ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 189, 2011-07-17 10:00

דני דנון: של ועדת עליה, לקיטה ותפוצות בעיר חולון.

דני דנון: הועדה מקפידה לקיים את ישיבותיה לא רק בכנסת, אלא גם לצאת לשטח לשמוע מהציבור, מראשי הערים, נציגי המשרדים, על הצלחות, בעיות.

דני דנון: היום אנחנו מבקרים בעיר חולון.

דני דנון: עיר חזקה, אם יורשה לי לומר, אדוני ראש העיר, אנחנו היינו באמת רוצים, אני רוצה לברך את ראש העיר ואת חברי מועצת העיר.

דני דנון: אני מזהה פה את חבר מועצת העיר אילן לוי, ועזרא סיטון.

דני דנון: אם יש פה עוד חברי מועצה שאני לא.

מוטי ששון: יוליה.

דני דנון: ויוליה.

דני דנון: כמובן.

דני דנון: שלושה חברי מועצת העיר וסטס.

מוטי ששון: סטס הוא יושב ראש ועדת הקליטה.

דני דנון: תיכף אנחנו נשמע אותך.

דני דנון: מנתונים שיש לועדה מבחינת אחוזי עולים אז בעיר חולון יש כ – 18 אחוז עולים.

דני דנון: אני מניח שזה הנתונים שגם אתם מכירים אותם.

יוליה מלינובסקי: מאשרים.

דני דנון: מאשרים.

דני דנון: שזה אחוז, בדרך כלל ההגדרה של עולה זה 10 שנים.

מוטי ששון: לא, אז אין 18 אחוז.

מוטי ששון: זה משנות ה – 80'.

יוליה מלינובסקי: לא, לפי הנתונים שלנו אנחנו מתבססים על 1 בספטמבר 89'.

דני דנון: אה! 89'?

יוליה מלינובסקי: כן.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

יוליה מלינובסקי: הזכאות נמדדת על פי 10 שנים בארץ.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

דני דנון: אז מ – 89' עד 2010 אני אגיד את המספרים, שיש 35,760 עולים.

דני דנון: מברית המועצות – 31 אלף, רוב מוחץ.

דני דנון: 1,100 קווקזים.

דני דנון: כ – 7,000 בוכרים.

דני דנון: כ – 700 אתיופים, והשאר זה מעט מאד מצרפת.

דני דנון: ארצות הברית, ארגנטינה ואחרים.

מוטי ששון: אתה יודע מה זה מזכיר לי?

מוטי ששון: אתה מזכיר לי את המספר של בעלי זכות בחירה במדינת ישראל.

מוטי ששון: אתה יודע כמה יש?

דני דנון: תלוי מי סופר.

מוטי ששון: לפי משרד הפנים.

מוטי ששון: לפי משרד הפנים יש לך איזה 10 מיליון איש בישראל.

מוטי ששון: לפי הלמ"ס יש לך 7 מיליון ומשהו.

מוטי ששון: עכשיו פה ספרו לך.

מוטי ששון: אין.

מוטי ששון: אני אומר לך, לא יכול להיות דבר כזה של 30 וכמה אלף.

מוטי ששון: אתה מדבר איתי, אם אתה סופר משנת ה – 80' אתה יכול להגיע למספר הזה.

דני דנון: מ – 89'.

מוטי ששון: מ – 89' בשום פנים ואופן.

מוטי ששון: המספר הזה הוא סתם.

דני דנון: זה הלמ"ס.

יוליה מלינובסקי: משרד הפנים.

מוטי ששון: אמרתי לך מה הלמ"ס.

מוטי ששון: משרד הפנים את יודעת מה קורה אנשים?

מוטי ששון: באים לפה, רוכשים את הדירה, אחרי כמה שנים לא מסתדרים, נוסעים לארצות הברית, משאירים את הדירה על שמם, משכירים את הדירה, ואז יש לך במשרד הפנים, יש לי למעלה מ – 200 אלף תושבים, אבל אני יודע שאין לי 200, יש לי רק 190.

מוטי ששון: יש פער של לפחות 30 אלף במספר התושבים בחולון.

יוליה מלינובסקי: טוב, זה לא ... 30, 35 מה זה משנה לנו?

יוליה מלינובסקי: יש עולים, נכון?

דני דנון: יש עולים.

דני דנון: בוא נראה.

מוטי ששון: יוליה, לצערי אין עולים בשנים האחרונות.

יוליה מלינובסקי: יש את אלה שגרים פה.

יוליה מלינובסקי: לא מגיעים.

מוטי ששון: אין עליה.

מוטי ששון: בשנים האחרונות אין עליה.

יוליה מלינובסקי: אין עליה גדולה.

מוטי ששון: לא עליה גדולה.

מוטי ששון: אין עליה בכלל.

דני דנון: לא, יש עליה, אבל אני מניח שבגלל איכות החיים בעיר חולון, ומחירי הדירות, קשה לעולים חדשים לבוא לרכוש דירה היום בעיר חולון.

דני דנון: אם אתה הולך למקומות כמו נצרת עלית, עפולה, באר שבע, אתה תראה ששמה יש הרבה, יש אחוז יותר גבוה גם של עולים חדשים מה שאתה מתכוון.

דני דנון: בוא נתקדם.

דני דנון: אני הייתי, קודם כל אני שמח להיות בעיר חולון, אני הייתי פה בנסיבות מצערות, חבר המועצה אילן לוי שנפטרה אמו, אנחנו משתתפים בצערו.

דני דנון: אני שמח לחזור השבוע למשהו שהוא יותר פרקטי.

דני דנון: הייתי רוצה לבקש מראש העיר לפתוח, ואחרי זה כמובן מנציג שמחזיק את תיק הקליטה לשמוע סקירה על הפעילות של העירייה בנושא.

דני דנון: בבקשה אדוני ראש העיר.

מוטי ששון: כמו שאמרתי לך, משנות ה – 80', אני מעריך פחות מ – 30 אלף עולים יש בחולון.

מוטי ששון: יש הרבה ניידות.

מוטי ששון: רוב התושבים הם לא ברכישה.

מוטי ששון: הם בשכירות, וכשהם יכולים, המצב מאפשר להם, קונים דירה בעיר אחרת ששמה המחיר יותר זול.

מוטי ששון: מחירים יותר זולים.

מוטי ששון: לצערי, בשנים האחרונות, אני חושב בבוקר יש לנו שתי כיתות א'.

מוטי ששון: כמה כיתות א' בבוקר, עכשיו?

מוטי ששון: באולפן?

קריאה: יש כיתה אחת א'.

מוטי ששון: כיתה אחת או שתיים?

- פינקל: לא, לא, יש 3 כיתות.

מוטי ששון: 3 כיתות.

מוטי ששון: אז פתחתם עכשיו חדשה?

- פינקל: נכון.

מוטי ששון: אז אני יודע על שתיים.

מוטי ששון: פתחו עכשיו כיתה שלישית.

מוטי ששון: עכשיו, רק שתקבל קנה מידה, בימים הטובים היו 18 כיתות בבוקר, 18 כיתות אחר הצהרים, כלומר, וערב.

מוטי ששון: היום, עם תהיל"ה, עם תהיל"ה, יש לנו השכלת מבוגרים, העברנו אותם ביחד, יש לנו אולי 5 כיתות של בוקר, ו – 5 כיתות אחר הצהרים, או 4 כיתות, ולא כל יום לומדים.

מוטי ששון: יש ימים שאתה תמצא 3 כיתות, יש ימים שתמצא 2 כיתות בבוקר.

מוטי ששון: כך שאין עליה בשנים האחרונות.

מוטי ששון: ואני לא מדבר איתך על השנה, שנתיים האחרונות, אלא בטווח של ה – 5 שנים, 6 שנים, אין כמעט עליה.

מוטי ששון: מה אני עוד יכול להגיד?

מוטי ששון: אני יכול להגיד שמשרד הקליטה מעולם לא התמודד עם הבעיות האמיתיות של העולים החדשים.

מוטי ששון: זאת אומרת, לא רצה להתמודד, לא יכול, ואני אקח את הדוגמה הכי טריוויאלית, שאני כבר 18 שנה ראש העיר, 18 שנה, כל פעם שהייתי נפגש עם שר הקליטה הייתי אומר לו את זה: עולה חדש לא יכול אחרי אולפן א' להשתלב.

מוטי ששון: אין דבר כזה.

מוטי ששון: אז היה יולי אדלשטיין בזמנו.

מוטי ששון: אחר כך היתה יולי, אחר כך היתה ציפי לבני.

מוטי ששון: אני מראה לך מי האנשים שדיברתי איתם.

מוטי ששון: בלי אולפן ב' הם לא יכולים להשתלב.

מוטי ששון: אין להם ביטחון אחרי אולפן א'.

מוטי ששון: תתחיל לדבר.

מוטי ששון: הם צריכים את האולפן ב'.

מוטי ששון: כדי שיעשו אולפן ב' הם צריכים להתפרנס.

מוטי ששון: אז במקום לתת להם הבטחת הכנסה, כמו שצריך לתת לכולם, הבטחת הכנסה, לפחות לתקופה שזה אולפן ב', זה יכול להיות 5 חודשים, זה יכול להיות גם 4 חודשים.

מוטי ששון: אם היו נותנים להם אולפן ב', אחרי אולפן ב' הבן אדם מתחיל לדבר.

מוטי ששון: דבר הכי בסיסי להתאקלם בכל חברה זה השפה.

מוטי ששון: בלי שפה אתה לא יכול להתאקלם.

מוטי ששון: אז את זה לא שמעו.

מוטי ששון: דבר נוסף שפניתי למשרד הקליטה אמרתי: תשמעו, יש הרבה ילדים של עולים.

מוטי ששון: בואו נעזור להם, בואו נקים איזה קרן מלגות משותפת לעירייה ולמשרד הקליטה.

מוטי ששון: פולט, פולט קראו לו?

מוטי ששון: היה אחד פולט, מנכ"ל,

דני דנון: פלוט.

דני דנון: רונן פלוט.

דני דנון: היום הוא גם מנכ"ל.

מוטי ששון: לא, לא, לא, היה מנכ"ל אז.

דני דנון: היום הוא גם מנכ"ל.

מוטי ששון: את כולם הבאתי לפה.

מוטי ששון: כולם מתלהבים, אנחנו נקים, נקים, נקים קרן מלגות.

מוטי ששון: עד היום לא קמה הקרן.

מוטי ששון: חדר מחשבים אמרתי, בוא נעשה משהו, אני מדבר איתך על שנים.

מוטי ששון: ודווקא כשהשרים היו מקרב העלייה מרוסיה.

מוטי ששון: אז אמרתי: תשמעו, בואו נעשה חדר מחשבים, נאפשר לילדים ולעולים החדשים שילמדו קצת מחשבים.

מוטי ששון: נאדה.

מוטי ששון: כלום.

מוטי ששון: משרד הקליטה לדורותיו לא עשה שום דבר, בעיני, כדי לקלוט את העולים החדשים קליטה טובה בתוך הקהילה.

מוטי ששון: אמרו להם: או.

מוטי ששון: קיי עשו פה אולפן א', ואחרי אולפן א' שלום על ישראל.

מוטי ששון: לא רואים אותם, לא שומעים מהם.

מוטי ששון: אם לא תהיה, אני עוד פעם אומר, אם לא תהיה גישה אחרת, בראש ובראשונה לתת, כמו שאמרתי לך, הבטחת הכנסה בזמן שהם עושים אולפן ב', לעזור לילדים של העולים.

מוטי ששון: כי אתה רואה לפעמים שני בני הזוג עובדים, לילדים יש בעיה, מסתובבים.

מוטי ששון: אין להם שום פעילות, ומבחינתנו כל מה שאנחנו עושים אחר כך זה פעילות, תוכל לקבל את זה מיוסי.

מוטי ששון: יש לנו רשת קהילה ופנאי, זה חברת בת של העירייה, ביחד עם חברת המתנ"סים שאנחנו מפעילים גם את הקליטה.

מוטי ששון: אז בפעילות היום יומית, למשל, בזמנו הייתי עושה בקיץ, במחיר סמלי, לילדים של העולים החדשים, נדמה לי 100 שקל לקחתם?

מוטי ששון: עלה?

מוטי ששון: הקייטנה, 5 שבועות.

קריאה: זה לא היה בזמננו.

קריאה: זה היה קודם.

מוטי ששון: קודם.

יוליה מלינובסקי: עכשיו זה כבר לא קיים.

מוטי ששון: כן.

מוטי ששון: הם עשו את זה במתנ"סים.

מוטי ששון: יותר טוב.

מוטי ששון: מה עשו?

מוטי ששון: ריכזנו את כל ילדי העולים באולפן, עשינו להם, או בבית ספר "אורט" ועשינו להם את זה מרוכז.

מוטי ששון: כולם עושים שבועיים, עשינו להם 5 שבועות.

יוליה מלינובסקי: זה היה לפני כמה שנים.

מוטי ששון: כן.

יוליה מלינובסקי: זה כבר לא קיים.

מוטי ששון: לא קיים כי אין עולים.

יוליה מלינובסקי: לא, לא, לא, יש לנו.

דני דנון: סליחה, סליחה, אני לא יודע איך זה מתנהל פה, אני תיכף אתן לך את רשות הדיבור.

דני דנון: אני כבר אשמע את כל ההערות שיש לך.

מוטי ששון: אני פניתי לדב ושאלתי למה אתה לא עושה את זה?

מוטי ששון: הוא אומר: אין מה לעשות, אין כמעט עולים, אני לא רוצה לטלטל הורים מג'סי כהן שיבואו לרחוב גאולים, ומתל גיבורים לקחת, אני עושה משהו פשוט, אותו הסידור שעשית להם, אני עושה את זה קרוב לבית שלהם.

מוטי ששון: זאת אומרת, לפעמים ילדים שצריכים להגיע מקצה אחד של העיר לקצה השני, לא תמיד הם יתלהבו ללכת באוטובוסים, וההורים יש להם את הזמן.

מוטי ששון: אז הוא אמר לי: בוא נעשה את אותם תנאים, אני רק אעשה להם את זה בתוך הקהילה, ליד הבית שלהם.

יוסי זיידה: ואז יש גם אינטגרציה.

מוטי ששון: כן.

מוטי ששון: ואז יש אינטגרציה.

מוטי ששון: ואז אמרתי: אתה יודע מה?

מוטי ששון: מקובל עלי.

מוטי ששון: הם מרוצים מאד.

מוטי ששון: אז אמרתי אם אתם מרוצים, והעולים מרוצים, אז אין בעיה.

מוטי ששון: אנחנו ממשיכים לעשות להם את הדברים הטריוויאליים, נסיעות לחו"ל, ימי כיף בחולון, שיכירו את הארץ.

מוטי ששון: אני מקפיד שכל חג.

דני דנון: מה התקציב שאתם משקיעים היום?

מוטי ששון: סדר גודל מה התקציב שלכם?

- פינקל: של משרד הקליטה?

מוטי ששון: 300?

- פינקל: קיבלנו פעם אחרונה ממשרד הקליטה 404 וחצי אלף שקל.

דני דנון: לא, וכמה העירייה שמה מעבר למשרד הקליטה?

מוטי ששון: התקציב שלנו.

- פינקל: זה מצ'ינג של 25 אחוז בעצם, שהם 404.

מוטי ששון: לא, לא, הקליטה שלנו זה סדר גודל, הערכה שלי מיליון שקל.

מוטי ששון: מיליון שקל הוצאות.

דני דנון: מעבר למשרד הקליטה.

קריאה: והעירייה מחזיקה, מתחזקת, מפעילה את הבית בעצם, כל הבית ... את השירותים היום.

מוטי ששון: אז זה בקטע התקציבי.

מוטי ששון: עכשיו, יש דבר נוסף שאני לא הצלחתי.

מוטי ששון: אני אומר את זה בכאב.

מוטי ששון: יש עולים חדשים בגיל מבוגר שהגיעו לכאן.

מוטי ששון: עמיגור לא נתן מענה הולם לאוכלוסיות המבוגרות.

מוטי ששון: אף אחד מהם.

דני דנון: כמה?

דני דנון: מה הכמויות?

מוטי ששון: המון.

מוטי ששון: המונים.

מוטי ששון: אתה יודע, עומדים אצלם בתור, אני חושב, משנות ה – 80', אולי תחילת שנות ה – 90'.

מוטי ששון: בינתיים הם נגמרים.

מוטי ששון: הם הולכים לעולמם.

אנה ליטרובניק: 600 משפחות ממתינים.

מוטי ששון: כמה?

אנה ליטרובניק: 600 משפחות ממתינים.

מוטי ששון: ממתינים.

מוטי ששון: אתה מבין את הבדיחה?

מוטי ששון: עכשיו, הם פינו, היה, ואז אני אומר לך, מאד התרוצצתי, הצעתי להם מבנה של 100 יחידות דיור של משען.

מוטי ששון: של משען, הבניין עמד חצי מאוכלס.

מוטי ששון: אמרתי: תנו לי את הבניין.

מוטי ששון: היה אז נחמיאס, יושב ראש מועצת המנהלים של עמיגור.

מוטי ששון: למה אני אומר לך את זה?

מוטי ששון: נסעתי אליו עד לצפת לשכנע אותו שיסכים.

מוטי ששון: בסוף הוא הסכים, וזה נפל בידי משרד הקליטה.

מוטי ששון: היה גם בוריס מנכ"ל, נכון?

מוטי ששון: ובסי, כן, גם כן, כולם התלהבו.

מוטי ששון: אתה רואה?

מוטי ששון: אני מכיר את כולם, כי כולם התלהבו, אבל שום דבר לא יצא מזה.

מוטי ששון: זה אחת הבעיות שמתלהבים ולא יוצא מזה שום דבר.

מוטי ששון: היא אומרת לך 600 משפחות מחכות.

מוטי ששון: מסכנים אלה, מה אתם רוצים?

מוטי ששון: שיקנו, אין להם מאיפה להחזיר משכנתא.

מוטי ששון: נגיד שלקחו משכנתא.

מוטי ששון: מאיפה יחזירו את המשכנתא?

מוטי ששון: מהבטחת הכנסה שהם מקבלים?

מוטי ששון: מקצבת זקנה?

מוטי ששון: אתה מבין?

מוטי ששון: זה צרה צרורה.

מוטי ששון: והמדינה לא עשתה שום דבר בתחום הזה.

מוטי ששון: שום דבר.

מוטי ששון: לקחו איזה מבנה שהיה, אמרו לי: אתה מוכן לתת תוספת?

מוטי ששון: אמרתי: אין בעיה.

מוטי ששון: עשיתי שינוי תב"ע, כדי שיבנו עוד 72 יחידות דיור.

מוטי ששון: אתה מבין את הבדיחה?

מוטי ששון: אני חיפשתי מתחת לאדמה מקום לתת להם, הסכימו רק על 72.

מוטי ששון: מי בנה?

מוטי ששון: זה עמיגור, ואיכלסו עוד 72 משפחות.

מוטי ששון: אבל מה?

מוטי ששון: יש לך בתור 600 איש.

מוטי ששון: באה גם אוכלוסייה מבוגרת.

מוטי ששון: אז בשורה התחתונה, אנחנו לא יודעים לטפל בקליטה.

מוטי ששון: אנחנו רוצים להביא עולים חדשים, אבל לא יודעים לטפל בהם.

דני דנון: תודה לראש העיר.

דני דנון: חברת מועצת העיר יוליה.

יוליה מלינובסקי: שמי יוליה מלינובסקי, אני מטעם ישראל ביתנו.

יוליה מלינובסקי: לצידי יושב סטס יוסים, שהוא חבר מועצה, ויושב ראש ועדת קליטה בחולון.

יוליה מלינובסקי: ברשותך, אני אתחיל ראשונה, כי אני כבר שתי קדנציות פה, וסטס חדש.

יוליה מלינובסקי: אחר כך, אם אתה תרשה, ראש העיר מדבר הכל טוב ויפה, אבל אני מכירה אותו כבר 8 שנים.

יוליה מלינובסקי: בעיות הקליטה בחולון לא התחילו מעכשיו, ואפשר להתלונן על המדינה שלא עשתה די, ואפשר להתלונן ולחשוב על הגורמים האחרים שאולי אשמים בקשיים שיש היום.

יוליה מלינובסקי: אבל מה שאנחנו צריכים לחשוב מה אנחנו, ואתה כי 18 ראש העיר, עשית בשביל האנשים האלה?

יוליה מלינובסקי: כי המדינה צריכה אותם.

יוליה מלינובסקי: וזה דיברו על זה רבות.

יוליה מלינובסקי: נכון, הדמוקרטיה, והכלכלה, וכו', וכו'.

יוליה מלינובסקי: העיר חולון צמחה בהרבה תחומים, גם במסחר, גם בדיור בזכות העולים החדשים.

יוליה מלינובסקי: מה אתה עשית בשבילם?

יוליה מלינובסקי: ואתה בעצם עכשיו אומר שמשרד הקליטה מעביר לחולון בסביבות 500 שקל.

מוטי ששון: 400 אמרו.

יוליה מלינובסקי: 400.

אנה ליטרובניק: 516.

יוליה מלינובסקי: אתה נותן את המצ'ינג, את ה – 25 אחוז.

יוליה מלינובסקי: ואנחנו מדברים על עיר, שהיא עיר עשירה, שהיא עיר בלי גירעון תקציבי.

יוליה מלינובסקי: על עיר שיש לה יכולת גם לגני סיפור, וגם ... וכל מיני דברים אחרים.

יוליה מלינובסקי: אתה לא מעביר שקל יותר ממה שאתה חייב על פי חוק.

יוליה מלינובסקי: זה אתה יכול.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, זה בסמכותך, כי אנחנו מכירים עיריות אחרות שראשי הערים משקיעים הרבה יותר כסף, בנוסף למשכורות, ולבניין שקיים, זאת אומרת, לפעילת, בנוסף למשרד הקליטה.

יוליה מלינובסקי: בלי שום קשר למשרד הקליטה.

יוליה מלינובסקי: ואני יכולה לתת דוגמאות כאלה בלי סוף, ואני מאמינה שגם יושב ראש הועדה שמע על זה גם כן לא פעם אחרונה.

יוליה מלינובסקי: אז קל להאשים אחרים שהם לא עשו.

מוטי ששון: זה לא תפקיד שלנו.

יוליה מלינובסקי: מי?

מוטי ששון: היא אופוזיציה, אז אתה מבין?

מוטי ששון: אז הסגנון דיבור הוא ברור.

יוליה מלינובסקי: אבל אני לא מהאופוזיציה.

מוטי ששון: את אופוזיציה 8 שנים.

מוטי ששון: וזהו.

מוטי ששון: לכן הדיבור שלך כמו של דיבור.

יוליה מלינובסקי: ...

יוליה מלינובסקי: 13 שנה.

מוטי ששון: בחייך, פעם התעניינת?

מוטי ששון: התעניינת אצלי פעם אחת על העולים?

דני דנון: סליחה רגע.

מוטי ששון: הצעת איזה פעילות לעולים?

מוטי ששון: באת אלי?

דני דנון: יוליה, איזה דברים את מרגישה שלאוכלוסיית העולים הותיקים חסר בעיר חולון?

יוליה מלינובסקי: אני אגיד לך, מוטי ששון נוהג לדבר על כך שאין יותר עליה.

יוליה מלינובסקי: נכון.

יוליה מלינובסקי: אין יותר בכמויות האלה שהיות בשנות ה – 90', לשמחתך.

יוליה מלינובסקי: וגם אלה.

מוטי ששון: שמחתי שאין עליה?

דני דנון: לא, את זה הוא לא אמר.

יוליה מלינובסקי: מה?

דני דנון: הוא לא אמר את זה.

יוליה מלינובסקי: אני מוסיפה.

יוליה מלינובסקי: אבל אנחנו חייבים.

מוטי ששון: אופוזיציה.

מוטי ששון: אתה מבין?

יוליה מלינובסקי: מוטי, אני חייתי את זה על בשרי, כי אני 13 שנה בארץ.

יוליה מלינובסקי: אתה יכול לשבת פה ולצחוק, כי אתה קיבלת את הדירה שלך מאימא שלך, כי ככה זה.

יוליה מלינובסקי: אבל אנחנו הגענו ריקים.

יוליה מלינובסקי: אני הגעתי ארצה עם שתי מזוודות, ו – 200 דולר בכיס.

מוטי ששון: מה את רוצה ממשלם המסים?

יוליה מלינובסקי: אני יודעת בדיוק מה אנשים עוברים, כי אני עברתי את זה אותו דבר.

יוליה מלינובסקי: זה שהיום אני יושבת פה זה בזכות דברים שלמדתי, וכו', וכו', ומסודרת.

יוליה מלינובסקי: שמע, אני מכירה את אימא שלי, שהיא בת שישים, והיא עוד מעט יוצאת לפנסיה, ומה יהיה בכל המשכנתא?

יוליה מלינובסקי: אנחנו יודעים את זה לא מהספרים, ולא זה שאנחנו מגיעים לבית עולה ולוחצים יד לעולים חדשים.

יוליה מלינובסקי: כי אנחנו עבדנו, וניקינו, וטיפלנו, ושמרנו.

יוליה מלינובסקי: עברנו כל - - -

דני דנון: יוליה, אבל מה חסר היום לאנשים?

יוליה מלינובסקי: עכשיו אנחנו ... גם ברמת.

מוטי ששון: יוליה רק להזכיר לך שההורים שלי, ושל רוב האנשים שיושבים פה.

יוליה מלינובסקי: נכון.

מוטי ששון: היו עולים חדשים.

יוליה מלינובסקי: ...

יוליה מלינובסקי: בדור הראשון.

מוטי ששון: מה לעשות?

מוטי ששון: גם הם היו עולים חדשים.

יוליה מלינובסקי: יש את הדור הראשון שהרבה יותר קשה להם, ויש כבר, סביר להניח שלילד שלי יהיה לי מה להשאיר לו.

יוליה מלינובסקי: יהיה לי יותר קל.

יוליה מלינובסקי: הוא כבר נולד פה.

יוליה מלינובסקי: אבל לנו, אלה שהגענו הראשונים, אנחנו, ההורים שלנו, סבתות וסבים, הרבה יותר קשה, וצריך להבין.

יוליה מלינובסקי: גם יש כל מיני אנשים, לא כולם מוצלחים ובריאים ושלמים.

יוליה מלינובסקי: יש גם אחרים.

יוליה מלינובסקי: יש עם בעיות, וחד הוריות, ובעיות במשפחה, וכו', וכו'.

יוליה מלינובסקי: אז כן, לא מגיעים היום בכמויות, כי זה נגמר.

יוליה מלינובסקי: אבל יש אלה שהגיעו כבר, שהם 8, 7 ו – 10 שנים.

דני דנון: יוליה, אני רוצה, אני חייב, אני מבקש שתתמקדי ותגידי לי מה הדברים שחסר היום לאוכלוסיית העולים בחולון?

יוליה מלינובסקי: אנחנו חייבים לטפל באלה שכבר קיימים פה.

יוליה מלינובסקי: לא משנה לי מהי ההגדרה.

יוליה מלינובסקי: כל ההנחות, וכל ההטבות היו לעולה שהוא שנה ראשונה בארץ.

יוליה מלינובסקי: אבל אין כבר כאלה.

יוליה מלינובסקי: יש כאלה ש – 5, 7, 8 וכו'.

יוליה מלינובסקי: אנחנו חייבים לטפל בנוער שלנו, כי הם במצוקה נוראית.

יוליה מלינובסקי: כי יש בעיות, אתה הגדרת את זה, אבא עובד, אמא עובדת, ילד לבד מסתדר.

יוליה מלינובסקי: הוא לא נכנס.

מוטי ששון: ומי מטפל בו?

יוליה מלינובסקי: אנחנו חייבים לטפל בו.

מוטי ששון: העירייה מטפלת בו.

מוטי ששון: כדאי שתדעי.

יוליה מלינובסקי: אני, רק לצורך הדוגמא, לצורך הדוגמא איך אנחנו מטפלים בנוער העולה במצוקה, ואנחנו מדברים פה, אפשר לחשוב על הנוער ... בעיות ... בסמים.

יוליה מלינובסקי: רשות הסמים מקציב לעירייה 100 אלף שקל למשכורת של הרכזת.

יוליה מלינובסקי: אם רשות הסמים לא היתה עושה את זה, פה בחולון לא היתה קיימת רכזת של הנוער הזה ברחוב הרוסי.

יוליה מלינובסקי: בנוסף לכך, בנוסף לכך, רשות הסמים.

מוטי ששון: היא לא יודעת מה היא מדברת.

מוטי ששון: ככה זה, אופוזיציה לא יודעת מה היא מדברת.

יוליה מלינובסקי: כן, אתה לא מקציב לזה בכלל כסף.

מוטי ששון: תגידי את יודעת ש – 2 מיליון 200 אלף שקל מתוקצב.

מוטי ששון: 2 מיליון 200 אלף מתוקצב למניעת אלימות, צריכה האלכוהול, על ידי עוזרת מיוחדת שלי.

דני דנון: בבקשה יוליה.

מוטי ששון: זה לא בושה לא לדעת.

מוטי ששון: זה לא בושה גם לשאול שאלה את ראש העיר.

מוטי ששון: זה לא בושה.

יוליה מלינובסקי: יש רשות הסמים פה בחולון, שהיא מתאמת, סמדר, שיש לה תקציב 2 מיליון שקל, מהכסף הזה שקל, שקל לא הולך לרחוב הרוסי.

מוטי ששון: איך את מדברת דברים פה?

מוטי ששון: את אומרת דברים חסרי אחריות.

קריאה: מה עושה תמרה?

מוטי ששון: תסביר.

יוליה מלינובסקי: לתמר יש 50 אלף שקל, דקה דני, זה חשוב, כי יש פה קצת משחק של מספרים.

יוליה מלינובסקי: יש לנו רכזת ... על ידי.

מוטי ששון: יוליה, רק תגמרי, יוליה, אני כבר איבדתי את הסבלנות.

מוטי ששון: יש לי עבודה.

מוטי ששון: תמשיכי.

יוליה מלינובסקי: היא מקבלת 50 אלף שקל לפעילות.

יוליה מלינובסקי: לא נותנת יותר גרוש לפעילות ברחוב רוסי.

יוליה מלינובסקי: תמר מתנהלת שנה ב – 50 אלף שקל.

יוליה מלינובסקי: זה הכל.

יוליה מלינובסקי: זה הכל מה שיש לה.

יוליה מלינובסקי: ועוד מנסים לקחת ממנה הכסף הזה, ... שהפרידו אותה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו, לדעתי, עיר היחידה בארץ.

דני דנון: אבל הבנתי נקודה של פעילות לנוער בנושא אלכוהול וסמים.

דני דנון: יפה.

יוליה מלינובסקי: גם נושא של דיור.

יוליה מלינובסקי: אני אשתמש בהזדמנות שהועדה הגיעה לפה ואולי באמת, נושא של הדיור – יש לנו הוסטל אחד בכל חולון.

יוליה מלינובסקי: התור ענק.

יוליה מלינובסקי: אנשים באמת לא יכולים לעמוד פה במחירים, כי אנחנו מרכז הארץ.

יוליה מלינובסקי: נורא יקר פה.

יוליה מלינובסקי: ב – 18 שנים שאתה ראש העיר, כבוד ראש העיר, אתה הצעת קרקע לדיור ציבורי?

מוטי ששון: תגידי, עד כדי כך את מגלה בורות?

מוטי ששון: את לא יודעת?

יוליה מלינובסקי: אתה הצעת?

מוטי ששון: את לא יודעת?

יוליה מלינובסקי: אתה בנית משהו.

מוטי ששון: את 8 שנים את לא שומעת מה אני מדבר במועצה?

יוליה מלינובסקי: טוב.

יוליה מלינובסקי: אז זה התשובות.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, אפשר ... וגם כן העיר.

מוטי ששון: את יודעת מי אחראי על דיור במדינת ישראל?

מוטי ששון: את יודעת מי אחראי על דיור במדינת ישראל?

מוטי ששון: לא משלם הארנונה, תלמדי.

מוטי ששון: את 8 שנים ולא למדת.

מוטי ששון: מי שאחראי על הדיור של לא העירייה ולא משלם המיסים בארנונה, אלא מדינת ישראל באמצעות משרד השיכון.

מוטי ששון: איזה דבר זה?

מוטי ששון: כזאת בורות הרבה זמן לא גיליתי ממך.

יוליה מלינובסקי: בונים שם עכשיו כי ראש העיר רצה את זה.

יוליה מלינובסקי: וברגע שרוצים אז ממציאים דרכים.

יוליה מלינובסקי: אבל אתה אף פעם לא רצית.

מוטי ששון: אין לך מושג על מה את מדברת.

מוטי ששון: השרים, שרי הקליטה קיבלו מגרש מעיריית חולון ולא בנו.

דני דנון: תודה רבה.

מוטי ששון: את רוצה מסמכים?

מוטי ששון: נלמד אותך, 8 שנים ולא למדת כלום.

דני דנון: סטס, אתה רוצה להוסיף משהו?

יוליה מלינובסקי: אני כן למדתי הרבה.

מוטי ששון: לא, שכחת, שכחת את זה.

דני דנון: סטס, מחזיק תיק הקליטה.

דני דנון: כן.

יוסים סטלבנב: אני יותר עובד בשטח עם העולים.

יוסים סטלבנב: בשנה האחרונה אנחנו פתחנו כמה פרוייקטים חדשים ביחד עם בית העולה.

יוסים סטלבנב: אבל אני רוצה להגיד שאין לנו מחלקת קליטה, יש מחלקת קליטה בתוך החברה, בתוך המתנ"סים.

יוסים סטלבנב: יש פלוסים, יש מינוסים.

מוטי ששון: אבל סטס, יש מחלקת קליטה, אבל בגלל שהחינוך הבלתי פורמלי הפרדנו אותה, ועשינו אותה חברת בת של העירייה, אז גם בחינוך הלא פורמלי מחלקת הקליטה מופיעה.

יוסים סטלבנב: אבל כל הכסף.

מוטי ששון: אבל כל הזה, לא, לא, הכל עובר אלי, מיד תקבל הסברים מדורי.

מוטי ששון: זה חברת בת של העירייה.

מוטי ששון: החינוך הלא פורמלי הופרד לחברה הזאת.

יוסים סטלבנב: יש מחלקת קליטה.

יוסים סטלבנב: יש מחלקת קליטה.

מוטי ששון: כן, יש, אתה יודע שיש.

יוסים סטלבנב: דבר שני – אין אצלנו בבית העולה קורסים בשביל להתקדם קדימה.

יוסים סטלבנב: קורסי מחשבים, קורסים מקצועיים.

יוסים סטלבנב: אין דבר כזה אצלנו.

יוסים סטלבנב: יש, היו.

מוטי ששון: סטס, אתה יודע שיש חדר מחשבים בבית העולה?

יוליה מלינובסקי: משנת מתי?

יוסים סטלבנב: מתי?

מוטי ששון: אתה לא יודע שיש חדר מחשבים?

יוסים סטלבנב: עכשיו אין.

יוסים סטלבנב: אין.

קריאה: אנחנו מחדשים.

יוסים סטלבנב: מחדשים, כן.

מוטי ששון: אבל יש חדר מחשבים.

יוליה מלינובסקי: אין עכשיו.

מוטי ששון: כי הם מחליפים עכשיו.

מוטי ששון: אבל זה קיים.

מוטי ששון: קיים עם כל המחשבים.

מוטי ששון: פנטיום 4 שאנחנו מחליפים אותו עכשיו.

יוסים סטלבנב: אני שנתיים ... ואין מספיק קורסים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לבקש, אני אתן למשרד הקליטה כמובן לענות, וגם לנציגות העירייה להשיב.

דני דנון: אני רוצה לשמוע את מיכאל בבר, מספר מילים לגבי העדה הגרוזינית שבעיר, אני יודע שהיא מאד פעילה.

מיכאל בן-ארי: בהחלט.

מיכאל בן-ארי: העדה הגרוזינית היא עדה די ותיקה פה בארץ.

מיכאל בן-ארי: היא עלתה משנות ה – 70' ואילך.

מיכאל בן-ארי: קרוב ל – 10 אלפים תושבים ותיקים.

דני דנון: בחולון?

מיכאל בן-ארי: כן.

מיכאל בן-ארי: כלומר, הם כבר לא עולים חדשים כי כמעט ואין עליה מגאורגיה.

מיכאל בן-ארי: כעיקרון, העדה מאד השתלבה גם בארץ, גם בחולון כמובן.

מיכאל בן-ארי: יש מספר פעילויות שאנחנו עושים בעיקר בשיתוף עם, לא עם העירייה, אלא באופן פרטי דרך עמותות.

מיכאל בן-ארי: אני יכול להגיד שבהחלט יש מספר בעיות שלאו דווקא מאפיינים את העדה, אלא באופן כללי עולים ותיקים.

דני דנון: יש לכם מקום מפגש?

דני דנון: מבנה?

דני דנון: מתקן?

דני דנון: איפה אתם נפגשים?

מיכאל בן-ארי: כעיקרון אין לנו איזה שהוא בית קבוע שהקצו הרשויות, או משהו כזה, אבל המפגשים נערכים בתוך הקהילה בכל מיני אירועים.

מיכאל בן-ארי: עשינו מספר כנסים, בעיקר בנושא תרבות, וכל מיני נושאים כלליים.

מיכאל בן-ארי: אנחנו לא מתוקצבים על ידי העירייה, הגשנו בקשות, אבל עוד לא תוקצבנו.

דוד אברהם: כי לא התאמנו לקריטריונים.

מוטי ששון: יש ועדת הקצאות.

דוד אברהם: אני רוצה פשוט לשם גילוי נאות, כן?

דוד אברהם: לא התאמנו, לא הותאמנו לקריטריונים.

דני דנון: מי מתקצב אתכם, דוד?

דני דנון: מאיזה גופים?

דוד אברהם: עצמאיים.

מוטי ששון: בזמנו היה לי סגן, , עד לפני שנתיים הוא היה הסגן שלי, והוא היה עושה הרבה אירועי תרבות בבית שטיינברג לעולים החדשים מקרב העדה הגרוזינית.

מיכאל בן-ארי: היתה איזה יוזמה לפני כשנתיים, שלוש, יחד עם דוד שלום.

מוטי ששון: לא, עשה את זה 10 שנים.

מיכאל בן-ארי: מלגות לסטודנטים יוצאי העדה הגאורגית, אבל בסופו של דבר, אני לא יודע מה קרה, נאמר לנו שאין תקציב לזה.

מוטי ששון: תשמע, חבר'ה, אפשר לשאול שאלה, לא לקבוע איזה עמדה.

מוטי ששון: מכל עדה, הוראה שלי, כל עדה שתביא שקל, תקבל שקל מהעירייה.

מוטי ששון: אז עושים את זה הפרסים, היום אני הולך לבוכרים.

דני דנון: הפרסים באיזה היקפים, נגיד, הם מביאים ואתה משלים?

מוטי ששון: שקל מול שקל.

דני דנון: יביאו מיליון שקל, אתה תביא להם מיליון שקל?

מוטי ששון: הם לא יביאו מיליון שקל, אין סיכוי.

מוטי ששון: הלוואי שיביאו לי כסף.

מוטי ששון: כי תראה, מה איכפת לי?

מוטי ששון: אני נותן את זה לילדים שלי.

מוטי ששון: מה איכפת לי.

מוטי ששון: הלוואי שיביאו כסף.

מוטי ששון: תראה, יוצאי מרוקו – יש להם.

מוטי ששון: יוצאי עיראק – יש להם.

מוטי ששון: יוצאי דמשק – יש להם.

מוטי ששון: יוצאי בוכרה – יש להם.

יוליה מלינובסקי: בזכות לבייב.

יוליה מלינובסקי: הוא מתקצב את זה.

יוליה מלינובסקי: לא אתה.

יוליה מלינובסקי: לבייב מתקצב.

מוטי ששון: למה את מדברת דברים.

דני דנון: יוליה, ראש העיר אמר פה משפט שהוא בפרוטוקול של הכנסת, לא של מועצת העיר.

דני דנון: כל שקל הוא מתחייב לשים שקל נוסף.

מוטי ששון: כן.

דני דנון: אני נותן פה לחברים, תבואו אלי אחרי זה נעזור לכם לחשוב.

קריאה: להעמיד אותו במבחן.

מוטי ששון: יש הקונגרס נותן, אבל הוא נותן בפריסה ארצית.

מוטי ששון: אני הייתי שבוע שעבר, שהיתה אזכרה, אזכרה של אמא שלך, זה היה יום חמישי?

מוטי ששון: יום רביעי.

מוטי ששון: משם באתי אליך, ושם היה קונגרס העולמי של יהודי בוכרה, ואז הם חילקו מלגות ברמה הארצית.

מוטי ששון: אני מחלק ברמה המקומית.

מוטי ששון: אתה מבין?

מוטי ששון: יש שם בחורצ'יק אחד שאחראי עליהם, והוא דואג שהם יתנו כמה שעות בקהילה לטובת ילדים של העדה הבוכרית.

מוטי ששון: עכשיו אני אומר את זה פה, בנוכחות חבר הכנסת דנון.

מוטי ששון: יש לכם?

מוטי ששון: תביאו שקל, תקבלו שקל.

מוטי ששון: אין בעיה.

דני דנון: סליחה, דוד, אתה רוצה.

דוד אברהם: המלגות האלה כבר כמה שנים?

דוד אברהם: קרוב ל – 7 שנים.

דוד אברהם: ובמשך 7 שנים, מוטי, הרי השקענו כסף, והכסף הזה, מול הכסף הזה לא קיבלנו שום אגורה.

מוטי ששון: על מה אתה מדבר?

מוטי ששון: אני אומר לך יש שקל מול שקל.

מוטי ששון: תביא שקל – תקבל שקל.

מוטי ששון: מה?

יוליה מלינובסקי: אני רוצה פה הערה קטנה.

מוטי ששון: היה פעיל.

דני דנון: רק שניה יוליה.

דני דנון: דוד, סיימת?

דוד אברהם: לא, לא, אני לא סיימתי.

דני דנון: בבקשה.

דוד אברהם: רציתי להעלות נושא של צעירי עולים שאני פוגש אותם בפנימיות, ובבתי המעצר שמטפלים בעבריינים צעירים.

דוד אברהם: יש לי פשוט, מידי פעם מזדמן לי לראות איך בנו מוסדות היום, כמו כלא אופק ... יורם, אני מקווה שמכיר את המוסד הזה, זה במתחם כלא השרון.

יורם יפרח: במקרה גם אשתי בשירות בתי הסוהר, אז אני מכיר.

דוד אברהם: כן.

דוד אברהם: עכשיו, מדובר על אבן דרך שכאן מועברים אותם האסירים הצעירים שמסיימים את תקופת כליאתם ל – 4 חודשים, מן צינון, עד שהם יוצאים לחופש מוחלט, או מצפה ים, כמו בהרצליה פיתוח.

דוד אברהם: כאן מדובר על מעון סגור.

דוד אברהם: זה רמה אחת פחות מכלא.

דוד אברהם: זאת אומרת, משם אם הנערים האלה לא חוזרים, כביכול, לא מתקנים את עצמם, הכתובת על החנות זה כבר כלא אופק.

דוד אברהם: ולפני שבועיים זה היה ביקור אחרון שלי שם בכלא אופק, כי אני פוגש שם גם מהמגזר הרוסי, שזה כואב לי מאד, וגם מהמגזר האתיופי.

דוד אברהם: מבחינתי הילדים האלה הכי נורמטיביים שיכול להיות.

דוד אברהם: פשוט הילדים האלה נקלעו, לא בזמן הנכון, לא בשעה הנכונה, לא ביום הנכון, במקום מסוים, עם חברים לא נכונים, ואכן הם מצאו את עצמם במוסדות האלה.

דוד אברהם: כאן מדובר גם, כפי שיוליה ציינה, ילדים ממשפחות מצוקה, חד הוריות, או אחד ההורים אלכוהוליסטים, או הורים שרוב הזמן הם פשוט נמצאים בעבודה, והילדים מופקרים בשטח, הם גדלים ברחוב, והפיקוח על הילדים האלה, כפי שיוליה ציינה, אין פיקוח.

דוד אברהם: או שיש פיקוח וחסר.

דוד אברהם: ופה, אם אנחנו נתגבר את הזוית הזאת, אני חושב שפחות ילדים אנחנו נראה במוסדות מהסוג שאני ציינתי כרגע.

דני דנון: תודה.

יוליה מלינובסקי: הערה קטנה לגבי עמותות ותמיכות בעמותות.

יוליה מלינובסקי: מכל התקציב של העירייה בתמיכות לעמותות, אם אני לא טועה, או 3 או 5 אלף שקל הולך לעמותות במגזר הרוסי, מכל התקציב.

דני דנון: תודה.

מוטי ששון: אני עוד פעם אומר שאין לך מושג על מה את מדברת.

יוליה מלינובסקי: כן, בטח, אני בכלל מטומטמת.

יוליה מלינובסקי: אני יודעת.

יוליה מלינובסקי: נו.

יוליה מלינובסקי: וודאי.

מוטי ששון: את אמרת לבד.

מוטי ששון: אני לא צריך.

דני דנון: נציגת משרד הקליטה, אנה ליטרובניק, מנהלת מרחב חולון.

דני דנון: בבקשה אנה.

דני דנון: דרך אגב, בספטמבר הועדה תבקר בכלא אופק.

דני דנון: אז אתה מוזמן להצטרף אלינו לסיור.

דוד אברהם: בכבוד רב.

דני דנון: אני יודע.

דני דנון: בגלל ריכוז העולים, לצערנו הרב, בכלא, אנחנו הולכים לעשות בפתיחת שנת הלימודים ביקור שם בתחילת ספטמבר, נשמח אם תצטרף אלינו.

דוד אברהם: בוודאי.

דוד אברהם: בוודאי שכן.

יוליה מלינובסקי: אנחנו לא למדנו פה בבית הספר, נכון?

יוליה מלינובסקי: לא יודעים את המערכת, ציונים, וכו', וכו', באנו מעולם אחר.

יוליה מלינובסקי: ואף אחד לא הסביר לנו איך זה יהיה.

יוליה מלינובסקי: למשל, אנחנו כבר יותר יודעים עברית וכו', וכו'.

יוליה מלינובסקי: אני מכירה אשה שהבת שלה עכשיו סיימה בית ספר.

יוליה מלינובסקי: ברוך השם הבת היא נורמטיבית והכל בסדר.

יוליה מלינובסקי: האמא אף פעם לא היתה בבית ספר, וכשהיא מגיעה לשם היא לא מבינה מה אומרים לה.

יוליה מלינובסקי: מה זה ציון 100?

יוליה מלינובסקי: זה 5 או זה 4, כי אנחנו למדנו אחרת.

יוליה מלינובסקי: ואיך הילדה סיימה בית ספר?

יוליה מלינובסקי: ואיך זה בכלל קרה היא לא יודעת, כי היא כל הזמן עבדה.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, יש קושי מסוים כי אנחנו לא ...

יוליה מלינובסקי: אתה יודע?

יוליה מלינובסקי: אני מאמינה שברוב המקרים הילדים שם הם לא אנשים רעים, פשוט הם לא יודעים קוד התנהגות המקובל פה.

יוליה מלינובסקי: הם מתנהגים כמו שהם רגילים.

דוד אברהם: עוד מילה אחת, דני, אני אשלים איזה שהיא מילה, שהזכרתי שאני פוגש שם ילדים נורמטיביים, למה התכוונתי ב"ילדים נורמטיביים"?

דוד אברהם: שבמבחן מולך יושב ילד והוא עושה מתמטיקה 5 יחידות, שמוציא ציון 90.

דוד אברהם: זה מבחינתי סופר נורמטיבי.

דוד אברהם: שבבית ספר רגיל לא מוציאים ציונים כאלה.

דני דנון: ברור.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אנה בבקשה.

אנה ליטרובניק: או.

אנה ליטרובניק: קיי.

אנה ליטרובניק: אז אני ברשות

אנה ליטרובניק: כם אני אומר שמשרד הקליטה מעביר סך הכל תקציב, וזה כולל תקציב ישירות לעירייה, ותקציב פרטני לתושבי העיר, עולים חדשים ותושבים חוזרים בסדר גודל של כמיליון שקל.

אנה ליטרובניק: ואני אפרט: מתוך התקציב הזה, 516 אלף זה רק תקציבים של קליטה בקהילה, שבין היתר כוללים גם תקציבים לחינוך בלתי פורמלי, כאשר בעצם אנחנו מעבירים את התקציב לעיר, אנחנו יושבים עם נציגי העירייה וביחד מחליטים מה רצוי וצריך על פי הצרכים של העיר, על מנת לתגבר את הפעילות בעיר.

אנה ליטרובניק: בנוסף לתקציב הזה שציינתי, אנחנו מתקצבים רכז לטיפול במשפחות עולי אתיופיה, שנמצא פה, תומר, חצי משרה, אשר באמת השתלט יפה מאד על כל הקהילה החדשה בעיר חולון, עולי אתיופיה.

אנה ליטרובניק: באמת עושה את העבודה נאמנה ויפה.

אנה ליטרובניק: בנוסף לכך יש תקציבים שמועברים ישירות לעולים חדשים ותושבים חוזרים, כפי שציינתי, וזה תקציבים עם פי זכאות אישית של כל אחד ואחד, וזה עד 10 שנים בארץ.

אנה ליטרובניק: וכאן אני מתייחסת לכל מיני קורסים שנקראים היום: וואוצ'רים, כאשר כל בן אדם עולה חדש שהוא זכאי, תושב חוזר, מגיע אלינו למשרד הקליטה, מבקש ללמוד מקצוע מסוים, ומקבל ממש תקצוב עבור הקורס שהוא מבקש.

אנה ליטרובניק: יש כמובן תהליך, זה תהליך, אבל הוא זכאי.

אנה ליטרובניק: אין יותר, כמו שפעם משרד הקליטה הפעיל קורסים למחשבים ורוטינה, היום זה לא קיים, אלא החליטו שנקודתית הרבה יותר נכון לתקצב קורס שייתן בהמשך לבן אדם את הפרנסה.

אנה ליטרובניק: עכשיו אני רוצה לחזור לאולפנים ברשותכם.

אנה ליטרובניק: הנושא של אולפנים הוא אכן נושא מאד מאד כאוב אישית שלי.

אנה ליטרובניק: אני חושבת שבן אדם גם אחרי אולפן א' צריך לדבר עברית, זה כבר תלוי בכמה שהוא למד.

אנה ליטרובניק: מה שקשור לאולפני ב' – משרד הקליטה מתקצב לא אולפני ב', אלא אולפן תעסוקתי.

אנה ליטרובניק: ולעיר פתוחה האפשרות הזאת.

אנה ליטרובניק: אני קיימתי ישיבות גם עם לשכת התעסוקה בנושא הזה.

אנה ליטרובניק: אני כעיקרון מאמינה שאחרי אולפן א' אנשים יכולים מיד להיכנס למסלול של אולפן תעסוקתי, ויש לנו תקציבים לזה.

אנה ליטרובניק: פה אני פשוט מתחברת לנושא של מחלקת הקליטה, בעצם השותף הטבעי שלנו, של משרד הקליטה בעיר, זה מחלקת קליטה, יחידת קליטה, רשות קליטה, איך שלא תקראו, בכל יישוב זה משהו אחר, כאשר כאן צריכים להיות אנשים שבעצם מכירים את השטח, מכירים את הסוגיות שישנן ביישוב, ועל פי הבקשות שלהם, והדרישות שלהם, אנחנו מפעילים את האולפן התעסוקתי.

אנה ליטרובניק: נכון להיום אנחנו פותחים פה, פתחנו אולפן אחד, ופותחים עוד קבוצה אחת תעסוקתית, וזה לא פשוט.

אנה ליטרובניק: דני, אני חייבת לציין לך, משום שאולפן תעסוקתי, בזמן שאנשים נמצאים באולפן תעסוקתי מטעם משרד הקליטה, אנחנו גם מתקצבים להם את ההבטחת הכנסה.

אנה ליטרובניק: זאת אומרת, אנחנו כן יוצאים מהנחה, ורוצים שאנשים ימשיכו ללמוד בבוקר, ופה יש לי בעיה עם לשכת התעסוקה, משום שלשכת התעסוקה רוצה לשלוח את האנשים לעבודה.

אנה ליטרובניק: וכפי שאני כבר אמרתי, אני קיימתי ישיבות איתם, משום שזה נכון שאפשר לשלוח את הבן אדם לעבודה, אין בעיה.

אנה ליטרובניק: למצוא עבודה כלשהי אפשר.

אנה ליטרובניק: אבל ככל שהרמה שלו תהיה יותר גבוהה, יש לו הזדמנות גם, ואפשרות, ואני חושבת שאסור לפספס את זה, זה לשדרג את הבן אדם הזה.

אנה ליטרובניק: שלא יישאר כל החיים שומר, או כל החיים מנקה.

אנה ליטרובניק: וזה השאיפה שלנו, ושוב אני מציינת, למשרד הקליטה יש את התקציבים האלה.

אנה ליטרובניק: זה נקרא: עברית תעסוקתית, אבל זה באמת לא משנה.

דני דנון: כמה זמן האולפן התעסוקתי?

אנה ליטרובניק: הם מקבלים עוד 150 שעות.

דני דנון: ל – 3 חודשים?

דני דנון: כמה זמן?

אנה ליטרובניק: כן, כן.

דני דנון: שלושה חודשים.

דני דנון: אז מה בעצם הבקשה שלכם ממשרד התמ"ת?

דני דנון: מה הבקשה?

אנה ליטרובניק: לא, אין לי בקשה.

אנה ליטרובניק: אני מבקשת פשוט, זה ברמה היישובית.

אנה ליטרובניק: אני חושבת שזה ברמה העירונית.

אנה ליטרובניק: אפשר לסגור את זה שאם יש אנשים בלשכת התעסוקה שבאים, ואחרי חצי שנה הם חייבים להגיע ללשכת התעסוקה, ליצור איתנו שיתוף פעולה ולתת לאנשים האלה קודם כל אפשרות ללמוד באולפן.

מוטי ששון: לתת להם הבטחת הכנסה.

מוטי ששון: אבל הם לא נותנים.

אנה ליטרובניק: יש את האולפן התעסוקתי.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

דני דנון: אבל אני רוצה לחדד.

דני דנון: הפניה שלך, או שלנו, צריכה להיות ללשכת התעסוקה, היא לא לעירייה, היא לא לאף גורם אחר.

אנה ליטרובניק: כן.

אנה ליטרובניק: כן.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

דני דנון: תודה.

אנה ליטרובניק: עוד ברשותכם אמשיך.

אנה ליטרובניק: לגבי העירייה – העירייה מוסיפה לתקציב שלנו 25 אחוז, זה התוספת שהעירייה עומדת עליה.

אנה ליטרובניק: אני אומרת שהתקציב הזה לא היה מגיע לעיר חולון אם לא היו פה עולים חדשים ותושבים חוזרים.

אנה ליטרובניק: התקציב שלנו מאד שקוף, והוא נחשב על פי מספר העולים שמתגוררים בעיר חולון.

אנה ליטרובניק: ואנחנו חייבים לטפל בהם.

אנה ליטרובניק: אם אנשים פעם, פעם היו לא זמינים בשביל תרבות, היום הם יכולים.

אנה ליטרובניק: יש להם את הזכות הזאת עוד 10 שנים.

אנה ליטרובניק: לגבי ילדים – יש תקציב נוסף של משרד הקליטה, לא מה שאני חישבתי כאן כרגע, לפעילות לימודית בקיץ, ובמהלך השנה.

אנה ליטרובניק: וזה באמת חינוך בלתי פורמלי לילדים מאוכלוסיות מיוחדות, שזה עולי אתיופיה, עולי בוכרה וקווקז אשר עומדים בקריטריונים שלנו, וזה במידה והעיר מוצאת את הקבוצות האלה בשיתוף עם אגף החינוך בעירייה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לפנות לנציג המשרד לביטחון פנים.

יורם יפרח: יפרח יורם.

יורם יפרח: אני סגן מפקד המרחב פה באיילון.

דני דנון: באיילון, מרחב איילון.

דני דנון: דגש על הנושא של צעירים ואלכוהול.

דני דנון: אנחנו בכנסת, וגם בועדה, מתעסקים בזה רבות.

דני דנון: עבר החוק שמאפשר לכם לשפוך את האלכוהול לא מזמן.

דני דנון: אנחנו עובדים על חקיקה היום של סימון מוצרי אלכוהול.

דני דנון: התייחסות שלך, אם יש דגש, כמו שנאמר פה על ידי חברת המועצה, מבחינת נוער עולה.

דני דנון: זאת אומרת, אתם רואים שיש בעיות יותר בקרב הנוער הזה?

דני דנון: או דברים אחרים שיש לך למסור לנו?

יורם יפרח: אז קודם כל אני רוצה להגיד על פרוייקט שמתקיים פה בעירייה שנקרא: "עיר ללא אלימות" במסגרת הפרוייקט הזה אנחנו משולבים, ביחד עם הרשות, עושים פה דיונים, מציגים פה נתונים.

יורם יפרח: עושים, יש ועדות שפועלות בעירייה בכל הכיוונים, ובמסגרת עיר ללא אלימות יש גם דגש לפעילות של נושא של עולים.

יורם יפרח: אני יודע שתמרה היתה חברה, זה מישהי שמתעסקת אך ורק עם עולים.

יורם יפרח: היא היתה חברה במספר דיונים, ויודעת על כל מיני פעילויות.

יורם יפרח: הפעילויות האלה גם מועברות למשטרה כדי שאנחנו, כשאנחנו עושים את הסיורים שלנו כשרואים אותה ואת הבני נוער שלה, לתת להם איזה שהיא עדיפות ולא לפזר אותם, אלא כן להשאיר אותם בריכוזים.

יורם יפרח: במסגרת עיר ללא אלימות יש פה תקציב שהעירייה גם כן מקבלת, ובסופו של דבר, התקציב הזה זה לא בוחרים רק תושב ותיק, או תושב עולה, אלא יש סדנאות הורים לילדים עם בעיות שבית הספר מציג שהילד הזה יש לו בעיה, אז עושים גם פעילות לגבי הילד עצמו, וגם פעילות אחר הצהרים עם ההורים עצמם, וזה יכול לכלול בתוכו גם ילדים של עולים.

יורם יפרח: כלומר, זה לא, מי שיש לו בעיה, אז הוא מקבל תגבור נוסף, הוא מקבל פעילות נוספת.

יורם יפרח: אני חושב שסמדר גם כן יכולה להרחיב על התכניות האלה.

יורם יפרח: במסגרת התכניות האלה של "עיר ללא אלימות" יש גם התייחסות, ויכול להיות שזה לא מסומן ספציפית לעולה, אבל הוא למי שיש בעיות בנושא של אלימות, בנושא של התנהגות, מקבל התייחסות מיוחדת.

יורם יפרח: אנחנו בפעילות שלנו משולבת עם הרשות בכל נושא של הגנים.

דני דנון: שניה, מבחינת

דני דנון: כם אתם ראיתם בקרב הנוער העולה שימוש, יש יותר תיקים שנפתחים לנוער עולה?

יורם יפרח: לא.

דני דנון: יותר אישומים?

יורם יפרח: לא ביותר מאחוזים שלהם מהאוכלוסייה.

יורם יפרח: כלומר, אם האחוז שלהם הוא כ – 18 אחוז, אז גם המעורבות שלהם הוא כ – 18 אחוז.

יורם יפרח: כלומר, זה לא משהו שהוא חריג במיוחד שאפשר להגיד שבעיר חולון יש פעילות יותר מרובה של בני נוער עולה.

יורם יפרח: אין משהו חריג.

יורם יפרח: אני יכול להגיד כאן שיש פעילות.

דני דנון: לגבי מול הסגירת פיצוציות וכל זה?

יורם יפרח: יש פה פעילות ענפה.

דני דנון: יש לך נתונים על מקומות שסגרתם.

יורם יפרח: יש נתונים.

יורם יפרח: לא התבקשתי להביא.

יורם יפרח: אבל אנחנו די מובילים בארץ בנושא הזה של תקדימים של סגירה של פיצוציות.

יורם יפרח: יש לנו פה בכניסה לעיר פיצוציה שנסגרה לצמיתות, בשילוב עם העירייה.

יורם יפרח: יש פה הרבה פעילות שנעשית, כולל בִּיוּמִים שאנחנו מכניסים שוטרים כדי שינסו לקנות אלכוהול.

דני דנון: בנינו נוהל מיוחד שמאפשר לקטינים ללכת לרכוש אלכוהול.

מוטי ששון: גם פה.

דני דנון: גם פה נעשה.

דני דנון: היה לנו עד עכשיו 3 בני נוער שעשו ביומים.

דני דנון: ופעילות ענפה עם סגירות של פיצוציות, עם פרסומים בתקשורת על העניין הזה.

דני דנון: יש פה פרוייקט שנקרא: נמ"ש.

דני דנון: בפרוייקט נמ"ש המשטרה משולבת יחד עם הרשות.

דני דנון: יש פה מספר בתי ספר שהמוביל ביניהם זה בית ספר "חלץ" שיש נוער שהוא נוער ממש בעייתי, שבמסגרת פעילות עם המשטרה, אנחנו משלבים אותו בהתנדבות למשמר האזרחי, על אף שהיה לו תיקים במשטרה, וכל הזה, הכוונה היא יותר לעבירות קלות, ומחזירים אותו למסלול, שבסופו של דבר, מסייעים לו גם להתגייס לצה"ל, כאלה נערים שיכלו להיפלט בכלל מהמערכת, ואנחנו מסייעים לו גם להתגייס לצה"ל, ובסופו של דבר יש הצלחה של עשרות נערים בשנה.

דני דנון: כרגע הפרוייקט הזה פועל בשני בתי ספר בחולון, כך שאני חושב שנעשית פעילות הרבה יותר טובה ומסייעת.

דני דנון: אני חושב ש"עיר ללא אלימות" נכנס פה בצורה טובה ויפה, וכתוצאה מכך כל הסדנאות האלה, וכל הפעילויות האלה הם חדשות בעיר, אז יכול להיות שלא כולם מכירים אותם.

דני דנון: יש סיירת הורים.

דני דנון: יש ממש התגברות.

יוליה מלינובסקי: מה אתה חושב על "עיר ללא אלימות"?

מוטי ששון: מה אני חושב?

מוטי ששון: אני צריך להגיד לך מה אני חושב?

יוליה מלינובסקי: אמרת את זה בפומבי.

יוליה מלינובסקי: זה להגיד מה אתה אומר על כל התכנית הזאת.

יוליה מלינובסקי: משווקים אותה פה.

יוליה מלינובסקי: אתה באופן אישי חושב שזה לא שווה כלום.

מוטי ששון: מה זה פה?

מוטי ששון: אני לא מבין.

מוטי ששון: אני צריך לענות לה על שאלות?

מוטי ששון: תפני לאנשי מקצוע.

דני דנון: תודה.

דני דנון: סיימת?

יורם יפרח: אני אומר, גם מבחינתנו כמשטרה, אנחנו מעודדים גם גיוס למשטרה של עולים חדשים.

יורם יפרח: מבחינתנו יש לנו מצוקה של חוקרים, סיירים שיודעים את השפה, ומבחינתנו, כשמגיע אחד כזה לגיוס יש לו עדיפות מבחינת הקלות.

יורם יפרח: אם מישהו אחר היה צריך להוציא ציון בעברית כזה וכזה, אז לעולה יש ציון קצת פחות, כדי שיהיה לו, בסופו של דבר, אפשרות לתקשר, כי גם בחקירה, אני צריך, אם אני חוקר מישהו שהוא שפת אם שלו ברוסית, אז צריך שיהיה פה כן דוברי רוסית, ולכן יש לנו גם עדיפות בגיוס למשטרה לנושא של עולים.

יורם יפרח: זהו.

דני דנון: מה לגבי יוצאי אתיופיה?

דני דנון: יש לכם?

יורם יפרח: כנ"ל, אותו דבר.

יורם יפרח: אנחנו לא מתייחסים למישהו כזה או אחר.

יורם יפרח: אנחנו עובדים מול כולם.

דני דנון: תודה.

דני דנון: סמדר.

דני דנון: סמדר, כשלא היית פה, הנקודות שאני רוצה שתתמקדי בהן זה הנושא של התקצוב שהעולה פה על ידי גורמים באופוזיציה, שאין תקצוב לפעילות של נוער בנושא סמים, אלכוהול, וגם תקצוב לעמותות שטענו פה שאין תקצוב לעמותות דוברות רוסית, נקרא לזה.

מוטי ששון: אני שומר על קריטריונים, ומי שלא עומד בקריטריונים אני לא יכול לתת לו.

סמדר בן אהרון: אני אתחיל מהערה שהיתה לגבי "עיר ללא אלימות".

סמדר בן אהרון: זו כותרת שבעצם מוכרת.

סמדר בן אהרון: אבל כל מקום שאני הולכת אומרים לי שמוטי ששון עשה עיר ללא אלימות לפני שקראו לזה, ובאמת התפקיד שלי, עוזרת ראש העיר לתחום מניעת אלימות, סמים ואלכוהול, ואני כבר 5 שנים בתפקיד.

סמדר בן אהרון: אז עיר ללא אלימות העצם יצרה את הקשר שלנו עם המשטרה, עם כל הועדות, וסביב כל עניין אנחנו יושבים ביחד וקובעים דרכי פעולה.

סמדר בן אהרון: אז גם למשל, בקייטנת לילה בקיץ, של תמרה, שאת מכירה אותה, היינו צריכים לסגור איפה הם יהיו כדי שהמשטרה תדע איפה הם נמצאים.

סמדר בן אהרון: רצינו לעובר לפילבוקס, אז סגרנו את זה עם המשטרה.

סמדר בן אהרון: אבל התקציבים שלנו, ו"עיר ללא אלימות" לא עוסקת בעולים.

סמדר בן אהרון: אני כבר אומרת.

סמדר בן אהרון: "עיר ללא אלימות" לא מתקצבת אותנו בעולים.

סמדר בן אהרון: יש תכניות גדולות שהיא מתקצבת.

סמדר בן אהרון: מי שמתקצב אותנו בעולים זה הרשות למלחמה בסמים, שנותנת לנו את השכר של תמרה.

יוליה מלינובסקי: זה 100 אלף שקל.

סמדר בן אהרון: של 100 אלף שקל, ואנחנו מוסיפים על זה, והיא נותנת גם תקציב פעולות של 70 אלף שקל, שאנחנו מוסיפים על זה.

יוליה מלינובסקי: מוסיפה לזה?

סמדר בן אהרון: אני מוסיפה לזה.

דני דנון: שניה, בואי - - -

סמדר בן אהרון: אז, לא אני, העיר.

סמדר בן אהרון: אז ככה: מה שקורה אנחנו עושים, באמת, כל יוזמה שתמרה מביאה.

סמדר בן אהרון: תמרה אמורה להיות העיניים בשטח.

סמדר בן אהרון: הוא עושה בעיקר עבודת רחוב, עבודת איתורים.

סמדר בן אהרון: כי יש לנו פה, יש לנו מועדון מיקס לנוער עולה.

סמדר בן אהרון: אבל היא, כשהיא נכנסה הדבר הראשון שרציתי זה מיפוי של מה הצרכים?

סמדר בן אהרון: מה קורה?

סמדר בן אהרון: והחלק המאד חזק היה באמת להגיע לנוער קצה.

סמדר בן אהרון: יש לנו המון פעילויות בעיר לנוער עולה נורמטיבי.

סמדר בן אהרון: אנחנו גם לא אומרים: נוער עולה.

סמדר בן אהרון: אנחנו אומרים: נוער דובר שפה רוסית.

סמדר בן אהרון: אבל רצינו להגיע לנוער קצה.

סמדר בן אהרון: וזה מה שתמרה עושה.

סמדר בן אהרון: היא הגיעה, בשיתוף עם המשטרה, בצורה, מאד ברגישות גם, לנוער הכי, הכי קשה, והיא הצליחה לחבר אותו לפעילות, גם פעילות רחוב, וגם להכניס אותו לתוך מועדון תיאטרון שבנינו, קיבלנו מהעירייה מקלט, וביחד, בשיתוף פעולה עם עמותה של "תיאטרון מטרה" אנחנו נותנים להם, עשינו שם חוזה איתם, הם מקבלים את השימוש במקלט, ובתמורה נותנים לנו פרוייקט לנוער בסיכון.

סמדר בן אהרון: קיימנו פרוייקט שנקרא: ענ"ק – עולים, נוער קהילה, שלקח את הקהילה של נאות רחל ועבד בתוך החינוך הפורמלי, בתוך בתי הספר הכנסנו משאבים, בשיתוף עם היועצות, של מיפוי מאד אינטנסיבי של כל נוער מה הוא זקוק מבחינה לימודית, מבחינה חברתית, מבחינת הבית, ידענו לגבי כל נער מה הנקודה שהוא נמצא, ולאיזה נקודה אנחנו רוצים להוביל אותו.

סמדר בן אהרון: עשינו את זה בנאות רחל, יחד נכנסנו לשם, תמי – בחינוך הבלתי פורמלי, מדריכים, וגם הכנסנו את הפרוייקט של - - -

מוטי ששון: על חשבון העירייה.

סמדר בן אהרון: שזה אומנויות לחימה מיוחדות של עולים.

סמדר בן אהרון: וכל מיני, זה ברגישות תרבותית, מה שהם אוהבים, מה שעובד שם.

סמדר בן אהרון: ותמרה היא אלופת העולם בזה, חבל שלא אמרו, והיא היתה מביאה לפה, הייתם יכולים להתרשם גם ממנה.

סמדר בן אהרון: סיימנו שם, עברנו לאורט חולון שגם שם יש אוכלוסייה של עולים.

סמדר בן אהרון: אנחנו באמת מנסים להגיע איפה שצריך אותנו, לכן באמת מיפוי של צרכים.

סמדר בן אהרון: איפה שצריך אותנו, ולתת את כל המענים שהנוער צריך.

סמדר בן אהרון: מעולם מוטי לא, ראש העיר לא אמר לי: לא, על משהו שבאתי איתו.

סמדר בן אהרון: הם יוצאים השנה לסמינרים.

סמדר בן אהרון: כל שנה אנחנו יוצאים.

סמדר בן אהרון: בקיץ יוצאים לסמינר שעוסק בנושא של סכנות.

דני דנון: תודה.

מוטי ששון: זה בעיר חולון.

מוטי ששון: קיים בעיר חולון.

מוטי ששון: איפה שאת גרה.

מוטי ששון: איפה שאת גרה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: רק שאלה לנציג המשרד לביטחון פנים.

דני דנון: לגבי חוקרים באמהרית, יש לכם בתחנה חוקרים באמהרית?

דני דנון: כי אני נתקלתי בבעיה במקומות שונים.

דני דנון: יש אלימות במשפחה, ואין פשוט מענה מיידי.

דני דנון: יש תחנה בחולון?

יורם יפרח: בחולון, ובבת ים.

יורם יפרח: אנחנו מרחב אחד.

יורם יפרח: יש לנו שוטרים שהם דוברי השפה.

יורם יפרח: אבל אנחנו היינו מעדיפים להרבות בהם.

דני דנון: לא, חוקרים?

יורם יפרח: חוקרים, יש לנו חוקרת אחת, ויש לנו סיירים, שאם צריך, אז אנחנו מביאים אותם מהמשמרת ומעבירים אותם לתרגום.

יוליה מלינובסקי: יש לי הערה קטנה לגבי מה שסמדר אמרה.

יוליה מלינובסקי: אז רק שאנחנו נבין, יש רכזת אחת ברחוב דובר רוסית, שהיא מתוקצבת על ידי הרשות, 100 אלף שקל בשנה משכורת שלה, שזה הכל.

יוליה מלינובסקי: אני לא יודעת כמה מדריכים יש לך בנוסף לזה?

יוליה מלינובסקי: אחד לכל העיר.

יוליה מלינובסקי: התקציב שלה, של אותה רכזת, היה 50, אולי עלה כבר ל – 70 אלף שקל בשנה, שזה גם כן בא לידי הרשות.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, זה לא, כמה את מוסיפה?

סמדר בן אהרון: אני מוסיפה מעל 70 אלף שקל, ויש עוד שני מדריכים: יש את אולג, ויש את אנה.

סמדר בן אהרון: לא, ממש לא.

סמדר בן אהרון: את חושבת שב – 70 אלף שקל אפשר לעשות את כל זה?

יוליה מלינובסקי: אז זהו, שזה הבעיה.

יוליה מלינובסקי: כי התקציב.

סמדר בן אהרון: עשו ערב הסברה.

מוטי ששון: תלמדי.

מוטי ששון: אבל למה את צריכה עכשיו פה לגלות את הבורות שלך.

מוטי ששון: מה שאת לא מבינה, תלמדי.

מוטי ששון: תלמדי.

מוטי ששון: למה את סתם מקשקשת, בלי להבין מה שאת מדברת?

יוליה מלינובסקי: כי אתה לא אינטליגנטי, ואתה מבזה את עצמך, אז תפסיק להתנגד ככה.

יוליה מלינובסקי: בבקשה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: תודה.

סמדר בן אהרון: אני רוצה להעיר.

דני דנון: לא סליחה.

סמדר בן אהרון: הרשות למלחמה בסמים הם מכירים.

סמדר בן אהרון: אני מגישה להם את התכניות, אז הם יודעים את המייל שלי.

סמדר בן אהרון: הם יודעים את התוספת שאנחנו נותנים כעיר, והערכה שלנו, ואפשר לבדוק את זה ברשות למלחמה בסמים, לעיר חולון היא הערכה גדולה מאד.

סמדר בן אהרון: מעולם לא היה תכנית שאנחנו לא צירפנו לתקציב שלנו.

סמדר בן אהרון: ויש הרבה מאד תכניות שנעשה בלי - - -

דני דנון: תודה.

דני דנון: דורי, אתה מנכ"ל חברת הפנאי.

דורי בר נוי: רשת קהילות פנאי.

דני דנון: רק בקצרה בבקשה.

דני דנון: אנחנו רוצים להתכנס לקראת סיכום.

דורי בר נוי: אני אקצר, אבל בכל אופן, כמה דברים שאני מוצא לנכון לציין.

דורי בר נוי: בית העולה, נכון להיום, נותן בעיקר פתרון חברתי קהילתי ליוצאי חבר המדינות.

דורי בר נוי: לצערי הרב, יוצאי אתיופיה לא מספיק, לדעתי, פעלנו פה בנושא הזה, כי זה החלק היותר קשה והיותר בעייתי, ולצערי היום, משום מה ...

דורי בר נוי: לחצו לכיוון אחד.

דורי בר נוי: יוצאי אתיופיה כמעוט אינם מגיעים לבית העולה, בעיקר בשטח הגיאוגרפי, והם היום, חלק גדול מהם, מתרכז בשכונת ג'סי כהן, שהיא מלכתחילה שכונה לא חזקה.

דורי בר נוי: הפתרון, אנחנו למעשה נותנים פתרון בסיוע העירייה.

דורי בר נוי: אני רוצה לבוא ולומר, בפירוש בסיוע העירייה, לשתי הקהילות.

דורי בר נוי: ללא הסיוע של העירייה ילדים שחוזרים מבית הספר בשעה 1 בצהרים, אני מדבר על יוצאי אתיופיה, היו מסתובבים ברחובות.

דורי בר נוי: ומרכז קהילתי מכנס את הילדים, גם ללא תשלום, בתוך המרכז הקהילתי, ושמה הם לפעמים מקבלים לאכול משהו, וסיוע בלימודים.

דני דנון: דורי, איך נקרא המרכז?

דורי בר נוי: פעילות חברתית.

דורי בר נוי: כאשר אני רוצה לומר, העירייה תקצבה שיפוץ של בית העולה בשלושת רבעי מיליון שקל.

דורי בר נוי: של לזרוס בשלושת רבעי מיליון שקל.

דורי בר נוי: דווקא את המקומות שבהם האוכלוסיות המוחלשות מגיעות יש תקצוב עירוני לאורך כל השנה.

דורי בר נוי: זה אף פעם לא מספיק.

דורי בר נוי: כי אם למשל משרד הקליטה מחליט להעמיד, לטובת קייטנות ילדים.

דורי בר נוי: זה בעיה מאד, מאד קשה, נתקלים בה כל שנה.

דורי בר נוי: 200 שקל ילד, אני לא ראיתי עוד קייטנה שאפשר לעשות ב – 200 שקלים.

דורי בר נוי: אין דבר כזה.

דורי בר נוי: האוכל בלבד עולה יותר.

דורי בר נוי: ללא הסיוע של העירייה לא ניתן היה להפעיל את הקייטנה הזאת.

דורי בר נוי: כלומר, אף אחד לא הזכיר את זה, אבל העירייה מתקצבת כל ילד ב – 500 שקל לילד, שזה הרבה מאד כסף.

מוטי ששון: אבל זה היא לא יודעת.

מוטי ששון: 8 שנים היא פה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: משפט סיכום, תומר, אתה רכז האוכלוסייה האתיופית.

דלית בוני: אני רוצה להביא את הקול של המשפחות האתיופיות שנמצאות בעיר.

דני דנון: כמה משפחות יש?

דלית בוני: יש כאן, אני יכולה לדבר על משפחות שהגיעו משנת 2007 לחולון – 170 משפחות חדשות.

דלית בוני: וכשאני אומרת – משפחות חדשות – זה לא ברמה של איזה, איך נתנו ציונים בארץ או באתיופיה, אלא ברמה של ללמוד את הכל מאפס.

דלית בוני: אנחנו מטפלים במשפחות, מבחינת כל סדרי הגילאים, באמת ברמה הבסיסית ביותר, החל מהיכרות של התרבות בארץ, חבירה למוסדות החינוך וכדומה.

דלית בוני: תומר, שהוא אחראי, מרכז המשפחות האתיופיות, בעצם יש לו נגיעה בכל המשפחות האלה, בכל צורה שהיא, שהוא נמצא ב – 50 אחוז משרה.

דלית בוני: 50 אחוז מתוקצב על ידי משרד הקליטה, ו – 50 אחוז מתוקצב על ידי עיריית חולון, וכל שנה מחדש אנחנו דואגים וחוששים למשרה שלו, ולא בטוחים איך.

דלית בוני: הוא יש לו נגיעה לכל המשפחות האלה, כאשר באמת יש לנו שיתופי פעולה מאד מאד טובים בעיר, יחד עם משרד הקליטה, ויחד עם רשת קהילת פנאי, וכל הגורמים הנוספים בתוך העירייה, על מנת להרים תכניות ולאגם משאבים, כדי ליצור יש מאין, תכניות למשפחות האלה, על ההיבטים של הילדים, היבטים של נשים שחוות אלימות במשפחה למשל.

דלית בוני: אנחנו מתכננים, ככה, אירועים באמת של היכרות של התרבות האתיופית למה שנקרא: הפארנג'ים בעיר, למי שלא מהעדה.

דלית בוני: מועדון לקשישים אתיופים, מתוך היכרות לצרכים המיוחדים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: רק שאלה בנושא אחר, אדוני ראש העיר, לגבי הדיור המוגן.

דני דנון: הממשלה החליטה לאפשר בשטחים חומים בניה של דיור מוגן.

דני דנון: השאלה אם יש לכם קרקעות כאלה?

דני דנון: או יש כוונות כאלה?

מוטי ששון: בזמנו העמדנו.

מוטי ששון: אין שום תקציב לבניה.

דני דנון: לא, יש החלטת ממשלה, אם אני לא טועה, היא נתנה אפשרות יזמית.

דני דנון: זאת אומרת, שחלק מהשטח יהיה מסחרי, ושטח ... שזה יהיה אינטרס כלכלי.

מוטי ששון: פעם ראשונה שאני שומע את זה.

מוטי ששון: מה זה?

מוטי ששון: זאת אומרת, לא המדינה בונה?

דני דנון: לא.

דני דנון: הרעיון הוא שהמדינה מאפשרת לרשות.

מוטי ששון: לא, לא שמעתי.

דני דנון: מאפשרת לרשות להפוך שטח חום לטובת דיור ציבורי, עם שטחי מסחר למטה, ואז יזם שהוא בא, הוא בונה את שטח המסחר, הוא בונה את הדיור מוגן, והוא מתפעל את הדיור המוגן.

מוטי ששון: אתה מדבר על דיור מוגן.

דני דנון: כן.

מוטי ששון: לאו דווקא לעולים חדשים.

דני דנון: לא.

דני דנון: אני מדבר על דיור מוגן לגבי, להוסטלים.

דני דנון: ממוקד להוסטלים.

מוטי ששון: זה נהלים חדשים.

דני דנון: נכון.

מוטי ששון: זה לציבור הרחב.

דני דנון: ברשימת המְתנה היום, בלי להסתכל בתוכה, אני מניח שרוב גדול זה חבר'ה עולים ותיקים שנמצאים ברשימת המתנה.

אנה ליטרובניק: משנת 90', 91' יש לנו.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

אנה ליטרובניק: קשישים אני מדברת.

מוטי ששון: אבל יש לך גם תושבים ישראלים רגילים.

דני דנון: נכון.

מוטי ששון: ...

מוטי ששון: הקטגוריה הזאת.

דני דנון: נכון, אבל מבחינת רשימות המְתנה, אני לא יודע, יש פה נציג משרד השיכון?

דפנה דרור: כן.

דני דנון: ברשימת המְתנה של חולון?

דפנה דרור: יש 20 ותיקים.

דני דנון: כמה סך הכל יש ברשימת המתנה?

דפנה דרור: של ותיקים שמחכים?

דני דנון: סך הכל שמחכים.

דני דנון: כמה מחכים סך הכל?

קריאה: אין לנו את הרשימה של משרד הקליטה.

דפנה דרור: של משרד הקליטה אין לי.

דני דנון: אצלך כמה יש?

דפנה דרור: 20.

דני דנון: 20 משפחות.

דפנה דרור: הם גם יחידים וגם משפחות.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

דני דנון: ומה קליטה?

קריאה: 600.

דני דנון: 600.

דני דנון: אז מן הסתם.

מוטי ששון: דיור סוציאלי, אצלכם ממתינים בדיור סוציאלי.

דפנה דרור: לא, לא דיור סוציאלי.

דפנה דרור: מדברת רק להוסטלים.

מוטי ששון: כמה?

מוטי ששון: 150? 200?

דפנה דרור: לא, בסביבות 100.

דני דנון: זאת אומרת שאם ייבנה פה הוסטל, רובו יהיה עבור העולים הותיקים.

דני דנון: זאת אומרת, זה גם ההיגיון של החלטת הממשלה לתת מענה לאוכלוסייה המתבגרת שבכל הארץ יש בעיה.

דני דנון: תומר, משפט קצר, כי אנחנו מסיימים.

תומר סמאי: אני רק רוצה להוסיף בקשר למה שאמרה דלית, שצריך להבין שהמשפחות שמגיעות לעיר הם עוברות כמה נקודות עד שהם מגיעות לישראל בכלל.

תומר סמאי: ולכן היכולת שלהם היא ...

תומר סמאי: בכלל לוקח הרבה שנים.

תומר סמאי: מה שזה מוביל לכך שיש שוטטות של ילדים, שמביאה, בסופו של דבר, לנושא של אלכוהול וסמים.

תומר סמאי: אתה אמרת שיש מענה בתחנת המשטרה של דוברי אמהרית.

תומר סמאי: אז אני יכול להגיד לך שהרבה נוער וגם משפחות פנו לתחנת המשטרה, ולא היה מענה שם בנושא של תרגום, והמשפחות חזרו אלינו וביקשו את הסיוע שלנו.

תומר סמאי: הוכחה לכך שכאשר סמדר פנתה אלי בנושא של "עיר ללא אלימות" והיתה התגייסות מסיבית של הורים.

דני דנון: תומר, מה עושה בן אדם שבא לתחנת משטרה ואין תרגום?

דני דנון: הוא פשוט הולך?

תומר סמאי: לא, לא, הוא חוזר אלינו, ואנחנו תמיד מנסים איכשהו לסייע.

תומר סמאי: אין לנו גם מענה, אין לנו גם מענה בתחום הזה.

יורם יפרח: או.

יורם יפרח: קיי.

יורם יפרח: יש לנו שוטרים שהם דוברי אמהרית.

דני דנון: השאלה אם בנוהל, מגיע עכשיו מישהו להתלונן, והיומנאי.

יורם יפרח: אסור לנו לגבות תלונה.

דני דנון: היומנאי לא זה.

יורם יפרח: אם זה לא שפת אם שלו, אי אפשר לגבות תלונה.

יורם יפרח: אז אנחנו מזמינים.

יורם יפרח: בכל אופן, יש לנו גם מאגר של מתנדבים, נוסף לשוטרים שהם מגיעים, אנחנו מזמינים אותם לחקירה.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

דני דנון: טוב.

תומר סמאי: עוד נקודה שרציתי להגיד, בגלל שהמשפחות עוברות פה איזה שהוא מהפך בין תרבותי, השינויים הבין תרבותיים, אין באמת מענה בעיר לנושא של הקהילה.

תומר סמאי: אין שום יד מכוונת, או מישהו שנותן מענה מיידי כשקורה משהו.

תומר סמאי: כל דבר בעצם, מה שקורה ברמה העירונית הם פונים אלינו, אנחנו בעצם לא יכולים להיות זמינים בכל שעה, לכן בתחום הזה של אלכוהול וסמים, כמו שאמרת, יש, גם אני סיירתי בבתי כלא, ויש שם ריכוז לא גבוה של נוער בבתי כלא.

תומר סמאי: וזה מתחיל מכך שבתוך העיר אין הרבה מענה, זאת אומרת, משאב כוח אדם לצורכי הקהילה.

דני דנון: תודה.

נוי בוכריץ: דני, אני יכול ברשותך משפט קצר.

דני דנון: משפט קצר.

דני דנון: כן.

נוי בוכריץ: אני במסגרת התפקיד שלי אחראי לחינוך מבוגרים מאזור נתניה צפונה, ועד יבנה, ואני עובד מול ראשי ערים בכל שני המחוזות האלה.

נוי בוכריץ: ואני רוצה לומר לך שמבחינת משרד החינוך, ראש העיר מספר 1 שמגלה עניין, מעורבות, אכפתיות, מוכן תמיד לעשות הכל, הכל אבל, למען העולים ולמען ההשכלה, זה מוטי ששון.

דני דנון: תודה.

נוי בוכריץ: אני אישית השתתפתי איתו לפני כמה זמן, זה היה שבועיים, חודש, משהו כזה.

מוטי ששון: שבועות.

נוי בוכריץ: באירוע של השלמת השכלה שהיה מרגש בצורה בלתי רגילה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: ברשות

דני דנון: כם אני רוצה לסכם את הדיון.

דני דנון: ועדת העליה, הקליטה והתפוצות קיימה את ישיבתה בעיר חולון.

דני דנון: הועדה התרשמה שרוב העולים בעיר אומנם ותיקים, אך יש לתת מענה גם לדור השני.

דני דנון: הועדה מודה לפעילות הענפה שמתקיימת בעיר.

דני דנון: הועדה רשמה את התחייבות ראש העיר לתקצב פעילות של עמותות של עולים, ולהוסיף שקל על כל שקל שיגוייס על ידי העמותות.

מוטי ששון: לא.

מוטי ששון: למען מלגות.

דני דנון: למען מלגות?

מוטי ששון: כן.

דני דנון: בלבד?

מוטי ששון: שקל מול שקל זה מלגות.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

דני דנון: אני לא הבנתי זאת.

דני דנון: אני מוסיף את זה: למען מלגות.

מוטי ששון: כל עדה ועדה, עכשיו, עמותות – יש ועדת הקצאות עירונית.

דני דנון: זה לא נגעתי.

מוטי ששון: ועדת הקצאות עירונית יש לה קריטריונים.

דני דנון: זה לא התערבתי, ולא נגעתי.

מוטי ששון: זה מי שרוצה, עונה על הקריטריונים – שיקבל.

דני דנון: הועדה קוראת לעירייה לבדוק את נושא הדיור המוגן, ולשקול קידום תכניות בהתאם להחלטת הממשלה בנושא.

דני דנון: הועדה מודה לראש העיר, לצוותו, ולכל העושים במלאכה.

דני דנון: אני רוצה להודות לכולם.

דני דנון: אני מניח שתמשיכו באופוזיציה – קואליציה, אבל אנחנו רואים את טובת העולים כולנו.

מוטי ששון: לא, לא, אנחנו נמשיך לעשות.

מוטי ששון: הם ימשיכו לדבר.