסה את היד לכיס, ולא נותנת משאבים כדי להתמודד עם הבעיה הזאת, כי זאת בעיה שהיא פצצת אטום חברתית לכולנו.

ניסים גוזלן: זה ברור שזו בעיה לאומית.

ניסים גוזלן: זה לא בעיה לא מקומית שלי, ולא של אף אחד אחר.

ניסים גוזלן: זו בעיה לאומית שאם תיקח כמה כסף זה עולה לי, וכמה אני מקבל, זה ביזיון.

ניסים גוזלן: אני אומר את זה.

ניסים גוזלן: זה בסדר לשבת ולקבל נתונים ולהגיד למה ולמה ולמה?

ניסים גוזלן: אבל המלחמה היא מלחמה יום יומית נגד ... ונגד הסמים, ונערות במצוקה, ונערים במצוקה.

ניסים גוזלן: ולעשות להם אבחונים מהגיל הרך, ולעשות אינטגרציה, לתת להם את החוגים, לתת להם קייטנה ב – 200 שקלים שלי ולכל אדם פה ביישוב היא עולה 1,000 שקל, אני מממן אותה ב – 200 שקלים.

ניסים גוזלן: ונותנים להם לגשת לבריכה ב – 100, 200 שקל כדי שלא יסתובבו ברחובות.

ניסים גוזלן: מנוי שנתי אני מדבר אתכם.

ניסים גוזלן: כדורגל עולה להם 300 ש"ח.

ניסים גוזלן: כל אחד כמו דוגמן עם מדריכים הכי טובים, שגם בודקים את ההישגים בלימודים.

ניסים גוזלן: את כל נושא הבית החם, והנערה, וכל הנושא של הרווחה, שכולנו פה עם צוות מטורף ומוגבר.

ניסים גוזלן: בכל הפרמטרים אנחנו עושים את המכסימום, כי אנחנו באמת מאמינים שכשבונים יישוב חדש, אם אתה תזניח את החלשים, אנחנו נתרסק.

ניסים גוזלן: ההצלחה של כולנו תהיה אם אנחנו נרים את היישוב מלמטה, ולא נרים מהשיער של מישהו.

ניסים גוזלן: זה מה שעושים במדינת ישראל, שמרימים מהשיער ועוזבים את הגוף בתוך המים.

ניסים גוזלן: אז אני באמת מאמין בזה.

ניסים גוזלן: אני באמת חושב שכל האנשים פה מגיע להם צל"ש על מה שהם עושים ביום יום, אבל זה לא, לא בעיה קלה.

ניסים גוזלן: אני חושב שהמדינה, וזה פה אתה תוביל את כל הנתונים.

ניסים גוזלן: המדינה צריכה להיות יותר דינמית.

ניסים גוזלן: המדינה צריכה להשקיע יותר.

ניסים גוזלן: המדינה צריכה להבין שסדרי עדיפויות צריכים להשתנות בכיוון הזה.

דני דנון: תודה רבה לניסים גוזלן, ראש המועצה.

דני דנון: מאיר, מאיר יחיאלי, משרד הקליטה.

דני דנון: קודם כל בכסף, כמה - - -

מאיר יחיאלי: אז התחלתי התייחסות כללית מבחינת משרד הקליטה.

מאיר יחיאלי: אני אתייחס לנושא, התייחסת, גוזלן התייחסת לנושא של תיקצוב.

מאיר יחיאלי: התיקצוב של משרד הקליטה הוא מגיע עד ל – 200 אלף ש"ח לנושא של באר יעקב.

דני דנון: בעלות או משכורות?

מאיר יחיאלי: בפעילויות.

מאיר יחיאלי: פעילויות ומשכורות.

מאיר יחיאלי: אני אתייחס להכל ביחד, לכן התייחסתי.

קריאה: זה לא המימון לקייטנה של הילדים - - -

מאיר יחיאלי: אני אמקד את זה.

מאיר יחיאלי: אני אתחיל מהמקרו, ולכן המקרו מתייחס לתיקצוב שהוא כולל בתוכו גם הנושא של המדיניות של משרד הקליטה, כמו להשקיע בנושא של כוח אדם, סיוע לרשות.

מאיר יחיאלי: נושא של כוח אדם זה מה שנקרא: המוקד.

מאיר יחיאלי: תמיר, מנהל המוקד נמצא פה.

מאיר יחיאלי: זאת אומרת, אחד מהדברים שאפשר להתייחס לנושא פעילויות, מימון של המשרד התייחס לתת סיוע בנושא של כוח אדם.

מאיר יחיאלי: כאן אנחנו מתייחסים לנושא של מוקד ליוצאי הקהילה, שזה מנהל המוקד, רכז תעסוקה, רכזת הנוער.

מאיר יחיאלי: זה ההתייחסות לנושא של הסיוע.

מאיר יחיאלי: אני מעריך שפה בבאר יעקב יש לכם צוות, צוות שאפשר לומר, לא בכל מקום צוות שצמוד אליכם מההיכרות שלי הקצרה.

יעקב ליצמן: זה נכון שאתה משלם, שאנחנו משלמים עליו - - -

ניסים גוזלן: אני משלם 5 ואתה משלם לי 1.

ניסים גוזלן: זאת אומרת, אם הייתי צריך להחזיק לפי התקנים של המודל, אושרת נמצאת פה, ולא תמיר, ולא שני אנשים לא היו צריכים להיות, אולי רכז, אולי איזה מישהו שהיה מרכז רק את הבעיות ולא פותר אותם.

ניסים גוזלן: אבל זה לא סתם המחשה, שתבין כשאתה מדבר על כוח אדם, אתה מדבר גם על פעילויות.

יעקב ליצמן: כשאני משלם 200 אלף שקל זה לעג לרש.

יעקב ליצמן: זה בושה וחרפה.

יעקב ליצמן: של – 1,550 נפשות יש להם מגוון בעיות וצרכים, 200 אלף שקל.

יעקב ליצמן: אם אני אשלח להם את הדו"ח פעילויות שאני משלם, הדו"ח כספי שהוצאת בפועל, זה הזוי.

יעקב ליצמן: זה מיליונים של מיליונים.

יעקב ליצמן: אתה מבין?

יעקב ליצמן: וזה אבסורד.

יעקב ליצמן: אפשר להגיד לו: תשמע, סוגרים, לא צריך, בוא נשים שלטים.

יעקב ליצמן: אז קל לעשות את זה, אבל אני אומר:

יעקב ליצמן: צריך מהפכה - - -

מאיר יחיאלי: אז התיקצוב מדובר לשני אנשים, וכאן זה התיכלול של הרשות שהיא מוסיפה, אחרי זה המועצה מוסיפה את כוח האדם, וזה מצויין, ואני מברך על הנושא הזה.

מאיר יחיאלי: בוודאי שהלוואי וזה היה מספק.

מאיר יחיאלי: כשאנחנו לוקחים את המוקד, בנוסף לנושא של כוח אדם יש נושא של תיקצוב של פעילות, מתוך נושא של מוקד.

מאיר יחיאלי: נושא של קליטה בקהילה, סיוע שהוא גם אחוז לכל אוכלוסיית העולים בבאר יעקב.

מאיר יחיאלי: אנחנו מתייחסים לאוכלוסיית עולים בהגדרות של משרד הקליטה משנת 89'.

מאיר יחיאלי: תאריך עליה משנת 89', מבחינתנו, מבחינה הוליסטית קהילתית זה, אנחנו מתייחסים לעולים, ובהתאם לזה גם מתמחרים אותם.

חיים סקה: מ – 89'?

מאיר יחיאלי: תאריך עליה מ – 89'.

מאיר יחיאלי: זה מבחינת הסיוע.

מאיר יחיאלי: ולכן אפשר לפרט נושא של התכנית, כמו: תכנית מרכז העשרה חברתי למבוגרים וקשישים.

מאיר יחיאלי: זה התיקצוב.

מאיר יחיאלי: זה אחד התיקצובים, קייטנות קיץ - היתה התייחסות בנושא הזה.

מאיר יחיאלי: וזה נכון, 200 ש"ח לילד.

מאיר יחיאלי: מתייחסים פה לנושא של הסיוע, החלק של הסיוע ממשרד הקליטה.

מאיר יחיאלי: חינוך בלתי פורמלי.

מאיר יחיאלי: נושא של תכנית פלד, תגבור לימודי, והתוספת של השנה הזאת – נושא של 20 שנה למבצע שלמה – תקצוב של 42 אלף ש"ח מבחינת משרד הקליטה.

דני דנון: במבצע שלמה זה היה 1,000 עולים?

מאיר יחיאלי: המינימום זה 300 נפש.

דני דנון: שעלו במבצע?

מאיר יחיאלי: כן.

יעקב ליצמן: שאני אגיד לך מילה - - -

מאיר יחיאלי: הקריטריון מתייחס.

יעקב ליצמן: זה לעג לרש, אין מה לעשות עם 42 אלף שקל בתחום הזה, שעושים רק לזה.

יעקב ליצמן: אם אין לכם מה לעשות עם הכסף, אז יש לנו המון מה לעשות - - -

דני דנון: תודה מאיר.

דני דנון: מחלקת רווחה.

דני דנון: תתנו לי נתונים בבקשה כמה תיקים יש, וכמה מתוכם הם של יוצאי אתיופיה היום.

חנה אורן: כמה סך הכל?

חנה אורן: סך הכל במחלקה שלנו כ – 20 משפחות בטיפול.

חנה אורן: 150 משפחות עולי אתיופיה.

חנה אורן: אבל כשמסתכלים בגדול, סך הכל השירותים שאנחנו נותנים לאוכלוסייה, יש לנו מסגרות בקהילה לילדים.

דני דנון: 700 תיקים יש.

דני דנון: 700 תיקים.

דני דנון: נכון?

חנה אורן: כן.

דני דנון: ותיק זה משפחה, לצורך העניין.

חנה אורן: תיק זה משפחה.

דני דנון: מתוכם 150.

חנה אורן: תוריד מתוכם 180, נניח, קשישים.

חנה אורן: מה שנשאר - - -

ניסים גוזלן: אם אתה מוריד את הקשישים, זה בערך 40 אחוז זה משפחות של הקהילה.

ניסים גוזלן: כל אחד יכול להגיע עם בעיה אחרת.

דני דנון: כן.

חנה אורן: בוא נגיד, תעשה חשבון באחוזים.

חנה אורן: 25 אחוז בערך בטיפול באוכלוסייה, אז כשאני מסתכלת במשאבים שאנחנו נותנים, אנחנו 80 אחוז מהזמן מתעסקים עם האוכלוסייה, אני חייבת לציין, מה שמאד מקשה.

ניסים גוזלן: בכל התחומים.

חנה אורן: זה מאד מקשה.

דני דנון: למרות שהנתון יחסית הוא לא טוב, אבל במקומות אחרים רואים מקומות, אדוני ראש המועצה, שיש לך 80 או 90 אחוז ...

דני דנון: רווחה זה בקרב עולים.

דני דנון: ופה.

חנה אורן: לא, בוא נגיד שליש, נכון?

ניסים גוזלן: אני אגיד לך מה קרה.

ניסים גוזלן: היישוב כשהוא היה ותיק ...

ניסים גוזלן: מתוך 1,600 בתי אב, אנשים גרו בשכונות, בשתי שכונות בעייתיות, משהו כמו 700, 800 משפחות.

ניסים גוזלן: זאת אומרת, היישוב היה בערך 600, 700 בתי קרקע, והיה בערך עוד 2 שכונות גדולות של עוד איזה 800 יחידות דיור עם משפחות, מי שגר בצמוד קרקע אז הבית היה שווה 120 אלף דולר.

ניסים גוזלן: היום הבית פתאום נהיה 2.5 מיליון שקל, אבל זה לא אומר שההכנסה שלו, זה שעשינו תואר שני בעקבות מחירי הנדל"ן, זה לא אומר עדיין שההכנסה לנפש, או הכנסה שהוא יכול לממש אותה ביום יום היא גדלה.

ניסים גוזלן: אז לכן אתה תראה אנשים שגרים בצמודי קרקע, אבל הם עדיין שייכים למחלקת הרווחה.

ניסים גוזלן: זה לא, זאת אומרת, זה קצת מצב אבסורדי, אבל זה המצב.

חיים סקה: סתם לדוגמא, אם אני לוקח את הקשישים למשל, סתם תסתכל על קשישים.

חיים סקה: ראינו אותם סתם מסתובבים ברחוב, ובקשת, אמרנו: נכניס אותם.

חיים סקה: לך תדרוש מקשיש 50 שקל לחודש.

חיים סקה: אתה מדבר עם מזכיר המועצה.

חיים סקה: תכניסו אותם.

חיים סקה: אני מממן.

דני דנון: אתה מדבר על סך הכל קשישים, או קשישים עולים?

חיים סקה: אני מדבר קשישים עולים.

חיים סקה: אז הם הפכו להיות הרוב.

חיים סקה: הרוב מתוך 36 יש לי 24 במועדון גיל הזהב.

חיים סקה: כנ"ל בכל המסגרות.

חיים סקה: בבית חם לנערה, נערות במצוקה שראינו, לא היתה ברירה בזמנו, הקמנו את הבית.

ניסים גוזלן: כמה יש שם?

קריאה: 30 בנות - - -

חיים סקה: רשום אצלך, בית חם לנערה.

חיים סקה: 24.

יעקב ליצמן: 24.

יעקב ליצמן: יש לך יותר.

יעקב ליצמן: יש לך אלה שבגרו.

יעקב ליצמן: 30 בנות בשתי נגלות.

דני דנון: בית חם הוא כולן נערות מאתיופיה?

חיים סקה: פרט לאחת.

חיים סקה: נערות במצוקה.

ניסים גוזלן: עוזרים להם לגמור את הבגרות, יושבים להם על - - -

קריאה: נותנים להם לאכול, נותנים להם ארוחה.

ניסים גוזלן: לכוון אותם, הכל, תחשוב שאלה נערות שמחר בבוקר אתה יכול למצוא אותם במקומות אחרים.

ניסים גוזלן: זאת אומרת, 30 כאלה, שתבין, ביישוב כמו שלנו, זה מטורף.

ניסים גוזלן: עכשיו, פרוייקט כזה חצי מיליון, 700 אלף שקל, אל תתבלבלו לרגע, שתבינו, זה הפרוייקט.

ניסים גוזלן: אם אתה עושה אתה שואל את עצמך: האם אני משלם 700 אלף שקל כי המדינה מחר ... לרחובות, או שאני צריך שכל הבני דודים באזור פה יבואו, יעוטו ויחפשו אותם כטרף, ואנחנו מבינים באיזה מדינה אנחנו חיים.

ניסים גוזלן: זאת השאלה.

ניסים גוזלן: עכשיו, אתה שואל את עצמך אם אתה נותן להם עתיד, או לא נותן עתיד?

חיים סקה: בשנת 2005 הקמנו, כמובן בזמנו דרך אס"א ...

חיים סקה: סמים ואלכוהול, במשרד החינוך, הקמנו את צופי הים.

חיים סקה: 18 חבר'ה יוצאים כל יום שישי מכאן לים, לומדים את תורת הים.

קריאה: כמה זה עולה לרשות?

חיים סקה: עלה המון, המון כסף.

חיים סקה: שנה שעברה, ובאמת משרד הרווחה בעניין הזה נותן, בשנה הזו לצערי, אנחנו לא הפעלנו אותה.

חיים סקה: יש לנו קבלה, קיבלנו עכשיו באמת תיקצוב קטן, ואני צריך למצוא את הדרך גם מול המשרד שלי כדי להביא.

חיים סקה: פנינו עכשיו למשרד הרווחה.

דני דנון: מדובר על נערים, נכון?

חיים סקה: בסופו של דבר אני מקבל 200 אלף שקל, 200 אלף שקל, עם שלושת רבעי תקן של עובדת סוציאלית צמודה למט"ל, משהו חדש.

חיים סקה: אילת קיבל את זה, מטה יהודה, ואנחנו בלחץ קיבלנו.

חנה אורן: פיילוט.

דני דנון: מה זה?

חיים סקה: פיילוט.

חיים סקה: זה מרכז טיפולי לימודי לבני נוער.

חיים סקה: אנחנו קיבלנו אתמול, זאת אומרת, בשבוע שעבר, הבוקר קיבלתי הודעה שאני מקבל שלושת רבעי משרה לעובדת, ומדריך בחצי משרה.

חיים סקה: כל זה אני אולי 95 מבני הנוער יהיו מבני העדה, כי אנחנו עושים את זה בשכונת הרצל, באותה שכונה שאנחנו מבקשים הרבה שנים כדי להיכנס לשם.

דני דנון: תודה.

חנה אורן: אני רוצה להשלים רק על מט"ל הזה.

חנה אורן: נניח המט"ל, אם אנחנו מקבלים מהמשרד 100 אלף שקל, אז מה זה 100 אלף שקל?

חנה אורן: שכירות לא משלמים.

חנה אורן: את ההצטיידות לא משלמים.

חיים סקה: למועצה.

חנה אורן: 100 אלף שקל זה כלום.

חנה אורן: זה פרוייקט שיעלה 400 אלף.

חיים סקה: לא, זה 200 לשנה.

ניסים גוזלן: זה קל לבוא ולהוציא מסקנות ולהגיד: חבר'ה, זה לא בסדר.

ניסים גוזלן: זה לא בסדר אם אתם עוזרים לנו לשנות סדרי עדיפויות.

ניסים גוזלן: גם לשנות, גם לשנות את הנתיב בלב ים של ספינה זה גם לוקח זמן, זה גם לא רואים ... וגם עושים את זה בנחישות ועם הרבה משאבים.

ניסים גוזלן: כי לבוא ולשנות כיוון, להגיד למה לא, ולמה כן, ולמה מספרים כאלה, אז זה בסדר להגיד את זה, אבל באמת יש פה עבודה, ואני אומר לך, אנשים פה קורעים את הנשמה.

ניסים גוזלן: יש פה אנשים עם לב ונשמה, וגם רואים את גם כשליחות, לא רק פרנסה שלהם.

ניסים גוזלן: אני אומר לך שבלי לראות את זה ככה אי אפשר להגיע לתוצאות.

יעקב ליצמן: במקרה היתה לנו לפני מספר ימים ישיבה, לא קשורה לפגישה הזאת, ישיבה שישבנו במשרד הקליטה והרווחה, שישבנו על כל הנושא הזה, ומה שאמר פה ניסים בהתחלה זה ברור לך, ואתה בטח מכיר, וכולם מכירים, שכל מה שאנחנו וכולם מקבלים זה כמעט בטל בשישים.

יעקב ליצמן: ואני רוצה להגיד לך דבר אחד: איפה אתה, או מה אתה, או הגוף שאתה מייצג יכול לעשות.

יעקב ליצמן: אני משער שהרבה, אבל יש לי כמה כיוונים ...

יעקב ליצמן: אנחנו מקבלים תמיד ציונים לשבח, במירכאות, על זה שאנחנו נותנים, ומהעולה, ונותנים, ונותנים, ונותנים.

יעקב ליצמן: אני גם הצעתי בזמנו, כדי שלנתינה הזאת יהיו תוצאות לאורך זמן צריכים לאגם משאבים.

יעקב ליצמן: זאת אומרת, לא בלקחת לאחרים, אבל אם אתה לוקח את המעט שיש לך ומפזר בהרבה מאד מקומות, אין לך ערך מוסף לעשייה הזאת.

יעקב ליצמן: הכסף הזה נמחק ומתבזבז, והוא לא הופך להיות למסה קריטית.

יעקב ליצמן: תחשבו להפוך את הכספים האלה, במקומות ששמים הרבה כסף, שמים הרבה לב, הרבה נשמה, והרבה איכפתיות.

יעקב ליצמן: אני אומר עוד הפעם, גם אם תיקחו את זה מאיתנו ותגיעו למסקנה שזה מגיע למישהו אחר, אני לא רוצה להתווכח בכלל על זה.

יעקב ליצמן: אבל תגיעו למסקנה הזאת.

יעקב ליצמן: תתנו שתוצאות תהיינה משמעותיות ולאורך זמן.

יעקב ליצמן: זאת ההרגשה שלנו.

יעקב ליצמן: תמיד מציינים אותנו, ואנחנו משקיעים, והכל, אבל מה שצריכים לדבר פה, קצת לסבר את האוזן.

יעקב ליצמן: דיברנו על בית חם לנערה.

יעקב ליצמן: יש לנו היום שני בתים חמים לנערה, וגם פתחנו בית חם לנער.

יעקב ליצמן: זאת אומרת, אותה בעיה שאיתרנו עם בנות, יש גם עם בנים, תבין את המשמעות של זה, אז עוד הפעם, נאמר פה, 200 אלף, 300, תבין את המשמעות.

יעקב ליצמן: אתה צריך למצוא להם מקום.

יעקב ליצמן: אתה צריך למצוא מקום, וזה תמיד בשכר דירה.

יעקב ליצמן: אין לך מקום אחר שהוא לא רחוק מידי, לא בולט מידי, אבל לא מוסתר, ולא בסוף העולם.

יעקב ליצמן: ואתה צריך להסיע לפעמים.

יעקב ליצמן: ואתה נותן אוכל, ואתה נותן לעובדת סוציאלית, ואתה נותן אם בית, ואתה נותן עוזרת, ואתה נותן כסף ליציאה, ואתה נותן חיבורי אינטרנט, ואתה נותן שיעורי עזר, ומזון, והכל, והכל, ואתה מגיע, כשאתה עושה את המכפלות האלה אתה מגיע למספרים מטורפים.

יעקב ליצמן: וכולם עושים את זה מאהבה.

יעקב ליצמן: ואני אומר את זה באמת לאלה שעושים, כולל מתנדבים שיש לנו לאורך זמן אתה, עם כל הרצון שלנו, אנחנו לא נעמוד בזה.

יעקב ליצמן: דברים נוספים – מדברים פה על דברים של עשייה.

יעקב ליצמן: מוקד – גם המוקד, ואני לא מעביר ביקורת.

יעקב ליצמן: המוקד זה מעט שבמעט שבמעט.

יעקב ליצמן: כי עם המועצה, אם הרשות לא היתה נותנת כסף, המוקד הזה הוא לא היה יכול לעמוד בפני עצמו עם מה שאנחנו מקבלים.

יעקב ליצמן: אז צריכים להחליט: או שכן, או שלא.

יעקב ליצמן: אם לא – בוא נסגור, אבל אם כן, בוא ...

יעקב ליצמן: בוא ניתן - - - דבר נוסף שדיברנו עליו זה ההתמודדות עם, אני אפילו לא אומר סמים.

יעקב ליצמן: וזה ברמה- - -

דני דנון: נשמע תיכף את נציג המשרד לביטחון פנים.

יעקב ליצמן: אני לא מדבר על סמים בכלל.

יעקב ליצמן: הבעיה של העדה האתיופית מתחילה כנראה מאד מאד באלכוהול, זה אני שומע, ואני מכיר, ואני מסתובב, והכל.

יעקב ליצמן: תעשו פעולה.

יעקב ליצמן: אנחנו סיכמנו עם משרד הקליטה שאנחנו נקים גוף, לא יודע את מי נערב פה, תתחילו בחינוך נגד האלכוהול.

יעקב ליצמן: זה א', ב', כי משם מגיעים לכל הדברים הרעים, וזה ילדים בני 6, בני 8, בני 10, בני 12, ואלכוהול.

יעקב ליצמן: שזה מתחיל אצל ההורים שלהם.

חיים סקה: לפני שהמשטרה תדבר, אני רק רוצה להוסיף את העניין של האלימות במשפחה.

חיים סקה: שזאת ממש בעיה כאובה גם לנו.

חיים סקה: יש לנו מרכז אלימות במשפחה ברמלה.

חיים סקה: באים, מגיעים, נניח, אדם תוקף את אשתו, מגיעים למשטרת רמלה, הם שולחים אותם למרכז.

חיים סקה: הם מגיעים רק למחרת, ואחר כך הם מגיעים אלינו, כי אין באותו מרכז עובדת סוציאלית שדוברת אמהרית, זה חוזר לפתחנו, ואנחנו אז צריכים להעסיק את פקידות הסעד לסדרי דין כדי לטפל באותן משפחות, שגם לא דוברות את השפה.

חיים סקה: המשרד לא יכול לעזור לנו בעניין הזה.

חיים סקה: כמובן שהמשטרה, נניח, עשתה את שלה והיא העבירה אלינו, ואחר כך המשפחה מגיעה לכאן והיא לא מטופלת.

חיים סקה: ואז יש לנו בעיה עם זה.

דני דנון: אני רוצה לשמוע את נציג המשרד לביטחון פנים, בייחוד בקשר לאלכוהול וסמים קלים.

דני דנון: יש תופעות בקרב העולים?

שלומי שגיא: בוא, אני אגיד לך.

דני דנון: אין תחנה פה, נכון?

ניסים גוזלן: לא.

שלומי שגיא: אני אסביר.

קריאה: מגייסים את השוטרים האלה, אנחנו מחכים.

קריאה: 5 שנים מחכים - - -

שלומי שגיא: משטרת רמלה מונה 126 שוטרים בתקינה.

שלומי שגיא: העלינו את הצורך בתיקנון של תחנה בבאר יעקב בטח בגלל ההתפתחות, אנחנו מטפלים בין השאר בבאר יעקב.

שלומי שגיא: יש לנו גם את כל יישובי גזר.

שלומי שגיא: אני יכול להגיד שבזכות הפעילות העניפה של המועצה בעדה האתיופית, אנחנו נתקלים בפשיעה מאד, מאד נמוכה בקרב העדה.

שלומי שגיא: מה הכוונה?

שלומי שגיא: אם אני אתייחס רק בחודש בערך נכנסים כ – 700 תיקי חקירה בתחנה.

שלומי שגיא: מתוכם ביקשתי לבדוק כמה אירועים היו בבאר יעקב בעדה האתיופית, היו בסך הכל 2 או 5.

שלומי שגיא: 2 תיקי חקירה.

שלומי שגיא: אחד מהם זה אירוע דקירה עם שלושה עצורים, ואחד מהם לקיחה של משקה אלכוהולי ללא תשלום.

שלומי שגיא: והוא נעצר, הודה, נחקר, שוחרר.

שלומי שגיא: בנושא של שפיכת אלכוהול – אנחנו כן מבצעים שפיכת אלכוהול בפארקים, כי אנחנו יודעים שאם לא נבצע את השפיכת אלכוהול, כמה שעות לאחר מכן יהיה קטטות, בעיקר בשתייה של בירות.

דני דנון: זה חוק חשוב שאנחנו הובלנו אותו.

דני דנון: מאפשר לשוטרים לשפוך את האלכוהול - - -

שלומי שגיא: בדיוק.

שלומי שגיא: אני אתן דוגמא: נערים ששותים בפארק והבקבוק פתוח, מגיע השוטר, שופך את האלכוהול, זורק את המשקה לפח, גם אם הוא נקנה במאות שקלים.

שלומי שגיא: זה.

קריאה: אם הבקבוק סגור, אז הוא לא?

ניסים גוזלן: אפשר להעביר את זה גם לנוהל נרגילה?

קריאה: מה עושים עם בקבוק סגור?

קריאה: משאירים להם?

ניסים גוזלן: דרך אגב, הנרגילה זה גם מכת מדינה.

שלומי שגיא: ברמלה נשרפו מספר פארקים בגלל הנרגילה.

דני דנון: רגע, מה לגבי בקבוק סגור שנשאל פה?

שלומי שגיא: על בקבוק סוגר לא.

שלומי שגיא: לא יכולים לשפוך אותו.

דני דנון: למה?

שלומי שגיא: משקה אלכוהולי פתוח.

שלומי שגיא: עם הזמן הם למדו אותנו.

שלומי שגיא: אז אנחנו עורכים תצפית של בלש, רואים את הפתיחה של הבקבוק ונופלים עליהם.

שלומי שגיא: אז גם אם הבקבוק מוחבא בשיחים אנחנו יודעים איפה הוא, שופכים.

שלומי שגיא: אני אומר לך, זה מוריד פלאים את הפשיעה בלילות.

שלומי שגיא: כי הפשיעה בלילות מתאפיינת בעיקר בכמות רעש, ובקטטות נערים.

דני דנון: מה לגבי סגירה של פיצוציות שמוכרות אלכוהול?

שלומי שגיא: סגירה של פיצוציות – בסוף השבוע נתפסה פיצוציה בבאר יעקב.

שלומי שגיא: זה פעם ראשונה, ולפני שאנחנו סוגרים ל – 30 יום ואנחנו מסירים את כל האלכוהול מהמדפים.

שלומי שגיא: זה איזה שהוא תהליך.

שלומי שגיא: בכל מקרה.

דני דנון: היו לכם אבל צעדים במרחב?

שלומי שגיא: סגירה?

שלומי שגיא: בטח.

שלומי שגיא: אני סוגר ל – 30 יום.

שלומי שגיא: פעם ראשונה – אזהרה.

שלומי שגיא: אני יכול להגיד שברמלה עכשיו סגרנו פיצוציה ל – 30 יום.

שלומי שגיא: הם כבר יודעים, בעלי העסקים, בשעה 11 ודקה, אם הוא מוכר, הוא יודע שהפקחנים מתצפתים עליו, פקחני הנוער והבלשים, ואנחנו סוגרים.

דני דנון: גם העברנו נוהל שמאפשר לקטינים לרכוש אלכוהול, ובאים לרכישה, קטינים.

שלומי שגיא: יש לנו נוהל שנכון, מתנדב משמר אזרחי קטין.

דני דנון: לא מהאזור.

שלומי שגיא: לא מהאזור, בסך הכל אנחנו מטפלים בכל האירועים.

שלומי שגיא: אני יכול להגיד.

ניסים גוזלן: התקן הוא 10 שוטרים לבאר יעקב.

ניסים גוזלן: בפועל יש לנו מש"ק אחד ותיגבור של עוד מש"ק או שניים.

ניסים גוזלן: אנחנו הולכים להקים ניידת משולבת עם שלומי ביחד.

ניסים גוזלן: גם המועצה מבינה שהיא צריכה להוסיף תקנים נוספים של פיקוח, תלוי במשרד הפנים, אני מקווה שיאשרו לי את התקנים כדי שאני אחזק את עצמנו בעוד 2, 3 יוצאי יחידות קרביות, אנשים רציניים שאנחנו יכולים להוסיף אותם לפיקוח, מעבר מעבר לאנשים אחרים שיש לנו.

ניסים גוזלן: פה בגדול, רוב הבעיות שלנו, ואני אומר את זה פה, שהמשטרה פה עושה עבודה מדהימה, אין לי מה להגיד, באמת, שיתוף פעולה, למרות ששוב, הבעיה והמצוקה של מפקד התחנה יותר העיר הסמוכה, רמלה, וכל הזה, מאשר אנחנו.

ניסים גוזלן: אני אומר את זה, ולכן אני אומר לו: תתמקד שם יותר, ואלינו כשצריך הם באמת, הם יודעים לעשות את העבודה, הם עושים את זה מצויין, ואנחנו מבינים שגם הוא בבעיה של תקנים, וזה דברים שקשורים לתקנים של תחנה, ואמצעים, והכל.

ניסים גוזלן: אז אנחנו סובלניים, ואנחנו עושים את המכסימום שאפשר לעשות יחד כדי למנוע.

שלומי שגיא: עוד שני דברים ממש בקצרה: קודם כל, גיוסים – אנחנו פנינו למינהל התקשורת לעדה האתיופית לברנו טגניה, וכו', הקצתי מספר תקנים לגיוס שוטרים מהעדה.

שלומי שגיא: כבר עכשיו יש לי 7, 8 שוטרים.

שלומי שגיא: אני רוצה עוד.

דני דנון: יש חוקרים דוברי אמהרית?

שלומי שגיא: יש לי חוקרים, יש לי 4 חוקרים.

שלומי שגיא: אין לי בעיה בתחנה.

שלומי שגיא: אנחנו בסך הכל מסודרים בקטע הזה.

שלומי שגיא: יש שני פרוייקטים מאד יפים, בגלל זה נטע פה איתי.

שלומי שגיא: שני פרוייקטים מכובדים ביותר, שנטע היא מובילה אותם.

שלומי שגיא: אחד זה סיירת הורים, ואחד זה - - -

דני דנון: סיירת הורים יש יוצאי אתיופיה גם בסיירת?

נטע שרון: אני אפרט שני דברים: דבר ראשון בנושא הנוער – כשאני הגעתי לתפקיד לפני חצי שנה, השתתפתי פה באיזה שהוא פורום, והבנתי שיש איזה שהיא בעייתיות למעשה בני הנוער מהעדה האתיופית.

נטע שרון: ביחד עם השוטרת הקהילתית שנמצאת פה ביישוב החלטנו בעצם ללכת ולראות מה הצרכים של הילדים האלה?

נטע שרון: למה בעצם, מאיפה נובע הונדליזם, הנזק, האלכוהול, העבירות, העבירות שהם מבצעים בשכונה.

נטע שרון: בכלל ...

נטע שרון: בכלל, והתחלנו בעצם ללכת ברגל ולנסות לאתר את הצרכים של בני הנוער.

נטע שרון: נפגשנו איתם כשאנחנו על אזרחי, לא במדים, ושאלנו אותם: מה הם רוצים?

נטע שרון: מה חסר להם?

נטע שרון: אז הם אמרו שחסר פעילות אחרי הצהרים.

נטע שרון: כי הם מסיימים בית ספר, מגיעים לשכונה, ומה שיש להם זה המגרש, הברזלים, הספסלים, וזה, אין להם בעצם שום עניין.

נטע שרון: והשעמום בעצם מוביל אותם לכל הקטטות, לאלכוהול, לונדליזם.

נטע שרון: הצענו להם פעילות ספורט.

נטע שרון: אני בעברי מד"סית בצבא.

נטע שרון: יש לי תואר מוינגייט.

נטע שרון: הצענו להם פעילות ספורט, שזה בעצם מדבר אל כולם: כדורגל, הכושר, מדבר בעצם לכולם.

נטע שרון: אמרנו שנגיע בהתנדבות אחת לשבוע ונעשה להם פעילות ספורטיבית במגרש שלהם.

נטע שרון: יש להם מגרש אצלם שם.

נטע שרון: והם קנו את הרעיון.

נטע שרון: ומאז התחלנו להיפגש איתם אחרי הצהרים למשך שעה, שעה וחצי של פעילות כושר ופעילות של כדורגל.

נטע שרון: מגיעים בסביבות 40 בני נוער כל פעילות.

נטע שרון: עשינו גם יום סביב פסח, סוף החופש, שהם ביקשו להגדיל את הפעילות כי משעמם להם.

נטע שרון: אז העמדנו שם כיבוד, ובלונים, והרבה מוסיקה והרבה מאד ספורט היתולי עשינו להם באותו יום, ובעצם קידמנו את אותה פעילות.

נטע שרון: אנחנו משלבות בעצם בפעילות הזו גם ערכים, שזה לא לדחוף, לא לקלל, לדבר בכבוד אחד לשני, לחכות בתור, שהם בהתחלה זה היה ערימת ילדים, עכשיו הם כבר עומדים מסודר בתור.

נטע שרון: מנקים את המגרש.

נטע שרון: אין דבר כזה לזרוק זבל על הרצפה.

נטע שרון: אין דבר כזה לקלל, לעשן, לשתות כשאנחנו שם.

נטע שרון: ואפשר גם לראות, בדקנו את זה שמבחינת אלימות, מבחינת ונדליזם בשכונה, מאז שנכנסנו לשם לא שרפו ... לא עשו ונדליזם, שומרים שם על המגרש.

דני דנון: יוני כמה בני נוער בפנימיות היום תושבי באר יעקב יש?

דני דנון: בערך.

יוני צ'יקול: 120.

דני דנון: תיכוניסטים?

דני דנון: 160 אני רואה פה.

תמיר אטגייב: רובם בפנימיות.

תמיר אטגייב: בפנימיות יש 114.

דני דנון: מתוך כמה?

תמיר אטגייב: מתוך 279.

דני דנון: זה לא מה שרשום לי פה.

תמיר אטגייב: לא.

תמיר אטגייב: יש את ...

תמיר אטגייב: של מערכת החינוך - - - במוקד.

תמיר אטגייב: 3, 4.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

דני דנון: אני אסתכל על זה.

אושרת אטינגר: בסך הכל יש לנו מכיתה ז' עד י"ב – 279 בני נוער.

אושרת אטינגר: מתוכם 114 בפנימייה.

אושרת אטינגר: כל השאר שלומדים תחת מוקד קליטה שבעצם אני מטפלת בהם.

אושרת אטינגר: דרך אגב, כולנו, גם תיכוניים וגם ...

אושרת אטינגר: שלומדים כאן אנחנו נפגשים יחד עם יחידת נוער במתנ"ס.

אושרת אטינגר: לומדים איתם, יש להם פרוייקט מועדון נוער שאנחנו מקיימים.

דני דנון: אם היית צריכה היום להגיד לי בהכללה מבחינת איכות הנוער, נוער שעוזב לפנימייה, או נוער שנשאר ביישוב, איזה נוער יוצא יותר איכותי?

דני דנון: אני יודע שזה הכללה גסה.

דני דנון: אבל סך הכל יש פה, כבר צריכים לדעת, בסופו של יום.

חיים סקה: מהניסיון של לפני כמה ימים היה לנו כאן

חיים סקה: דיון בתוך המחלקה לגבי אנשים שיצאו בתקופה האחרונה לפנימיות.

חיים סקה: לצערי, לא פנימיות שלנו, אני מדבר על פנימיות של עליית הנוער.

חיים סקה: בחור שהיה בסדנת הראפ שלי, והילד הכי מינורי בקבוצה, חזר לי עם שלושה תיקים.

חיים סקה: נכון דיברנו על זה?

חיים סקה: אמרתי: ריבונו של עולם, הכי טוב אצלי.

חיים סקה: הוא עשה דיסק בקיץ שעבר, עשה דיסק בסדנת הראפ.

חיים סקה: הוא בא אלי אומר לי: תשמע, קשה לי בתוך הבית, שולחים אותי לפנימייה, אני הולך לפנימייה.

חיים סקה: אני, בשבוע שעבר בא המגשר עם כתב האישום שלו, אני כמעט בכיתי.

חיים סקה: כי לא יכולנו להחזיק אותו בתוך הקהילה.

חיים סקה: אתה מבין?

חיים סקה: עליית הנוער אומרת: עם הפנים לפנימייה, ואנחנו, משרדה הרווחה, בדעה שעם הפנים לקהילה.

דני דנון: יגאל, יש, ועדה לביטחון פנים, נתונים כלל ארציים על פתיחת תיקים של נוער בפנימיות מול נוער שנמצא בהוסטלים.

דני דנון: בסדר?

קריאה: אתה תראה את ההבדל.

דני דנון: אני לא יודע.

דני דנון: אני מציע, אני הייתי בפנימיות, הזדעזעתי.

דני דנון: אז השאלה היא - - -

חיים סקה: חמישה בני נוער שלי השנה יצאו בגלל ונדליזם בתוך אותם מסגרות או פתיחת תיקים.

חיים סקה: חמישה.

ניסים גוזלן: יש לנו ילדים, יש לנו 200 ומשהו ילדים במגרשי הכדורגל, את רואה את כולם עם התיקים וזה, הבעיה היא שהם מגיעים לכיתה ח', כל אחד כוכב, כולם מלוכדים, מקבלים את המכסימום, כשהם בכיתה ח', ההורים בכיתה ט' שולחים אותם לפנימיות, פה מתחילה ההידרדרות.

ניסים גוזלן: פה מתחילה ההתפרקות.

ניסים גוזלן: הם מגיעים ל – י', מגיעים ל – י"א, וכנראה שם בחברותא, או במסגרות שאחד משפיע על השני, אנחנו מכירים את הגיל הזה, לכולנו יש ילדים בגיל הזה, ואנחנו יודעים שזה גיל לא פשוט, כנראה שפה התוצאות אם אתה תשווה מה היה עד כיתה ח', ומכיתה ח' עד כיתה י"ב, לדעתי הפערים הם - - -

חיים סקה: בגלל שגם אין לנו את בתי הספר - - -

דני דנון: יוני, בקצרה.

יוני צ'יקול: קודם כל מה שאתה אומר זה נכון ... בגיל הזה זה שונה, אבל יש כמה סיבות.

יוני צ'יקול: אני עובד עם המשפחות, בעיקר אני עובד עם המשפחות.

יוני צ'יקול: יש כמה סיבות שבאמת לא יכולים להמשיך ללמוד אחת הסיבות באמת בגלל שאין להם ...

יוני צ'יקול: ברמה היישובית תיכון.

יוני צ'יקול: לכן הם צריכים לצאת.

דני דנון: רגע, מי שנשאר פה איפה הוא הולך ללמוד?

דני דנון: אני רוצה להבין, אני אבא, מה זה אומר מבחינתי לשלוח את הילד לפנימייה מבחינת הוצאה, לעומת להשאיר אותו ביישוב?

יוני צ'יקול: תראה, השאלה הזאת היא כל כך.

דני דנון: לא, כמה כסף זה עולה לי להשאיר אותו ביישוב?

יוני צ'יקול: כמה זה עולה לך?

דני דנון: כן.

יוני צ'יקול: די הרבה.

יוני צ'יקול: ביחס למשפחה זה הרבה.

דני דנון: למה?

קריאה: ילד בבית זה אוכל, זה - - -

יוני צ'יקול: זה הסעות מפה, בפנימייה אתה שולח אותו, מכסימום אתה יכול לתת לו נסיעה.

יוני צ'יקול: להחזיק אותו זה המון.

יוני צ'יקול: לכן ההורה מעדיף, גם הנערים שרואים את ההורים ...

יוני צ'יקול: הנערים יש להם מן מסורת, האחים האלה גם, בעקבות האחים - - -

דני דנון: מי מעודד?

דני דנון: מי הגורם שדוחף ליציאה לפנימייה?

תמיר אטגייב: רק לגבי הפנימיות צריך להוסיף משהו.

תמיר אטגייב: יש איזה שהוא תהליך בכל יישוב שהעולים בהתחלה רוב הילדים הלכו לפנימייה.

תמיר אטגייב: עם השנים אחוז הילדים בפנימיות יורד.

תמיר אטגייב: אבל אנחנו רואים ביישוב רוב הילדים שהולכים לפנימיות זה מ"רשב"י".

תמיר אטגייב: מ"הדרים" ו"רמון" בקושי הולכים.

דני דנון: אז זה התשובה.

תמיר אטגייב: כן.

תמיר אטגייב: אז עם השנים המספר יורד, וגם איכות התלמידים.

תמיר אטגייב: התלמידים החלשים יותר יוצאים החוצה, והחזקים נשארים ברשות.

חיים סקה: עד כדי כך שלפני שנתיים רמת הלימודים שלהם בכיתה ח' היתה ברמה של ג', ד' שעליית הנוער תכננה, תכננה מקומות כדי לגייס אותם.

חיים סקה: באמת.

חיים סקה: הם עשו הכל.

תמיר אטגייב: בקליטה יש את הנושא של הפעילים.

תמיר אטגייב: יש פה ועד מאד מאורגן של 25 פעילים גברים, ו – 15 נשים, שהכל עובר דרכם.

דני דנון: בוגרים?

תמיר אטגייב: הם בוגרים.

ניסים גוזלן: הקמתי להם עמותה.

תמיר אטגייב: יש עמותה.

ניסים גוזלן: אני נותן להם 100 אלף שקלים בשנה, עמותה לקידום העדה האתיופית.

ניסים גוזלן: הם שם מטפחים מנהיגות.

ניסים גוזלן: הם אחת ל, יוצאים לבית מלון, כנס מנהיגות.

ניסים גוזלן: עושים להם שם את כל הנושא של העצמה.

ניסים גוזלן: את כל הסדנאות, הם שם מנהלים את הקהילה.

ניסים גוזלן: עושים להם השתלמויות.

ניסים גוזלן: עושים להם קורסים בעבודה.

תמיר אטגייב: רק תוספת אחת בנושא של היישוב.

תמיר אטגייב: בערים אחרות יש פרוייקטים אחרים.

תמיר אטגייב: צפת – יש של הג'ויינט תכנית חומש, וכו', וכו', וכו'.

תמיר אטגייב: פה יש רק מוקד.

תמיר אטגייב: אין שיקום שכונות, אין כלום.

תמיר אטגייב: התפקיד של המוקד והרשות.

תמיר אטגייב: אז יש פרופורציות.

תמיר אטגייב: צריך לקחת את זה בחשבון.

תמיר אטגייב: בהמשך לזה צריך לשקול להכניס תכנית חומש לבאר יעקב.

תמיר אטגייב: עד היום אנחנו לא מבינים למה הפרוייקט לא נכנס.

דני דנון: אני אספר לך מה זה שיקום שכונות במשרד השיכון.

תמיר אטגייב: לא, כי בתכנית חומש בשיקום שכונות משפצים.

יעקב ליצמן: ...

יעקב ליצמן: רשת המתנ"סים זכתה במכרז של משרד הקליטה לפי 52 שקל היום הם באים ואומרים: אדוני, אנחנו לא יכולים להפעיל את זה.

יעקב ליצמן: אתה רוצה שנפעיל?

יעקב ליצמן: יעלה לך עוד כ – 220 אלף שקל, משהו כזה.

יעקב ליצמן: זה כסף שמתבזבז, פשוט חבל.

ניסים גוזלן: לדעתי, ואני אומר את זה פה לסיום, ברור לכולם ששתי השכונות עצמן צריכות לעבור התחדשות עירונית, כרגע אנחנו מתחילים להוביל את המהלך.

ניסים גוזלן: ברור לכולם שבראייה של 5, 10 שנים קדימה, השכונות עצמן צריכות להיהרס.

ניסים גוזלן: צריכים צריך לתכנן שכונות חדשות.

ניסים גוזלן: צריך לבוא ולתת לאותם אנשים שחיים בסבל בדירות של שנות ה – 70' שהכל דולף.

ניסים גוזלן: שיקום שכונות נותן 200 אלף שקל לשלושת השכונות יחדיו, שזה שערורייה, זה המרכז המסחרי שכונת רמב"ם והרצל.

ניסים גוזלן: עכשיו, בראייה של יישוב מתפתח שיש לו עתודות של מחנה צריפין, יש לו עתודות נוספות, והיום הוא בשיווק, צריך לדעת שאת המוקדים האלה צריך לחסל.

ניסים גוזלן: כי הם לא עומדים בתמא 38, כי הכל זה טרומיים.

ניסים גוזלן: אם חלילה רעידת אדמה, או חלילה מלחמה, רק מהרעש והפיצוצים הכל יתרסק והכל ייפול, חלילה.

ניסים גוזלן: אז לכן בפן הלאומי צריך ללכת ולקדם תכניות ארוכות טווח, לבוא ולהקים שכונות חדשות כמו שקיימות היום, ולדאוג לכל החבר'ה האלה שכל אחד מהם יקבל דירה גדולה יותר, דירה חדשה מודל 2015, 2020.

ניסים גוזלן: זה הצפי.

ניסים גוזלן: זאת החשיבה בטווח של הבינוי, וגם זה ישנה את המרקם החברתי.

ניסים גוזלן: ברור לכולם שזה, זה עבודה שלי, כראש רשות, בראייה איך צריך לראות את הדברים מבחינת הבינוי בשכונה.

ניסים גוזלן: עד אז כולנו פה צריכים להילחם בנושא החינוך, בנושא התרבות, בנושא הנוער, בנושא המשטרה, בנושא הביטחון האישי של כל אחד.

ניסים גוזלן: לכן בעיה של בית ספר כזה או אחר זה בסדר לחשוב על זה , אבל לא רק זה, מחשבה כלל מערכתית.

ניסים גוזלן: ואני מודה לך על זה שקשרת את כל הקצוות ולא התמקדת רק בנתון כזה של בית ספר, כמו שעשו קודמך עד היום במשך 20 שנה.

ניסים גוזלן: הרחבת את היריעה, לקחת את כל מי שכרוך בכך, ולדעתי הפתרון הוא שיכון.

ניסים גוזלן: הפתרון הוא ביטחון אישי.

ניסים גוזלן: הפתרון הוא בראש ובראשונה חינוך ותרבות, ונוער.

ניסים גוזלן: איך אומרים אדוני?

ניסים גוזלן: בני עירי קודמים, ולכן לנו חשוב הקהילה שאנחנו חיים בה.

ניסים גוזלן: ואני באמת גאה שתמיר ואושרת ויוני, שהם יוצאים, יוצאים מהעדה, וגם שכחתי.

ניסים גוזלן: 80 אחוז מהרשויות, אני אומר את דעתי, עושים מזה פוליטיקה זולה.

ניסים גוזלן: מסמנים כל מיני כאלה שלא מתאימים לכלום.

ניסים גוזלן: אתה רואה את תמיר, אתה רואה את אושרת, אתה רואה את יוני, אתה מבין שאנחנו רוצים אנשי מקצוע שהם יעמדו מול הקהילה, והם אלה שיטפלו.

דני דנון: יוני, משפט אחרון.

יוני צ'יקול: משפט אחרון, על נושא של אלימות במשפחה, מדובר ברמה ארצית.

יוני צ'יקול: אני מדבר על נושא טיפול בבעלים.

יוני צ'יקול: הנושא הזה, לדעתי, הוא הרבה ... זאת אומרת, תלונת שווא יכול להיות אמיתית או זה, הגבר הוא ...

יוני צ'יקול: באמת מסתובב בין החברים ללא קורת גג, וחוזר - - -

דני דנון: יש עיקרון שהוא עדיין לא מיושם.

דני דנון: אבל של דירות קלט לגברים.

דני דנון: אנחנו באחת הישיבות נודע לנו שכבר יש תקציב לזה, ... הדירות, אבל זה יתחיל לזוז אני מקווה בקרוב.

דני דנון: כבר קיבלנו תשובות על כך.

כוכבי: אבל בינתיים יש להם אפשרות לקבל סיוע בשכר דירה לתקופה המורחקת.

דני דנון: אבל אם זה בצו, כן.

כוכבי: אם זה בצו, לכל התקופה המורחקת.

דני דנון: נכון.

חיים סקה: אני רק הייתי רוצה להוסיף שאנחנו הכנסנו, בגלל העניין הזה הכנסנו תכנית "אבות" משהו, חבל, דניאל לא נמצא.

חיים סקה: עכשיו הוא עובד, לצערי עדיין ברחוב, עד שיתפנה איזה חדר בשכונת הרצל כדי שיוכל לקבל את אותם אבות, לא בדיוק קבוצה של הורים.

חיים סקה: עכשיו עם 15 אבות הוא עובד איתם.

חיים סקה: משרד הרווחה מממן את זה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: ברשות

דני דנון: כם אני אקריא את החלטת הסיכום: ועדת העליה, הקליטה והתפוצות קיימת את ישיבתה בבאר יעקב.

דני דנון: הועדה מצדיעה לראש הרשות, מר ניסים גוזלן, וממלא מקומו מר עמרם נעים, חברי מועצת העיר וצוות הרשות, על פעילותם לקליטת עלייה.

דני דנון: ההשקעות בעיר לקליטת עליה ראויות לציון.

דני דנון: תכנית העירייה לפיזור בית הספר הרב שנתי הינה מבורכת.

דני דנון: אין סיבה שילדים יוצאי אתיופיה ילמדו בנפרד.

דני דנון: אנחנו קוראים לרשות ולמשרד החינוך להאיץ את יישום התכנית המבורכת.

דני דנון: הועדה פונה לשר לביטחון פנים, השר אהרונוביץ, לזרז אתה הקמת של התחנה ביישוב לאור ההתפתחות ביישוב.

דני דנון: הועדה פונה למשרד הקליטה להגדיל את התיקצוב.

דני דנון: הועדה מבקשת לקבל מהמשרד לביטחון פנים פירוט של פתיחת תיקים של בני נוער יוצאי אתיופיה בפנימיות, לעומת בני נוער שנשארו ביישובם בשנת 2010.

דני דנון: הועדה רואה בפעילות בבאר יעקב מודל לחיקוי לרשויות נוספות.

דני דנון: אני רוצה להודות לכל המארחים, לאנשים על העבודה שאתם עושים.

דני דנון: ולגבי בית הספר אנחנו נגיע לפה, אני באמת מאמין שבתשובות שקיבלנו - - -

ניסים גוזלן: גני הילדים כבר חוסלו, כי גם הילדים - - -

דני דנון: נכון.

ניסים גוזלן: עשינו אינטגרציה אמיתית, ואין לנו שום גן ילדים היום שלומדים בו רק ילדים מהעדה האתיופית.

ניסים גוזלן: משהו שהוא היה בעצם סמוך לבית הספר.

ניסים גוזלן: אז את זה הצלחנו לחסל.

דני דנון: זה התחלת המהלך.

ניסים גוזלן: זה תחילת המהלך שבעצם בעוד שנתיים שלוש, יקרין לבית הספר.

דני דנון: תודה רבה.