ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 471, 2011-08-15 09:30

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם, אנחנו פותחים את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, התאריך 15.8.2011, ט"ו באב תשע"א, הנושא – כללי רשות השידור (סייגים להשתתפות במכרז להזמנת תשדירי פרסומת לשם שידורם ברדיו) (הוראת שעה), התשע"א – 2011, פרוטוקול 471.

אלכס מילר: ועדת החינוך קיבלה לפני כמה שבועות בקשה להעלות את הסוגיה על סדר היום ואנחנו נשמח כשמי שבעצם הביא לנו את הבקשה, אם זה השר הממונה, משרד ראש הממשלה וכמובן רשות השידור, שינמקו לנו.

אלכס מילר: יש לנו גם חברי כנסת שמתעניינים להביע את עמדתם, לשאול שאלות, וכמובן נפתח דיון כללי.

אלכס מילר: יש לנו כאן את יושב-ראש רשות השידור, אנחנו מברכים אותך, אדוני, כאן בוועדת החינוך ומכאן נמשיך הלאה, נראה איך יתקדם הדיון ונכריע אם בכלל, בסוף הישיבה.

אמיר גילת: תודה, אדוני.

אמיר גילת: מונחת בפניכם כאמור בקשתו של השר הממונה, ראש הממשלה, לשינוי הכללים.

אמיר גילת: הוועד המנהל של רשות השידור אישר את הכללים האלה.

אמיר גילת: חוק רשות השידור קובע, כידוע לכם, שרשות השידור רשאית לשדר ברדיו תשדירי פרסומת והודעות תמורת תשלום.

אמיר גילת: הכללים האחרונים נוסחו בשנת 1993, מאז חלו שינויים רבים בשוק, אם זה כניסתם, עלייתן לאוויר של תחנות הרדיו האזוריות, הערוץ השני, ועוד המליאה הקודמת, בראשותו של משה גביש והוועד המנהל הקודם, עשו מאמץ לשנות א הכללים האלה.

אמיר גילת: עקב סיום כהונתם, העניין הזה נפסק ואנחנו בעצם ממשיכים פה את התהליך הזה.

אמיר גילת: אנחנו חושבים שהשוק צריך את שינוי הכללים, הנימוקים בפניכם.

אמיר גילת: המשמעות של השארת הכללים הקיימים על כנם היא בכך שאנחנו היינו עדים לכך שבמכרז האחרון, למשל, בשנת 2009, ניגש רק מציע יחיד.

אמיר גילת: אנחנו חושבים שצריך לפתוח את השוק הזה לתחרות ולכן הבקשה לשינוי הכללים בכך שתאפשר כניסה של גורמים נוספים.

אלכס מילר: השאלה, היה איזה שהוא מניע למציעים אחרים לגשת למכרז?

אלכס מילר: למה היתה בעיה למציעים אחרים לגשת למכרז?

אמיר גילת: היתה בעיה בהגבלות.

אמיר גילת: ההגבלות לא אפשרו למציעים אחרים.

אלכס מילר: מה ההגבלות?

אמיר גילת: כמו מפרסם, כמו מי שמחזיק בתאגיד פרסום.

אמיר גילת: הכל מופיע פה.

אלכס מילר: ומה בעצם אתם רוצים לעשות עכשיו?

אמיר גילת: אנחנו רוצים לשחרר קצת את הכללים, לאפשר כניסה גם של גורמים נוספים, גם מפרסמים בהגבלות, גם מי שמחזיק בתאגידי פרסום.

אמיר גילת: יש כללים שאנחנו לא נגענו בהם, למשל תאגידי תקשורת.

אמיר גילת: האיסור הזה נשאר על כנו.

משה (מוץ) מטלון: אתה לא רואה ניגוד עניינים?

אלכס מילר: רק שנייה, חבר הכנסת מטלון, אתה תקבל זכות דיבור.

נחמן שי: אלכס שואל את השאלות הנכונות.

אמיר גילת: אני מציע שעו"ד תומר קרני מהלשכה המשפטית, ירחיב יותר לעומק.

אלכס מילר: כן, בבקשה.

תומר קרני: בוקר טוב.

תומר קרני: קצת לעניין המגבלות שקיימות והמגבלות שאנחנו מבקשים.

אלכס מילר: לפני שאתה נכנס למגבלות, אני רוצה פשוט להבהיר את התמונה.

אלכס מילר: כיום, אם באים, רוצים לעשות חסות ברשות השידור.

אמיר גילת: פרסום.

תומר קרני: פרסומת ברדיו, אנחנו מדברים על פרסומות ברדיו.

אלכס מילר: כן.

אלכס מילר: באים ובעצם עושים את זה כחבילה, או שהמפרסם יכול לבחור, נגיד, אם אני איזה שהיא חברה, אני יכול לבחור, אני רוצה לפרסם רק פה או רק כאן, או שאני חייב לתת את הסכום המלא ואז הרשות בעצם מחלקת את זה לפי כל תחנה, או שהמפרסם יכול לבחור לעצמו, איפה הוא רוצה לפרסם?

אלכס מילר: איך זה עובד היום?

תומר קרני: אני אסביר.

תומר קרני: קודם כל, לגבי האזור שאנחנו חיים בו.

תומר קרני: אנחנו מדברים על כללי רשות השידור, סייגים להשתתפות במכרז להזמנת תשדירי פרסומת לשם שידורם ברדיו.

תומר קרני: על-פי חוק רשות השידור, רשות השידור יכולה, רשאית, להזמין בעצמה ולהפיק ולהכין את הפרסומות ברדיו בעצמה, או באמצעות ספק שייבחר במכרז.

תומר קרני: אנחנו פועלים מאז ומתמיד, מאז שנת 93, שהתיקון הזה לחוק עבר והותר לנו לשדר פרסומות, אנחנו פועלים באמצעות ספק שנבחר במכרז.

תומר קרני: הכללים שאנחנו מדברים עליהם, גם החוק למעשה, החוק עצמו וגם הכללים הללו, קבעו מגבלות על האפשרות להתמודד באותו מכרז של אותו ספק שבעצם משמש כמתווך בינינו לבין המפרסמים והפרסומאים.

תומר קרני: זאת אומרת, הוא נותן לנו שירות, הוא הולך למפרסמים ולפרסומאים, הוא עושה את העסקאות לרכישת הפרסומות ומעביר לנו את הפרסומות, כדי שנשדר אותן ברדיו.

תומר קרני: זה התפקיד שלו.

עינת וילף: אפשר רק להבין למה צריך מתווך?

תומר קרני: תראי, למה צריך מתווך?

תומר קרני: משום שזה עניין שבמומחיות, צריך להבין את שוק הפרסום, זה דבר שרשות השידור מאז ומעולם לא עסקה בו.

אמיר גילת: במסגרת בחינת האופציות, בחנו גם אפשרות של כדאיות כלכלית, שאנחנו נעשה את זה בתוך הבית, In house מה שנקרא, זה נמצא לא כדאי כלכלית, זה מצריך גם הקדשת כוח אדם שבמקום שיעסוק בתוכן, יעסוק בגיוס פרסומות.

אמיר גילת: כמו שאמר עו"ד קרני.

אלכס מילר: האם בעצם אותו מתווך, זה שזכה במכרז, כשהוא ניגש לאותן חברות שהולכים לעשות פרסומות ברשות השידור, האם הוא מוכר את כל רשות השידור, כל מי שנכנס לתוך החבילה, או שיש לו אפשרות היום, להגיד שאני יכול לעשות את זה רק שם או רק ברשת ב' או ברק"ע או במקום אחר?

אלכס מילר: איך זה עובד היום?

אלכס מילר: החבילה, האם זו חבילה כללית או שזו חבילה מחולקת.

תומר קרני: תראה, לגבי איך הוא מוכר בדיוק, אני לא יודע להגיד לך, צריך לשאול גם אותו.

תומר קרני: בעיקרון, יש גם כללים לגבי איזה פרסומות, אין לנו כללים לגבי באיזה רשת הוא יכול למכור או אם יש איזה מגבלות על הדברים האלה.

תומר קרני: בעיקרון, אני מניח שהוא מוכר לפי הביקוש וההיצע והרצון של המפרסם ולאיזה קהל יעד הוא מכוון וכל הדברים האלה.

אלכס מילר: זה מה שהיה עכשיו, ומה הולך להשתנות עכשיו?

תומר קרני: אנחנו לא מדברים כרגע על איפה לפרסם ואיפה לא, זה אולי אמיר יסביר אחר-כך, כי זה הכוונות לעתיד.

תומר קרני: אני מדבר כרגע, אנחנו, מה שהבאנו לפתחה של הוועדה זה תיקון של הכללים שבעצם מטילים מגבלה על עצם האפשרות בכלל להתמודד במכרז הזה, לתפקיד הזה של אותו מתווך בין הרשות לבין המפרסמים.

אלכס מילר: ומי היום בעצם יכול, לפי מה שאתם מביאים, יכול להתמודד?

תומר קרני: כיום החוק והכללים מטילים מגבלות בעצם על שלושה סוגים עיקריים, נגיד ככה, של גורמים שלא יכולים להתמודד במכרז.

תומר קרני: אחד זה תאגידי שידור ותאגידי עיתונות, דהיינו עיתונים וערוצי תקשורת וערוצי רדיו לא יכולים להתמודד, הם גם לא יכולים להחזיק חברה שתתמודד במכרז.

אלכס מילר: לא הבנתי, בבקשה עוד פעם.

תומר קרני: תאגידי שידור ותאגידי עיתונות, או במילים פשוטות – עיתונים, למשל, לא יכולים להשתתף במכרז.

תומר קרני: עיתון הארץ לא יכול להשתתף במכרז ולשווק את הפרסומות של רשות השידור.

נחמן שי: אבל עיתון הארץ אף פעם לא רצה להתמודד במכרז.

תומר קרני: לא, יש איסור.

תומר קרני: אני אומר, אני מציג את האיסורים.

תומר קרני: אני לא אומר.

עינת וילף: ידיעות אחרונות, לא משנה כרגע.

תומר קרני: ידיעות אחרונות או קשת.

אלכס מילר: הכוונה שידיעות אחרונות יפרסם?

תומר קרני: לא יפרסם, ישמש כגורם שיגייס את הפרסומות עבור רשות השידור, שיהיה אחראי על רכישת הפרסומות, לצורך שידור ברשות השידור.

אלכס מילר: OK.

תומר קרני: אנחנו לא מדברים על לפרסם ברשות השידור.

תומר קרני: את זה כל אחד יכול לפרסם, אין מגבלות על זה.

תומר קרני: אין מגבלות על זה.

תומר קרני: יש כללים אחרים שמגבילים מה מותר ומה אסור בפרסומות, זה משהו אחר.

אלכס מילר: אם ידיעות אחרונות או כל המנגנון התקשורתי שנכנס לתוך העניין הזה מחליט לחנוק את רשות השידור, בוא נגיד כגוף מתחרה, ואז הוא אומר – רבותיי, אין לי שום אפשרות.

תומר קרני: לכן חלה מגבלה.

תומר קרני: אני מציג את המגבלות.

קריאה: לכן אסור לו להתמודד.

תומר קרני: יש מגבלה על כך והמגבלה הזאת לא תשתנה.

תומר קרני: אנחנו לא מבקשים לשנות את המגבלה הזאת.

תומר קרני: הסעיף הזה נשאר.

תומר קרני: האיסור על תאגידי שידור ותאגידי עיתונות, להשתתף במכרז, נשאר.

תומר קרני: אבל אני מציג את המגבלות.

תומר קרני: שני גורמים נוספים שקיימים, וכאן אנחנו כן מבקשים לשנות, אחד זה מפרסמים, והשני זה משרדי פרסום.

תומר קרני: כיום, יש איסור גורף על מפרסם או חברה או כל תאגיד שקשור למפרסם, וגם כל תאגיד שקשור לפרסומאי, להשתתף במכרז.

תומר קרני: ופה אנחנו סברנו שאפשר להתיר קצת כי היום כל גוף הוא מפרסם בעצם.

נחמן שי: מה זה תאגיד?

תומר קרני: חברה.

נחמן שי: חברה שעוסקת במכירת פרסום?

תומר קרני: חברה שעוסקת בכל דבר שהוא.

נחמן שי: פרסומאי יוכל לפרסם?

תומר קרני: עכשיו אני אסביר את הכוונה.

תומר קרני: אני אומר כרגע, אלו האיסורים.

תומר קרני: מפרסם לא יכול ופרסומאי לא יכול היום בשום צורה שהיא ובשום החזקה שהיא, גם לא בשבריר של אחוז.

תומר קרני: ההצעה שלנו היא שלמפרסמים יותר להשתתף במכרז, ולגבי פרסומאים, תהיה מגבלה של החזקה עד 49%, דהיינו מפרסם או משרד פרסום, סליחה, שיחזיק עד 49% מהתאגיד המתמודד במכרז, תאגיד כזה יוכל להתמודד במכרז.

תומר קרני: היום, אם תאגיד מוחזק בשבריר של אחוז על-ידי משרד פרסום, הוא לא יכול להתמודד במכרז, דבר שמונע מגורמים רבים בשוק, להבנתנו, בכלל לגשת למכרז, יש כל מיני גורמים שיש להם החזקה של איזה גוף פרסום.

תומר קרני: לא יכולים, כיום לא יכולים לגשת למכרז.

תומר קרני: זה מונע מגופים שיש להם ניסיון רלוונטי בתחום, לגשת למכרז ולמעשה, התמונה שנוצרת היא שהספק הקיים הוא בעצם היחיד שלפי הכללים הנוכחיים, יכול.

אלכס מילר: אני הבנתי עכשיו שבעצם אתם רוצים, אתם דואגים לאלו שבעצם רוצים להיכנס ולהיות חלק מהפעילות שלכם.

אלכס מילר: למה?

אלכס מילר: השאלה נשאלת.

אלכס מילר: האם יש כרגע בעיה מבחינת גיוס הכספים, לרשות השידור, ממה שקיים עד היום?

אלכס מילר: האינטרס של האחרים, אני יכול להבין, אבל לא אתם אלו שצריכים לקדם את האינטרס הזה.

אלכס מילר: אם יש בעיה, היום, מבחינת גיוס הכספים, שאתם באים ואומרים לנו – תשמע, אלכס, אנחנו עשינו בדיקה מסודרת, בדיקה עם כלכלנים, שאומרים דבר כזה, בגרפים, שאומר דבר כזה – אנחנו כרגע נמצאים במצב א', אם נעשה את המהלך הזה, נהיה במצב ב' והגרף עולה.

אלכס מילר: אז אני יכול להבין שיש צורך בניסיון הזה.

אלכס מילר: אני כרגע לא מעניין אותי את האינטרס של השוק הפרטי, אם הוא יכול להיכנס לרשות השידור או לא יכול להיכנס.

אלכס מילר: זה שאלה אחרת, זו שאלה לוועדת הכלכלה, היושב-ראש נמצא כאן, הוא יכול לדון את זה בוועדה שלו, כי ההיבט הכלכלי בשוק הפרטי.

אלכס מילר: אני כרגע נמצא בוועדה, ועדת חינוך, שצריכה לדאוג בעצם לתוכן הציבורי ברשות השידור.

אלכס מילר: האם כרגע, יש בעיה מבחינת הנתונים, שבעצם בדקתם את זה, כי אתם הבאתם לי את העניין ממש צמוד, לפי מה שאני מבין, למכרז.

אלכס מילר: זאת אומרת, אם נעשה איזה שהיא בדיקה, אנחנו אף פעם לא דנו, אף פעם לא היתה הסוגיה שעלתה בוועדת החינוך, שיש איזה שהוא משבר שצריך לפתור אותו ואז מבחינתנו, אנחנו רואים את הדבר הזה, כאיזה שהוא צעד שאתם עושים, שבאמת אפשר להתווכח על הדרך אבל בסופו של דבר גם צריך להיות רציונאל.

אמיר גילת: אני מציע לא לדבר לגופו של זכיין, אבל מעבר לכך, אני אבקש מסמנכ"ל הכספים, ערן הורן.

תומר קרני: ואחר-כך אני אשלים לגבי עוד כמה נימוקים בהיבט הציבורי.

אלכס מילר: אני אשמח לשמוע מבחינת הרצון לקבל החלטה, בהיבט הכלכלי, מה זה יגרום ואיך הגעתם לזה שבאמת המצב הוא לא בסדר שאתם צריכים לעשות שינוי.

ערן הורן: אני סמנכ"ל הכספים.

ערן הורן: במכרז האחרון היתה תחרות על עמלת הזכיין כשהוגדר טווח שעמלת הזכיין יכולה היתה להגיע עד 60%.

ערן הורן: המציע שנבחר היה מציע יחיד.

עינת וילף: 60% ממה?

ערן הורן: 60% מההכנסות לרשות השידור, מעל מדרגה של 60 מיליון שקל.

עינת וילף: הזכיין מקבל 60%?

אלכס מילר: לא, הוא אומר שאם הגעתם ל- 60 מיליון שקל, אז אתה מקבל כביכול בונוס.

ערן הורן: יכול היה להגיש רק 60%.

ערן הורן: היות ולא היתה תחרות במכרז, העמלה שהוגשה היתה מאוד קרובה לגבול העליון.

ערן הורן: אנחנו חושבים שאם יהיו מספר מתחרים במכרז, זה יוריד את העלויות.

אלכס מילר: רק שאני אבין.

אלכס מילר: אתם רוצים להגיד שבעצם הוא יגיע לנקודה, למדרגה הזו של 60 מיליון.

אלכס מילר: הגיע או לא?

ערן הורן: בשנת 2010 הוא הגיע, בשנת 2011 הוא עדיין בעבודה.

אלכס מילר: זאת אומרת, מבחינת ההכנסות של רשות השידור, אתם בעצם הגעתם ליעד שקבעתם.

ערן הורן: זה יעד מינימאלי, זה לא יעד שקבענו.

ערן הורן: זאת דרגת מינימום.

אלכס מילר: אז אם דרגת מינימום ואתם מקפיצים את העמלה בצורה כל-כך גדולה, למה זה דרגת מינימום?

אלכס מילר: דרגת מינימום צריכה להיות במצב שהוא מביא לכם בעצם את המינימום של מה שהוא יכול להביא ואז אתם מביאים את הדרגה הרצויה ביותר מבחינת

אלכס מילר: כם, שאתם בעצם נותנים איזה שהוא תמריץ לאותו גוף, לתת עוד Push, לשם.

אלכס מילר: זאת אומרת, האם יש שינוי, אחרי 60 מיליון, שתהיה הגובה עמלה שמשתנה?

ערן הורן: כן, גובה העמלה עד 60 מיליון שקל הוא אפס.

אלכס מילר: אין בעיה.

אלכס מילר: מ- 60-?

ערן הורן: מ- 60 מיליון, על-פי ההצעה במכרז.

ערן הורן: במכרז האחרון היה מציע אחד, אנחנו חושבים שאם הכללים היו מאפשרים למצב שיהיו פה מספר הצעות, העמלה תהיה.

ערן הורן: .

אלכס מילר: ומה העמלה צריכה להיות, נגיד עכשיו יש כמה הצעות, מה העמלה שם צריכה להיות?

אלכס מילר: וכמה, מה היעדים שלהם שהם יהיו?

ערן הורן: קשה לצפות את זה, אבל ידוע שתחרות מביאה ללחץ על המחיר.

כרמל שאמה-הכהן: כמה סך-הכל הפרסומות היו בשנה שעברה?

ערן הורן: בשנת 2010, אתה מתכוון בכסף?

כרמל שאמה-הכהן: כן.

ערן הורן: בשנת 2010 היו הכנסות של כ- 115 מיליון שקל.

כרמל שאמה-הכהן: ברוטו, כולל העמלה?

ערן הורן: לא.

ערן הורן: מתוכם 13 מיליון שקל זה עמלת יתר שמשולמת למשרדי הפרסום, והפער בין 102 מיליון שקל ל- 78 מיליון שקל, זה עמלת הזכיין.

נחמן שי: כמה הוא מקבל, הזכיין?

זבולון אורלב: מה מונע מכם להוריד את העמלה של ה- 60% ל- 40% או 30%?

ערן הורן: אתה יכול לקבוע שאם יש הצעת יחיד, עמלת המקסימום תהיה 30%.

אלכס מילר: לא, אבל עד 60 מיליון הוא בכלל לא מקבל עמלה.

זבולון אורלב: בסדר.

זבולון אורלב: מעל 60 מיליון.

ערן הורן: לא, הבעיה שלהם, ברגע שיש הצעת יחיד, זה קופץ ישר לעמלת המקסימום.

זבולון אורלב: תקבע עמלת מקסימום.

ערן הורן: לקבוע שאם יש הצעת יחיד, תקרת המקסימום תרד.

אלכס מילר: רגע, רק שנייה.

ערן הורן: במקום לפתוח את המכרז הזה לכל מיני השפעות זרות.

אלכס מילר: טוב, שאלה אחרונה, רבותיי, ואני רוצה לעבור לחברי כנסת.

תומר קרני: אם אפשר רק להוסיף, מעבר להיבט הכספי, מה שערן אמר.

זבולון אורלב: לא קיבלנו תשובה, אגב, על השאלה.

אלכס מילר: על איזה שאלה?

זבולון אורלב: ששאל חבר הכנסת שאמה ואני, מה מונע שמעל 60 מיליון, אם יש הצעת יחיד, תקבע תקרה לפי ראות עיניך, 10%.

אלכס מילר: תראו, רבותיי, זה לא שאנחנו כרגע מדברים מתי, היה מכרז, מתי בפעם האחרונה?

ערן הורן: 2009.

אלכס מילר: לפני שנתיים.

אלכס מילר: לפני זה, מתי היה מכרז, לפני 2009?

קריאה: ב- 2003.

אלכס מילר: זאת אומרת, שש שנים, מ- 2003 עד 2009, שש שנים, עבד אותו זכיין שזכה, ב- 2009 עוד פעם עשיתם, עברו שנתיים.

אלכס מילר: אתם קובעים במכרז שאתם עושים איזה שהוא פרק זמן על כמה המכרז הזה צריך להיות בתוקף?

תומר קרני: על-פי חוק, המכרז יכול להיות עד לתקופה של חמש שנים.

תומר קרני: בדרך כלל נקבעת תקופה קצרה יותר של שנה, שנתיים.

תומר קרני: במכרז האחרון נקבע שנתיים ומעבר לכך זה הארכות שתלויות ברצון.

משה (מוץ) מטלון: בעבר היה חמש שנים?

אלכס מילר: זו גם היתה הארכה?

תומר קרני: לשנה עם אפשרות להארכה עד חמש שנים.

תומר קרני: החוק קובע מגבלה של חמש שנים.

אלכס מילר: זאת אומרת, אתם עכשיו נמצאים במצב.

תומר קרני: אגב, בעבר החוק קבע מגבלה של עד עשר שנים לאותו ספק, והמגבלה הזאת הוסרה לפני מספר שנים.

אלכס מילר: רגע, אבל עברו כבר שנתיים או לא, מ- 2009?

אלכס מילר: אנחנו ב- 2011.

תומר קרני: בסוף השנה עוברות השנתיים.

אלכס מילר: OK.

אלכס מילר: זאת אומרת, אתם עדיין נמצאים בתוך החוזה ואתם צריכים להחליט האם לצאת למכרז חדש, או להאריך את החוזה.

זבולון אורלב: יש איזה קריטריונים?

תומר קרני: אדוני היושב-ראש, אם תורשה לי עוד הערה אחת.

אלכס מילר: בסדר, הבנו.

אלכס מילר: בבקשה, גברתי היועצת המשפטית של ועדת הכלכלה, שלצורך העניין, זה בעצם מסייע לנו עם אישור התקנות.

אלכס מילר: כן, גברתי.

אתי בנדלר: כפי שנאמר כאן, הרשות יוצאת במכרז לבחירת אותו מתווך בינה ובין כל אלה שמעוניינים לפרסם ברדיו או ברשתות השונות של הרדיו של רשות השידור.

אתי בנדלר: כמו בכל מכרז, מטרתו בכלל ליציאה במכרז, יש מספר מטרות.

אתי בנדלר: אבל בראש ובראשונה, מכרז אמור למקסם את התועלות למפרסם המכרז.

אתי בנדלר: ומקסום התועלות בין היתר, אולי בראש ובראשונה, באה לידי ביטוי בכך שהיא תקבל את ההצעה הטובה ביותר מבחינה כספית, שתניב לה את התועלת הכספית המרבית.

אתי בנדלר: מקסום תועלות במכרז, ברור שבא לידי ביטוי בצורה המיטבית, ככל שיש מתחרים רבים יותר.

אתי בנדלר: לכן, שאיפה של מפרסם מכרז היא תמיד לכך שיהיו ככל האפשר מציעים רבים.

אתי בנדלר: ככל שיש תחרות במשק, אנחנו יודעים את זה במגוון רחב של נושאים, יש תחרות אמיתית, תחרות אמיתית עשויה להניב תוצאות טובות יותר למפרסם המכרז.

אתי בנדלר: מכאן השאיפה הברורה של רשות השידור, לפרסם מכרז כזה שיכול לגרום לכך שמתחרים רבים ככל האפשר ייגשו למכרז ויתחרו ביניהם על הזיכיון לבצע את התפקיד הזה.

אתי בנדלר: זה הצד האחד של הנושא.

אתי בנדלר: הצד השני הוא להבטיח שמי שיתחרה באותו מכרז וייבחר בסופו של דבר, לא יהיה ניגוד עניינים בינו לבין רשות השידור, מצד אחד, התפקידים הציבוריים של רשות השידור, מצד אחד, והרצון למקסם את התועלות הכספיות שהיא עשויה להניב מאותו מכרז, מצד אחד.

אתי בנדלר: ומצד שני, בין המגזר העסקי והפרטי במשק, דהיינו, כך לדוגמה, אם אנחנו מדברים על תאגיד עיתונות שדובר קודם, או תאגיד תקשורת אחרת, ברור מעצם הנושא, שיש כאן ניגוד עניינים.

אתי בנדלר: משום שעיתון מעוניין שמירב הפרסומות יופנו אליו ולא לגורם אחר.

אתי בנדלר: מכאן, שעצם העניין, עצם ההשתתפות שלו במכרז, אם הוא יזכה, עלול ליצור ניגוד עניינים מובנה.

אלכס מילר: לפי מה שאני הבנתי, זה לא בפנים.

אלכס מילר: או שזה בפנים?

אתי בנדלר: תאגיד עיתונות, אסור לו להשתתף במכרז, תאגיד תקשורת, אסור לו להשתתף במכרז.

אתי בנדלר: אלה הכללים היום ולא מוצע לשנות אותם בקשר לכך.

אלכס מילר: אז זה לא נמצא כאן בפנים?

אתי בנדלר: לא נמצא כאן בפנים.

אלכס מילר: בסדר.

אתי בנדלר: מה שנמצא בכללים שמוצע לוועדה לאשר אותם, הם הקלות בקשר להשתתפות במכרז של מפרסמים, מייד אני אסביר מה זה מפרסמים, ושל פרסומאים.

אתי בנדלר: היום מפרסמים, מפרסם הוא כל מי שרוצה לפרסם את התוצרת שלו.

אתי בנדלר: זה יכול להיות חברה עסקית, זה יכול להיות בנק וזה יכול להיות המשביר לצרכן.

משה (מוץ) מטלון: אפשר לשאול בקריאת ביניים?

אתי בנדלר: ודאי.

משה (מוץ) מטלון: אז בואי נאמר שבנק דיסקונט רוצה עכשיו לפרסם והוא יזכה פה, נגיד שהוא הזוכה כמפרסם, וכך הלאה.

משה (מוץ) מטלון: את מאמינה שבנק לאומי יגלה לו את הטכניקה ואת הטקטיקה של הפרסום העתידי שלו?

משה (מוץ) מטלון: את מאמינה שהוא יחשוף בפניו?

זבולון אורלב: או שהוא ירדוף אחרי בנק לאומי ויגיד לו – תשמע, תגדיל את הפרסום, הפרסום ברדיו עובד?

אתי בנדלר: אז זו בדיוק השאלה שהוועדה צריכה.

משה (מוץ) מטלון: ותסבירי לי רק איך זה עולה בקנה אחד עם בג"צ ב- 1998, שהיה בעניין הזה.

אתי בנדלר: אז הבג"צ ב- 1998, בנושא תמי מוזס, אתה בוודאי מתכוון, אכן דן, בין היתר, גם בנושא של האינטרס המסחרי של מפרסמים.

אתי בנדלר: והוא דיבר על, יש לי אותו כאן, רוב העתירה, רוב הדיון בבג"צ התמקד דווקא בהיבטים אחרים.

אתי בנדלר: לנושא המסחרי הוא הקדיש חצי דף מפסק-הדין הזה ונאמר שם שזו שאלה שראוי לדון בה, אבל מאחר שהצדדים לא הציגו טיעונים רחבים בנושא הזה, הוא לא יורד לעומק בהקשר הזה.

אתי בנדלר: יש כאן התבטאויות, אני יכולה לקרוא לכם בדיוק מה נאמר בקשר לעניין הזה של ההיבטים המסחריים ואת זה בדיוק הוועדה צריכה לעשות כאן, כעת, משמוצע להתיר את הרסן בכל מה שמדובר במפרסמים.

אתי בנדלר: האם למשל, אם בנק יקים חברת בת, שתרצה להתחרות על התפקיד הזה, האם באמת זה עלול לפגוע בפרסום של בנק אחר.

אתי בנדלר: מאוד יכול להיות שכן ויכול להיות שלא.

אתי בנדלר: אני מציעה שאנחנו נשמע על כך.

זבולון אורלב: או שזה יפגע ברשות השידור באופן הזה.

אתי בנדלר: או שזה יפגע ברשות השידור.

אתי בנדלר: זה סוג אחד של איסור שמנסים עכשיו לפתוח.

אתי בנדלר: סוג אחר של איסור שמנסים להקל בו, הוא באמת בכל הקשור לפרסומאים, אלה אותם משרדים שזה בעצם התפקיד שלהם לרכוש, לתווך בין המפרסמים לבין המדיות השונות שבהן אפשר לפרסם.

אתי בנדלר: גם כאן, נהוג היה לחשוב בעבר שהפרסומאי עשוי להפנות פרסומות לאותן מדיות שבהן הוא גוזר כביכול את הקופון הגבוה ביותר ולכן ההגבלה היתה הגבלה יחסית גבוהה.

אתי בנדלר: אני מוכרחה לומר שניסיתי לברר מאיפה נולדו הכללים המוצעים עכשיו והוסבר לי ואני מציעה שהוועדה תשמע בהמשך, נעשתה עבודה, עבודה רצינית ככל הנראה, בנושא הזה, על-ידי הרשות להגבלים עסקיים, שהם אלה שאמורים לבדוק את היבטי התחרות בנושא הזה ואולי כדאי לשמוע אותם, מדוע הם חושבים שהם היו שותפים לנושא הזה, מדוע הם חושבים שראוי לפתוח את זה למפרסמים ולהקל את ההוראות בקשר לפרסומאים ועל בסיס זה אפשר אולי לקיים את הדיון בצורה מושכלת יותר.

אלכס מילר: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי.

אלכס מילר: אחריו – חברת הכנסת וילף וכרמל שאמה.

נחמן שי: בוקר טוב.

נחמן שי: אני לא רוצה לדבר כרגע על כל המתרחש ברשות השידור, שנראה לי עוד פעם כאיזה יורה רותחת שאני מקווה שאלכס, בבוא הזמן, אדוני, תקדיש לזה זמן נפרד בישיבה, כדי לא לערבב שמחה בשמחה, אבל לא ברור במה עוסקים ברשות השידור עכשיו, בלריב או בלשדר.

נחמן שי: בכל מקרה, לעניין המסוים הזה.

כרמל שאמה-הכהן: הוא חדש, תברך אותו.

נחמן שי: הוא יקבל את הברכות שלו בנפרד, אבל יש פה התרגשות מכל מיני כיוונים ומינויים כאלה ואחרים, דברים שצריך להרחיב עליהם את הדעת.

נחמן שי: אם אתה רוצה, אני יכול, אבל לא בטוח שזו הבמה, כרגע.

נחמן שי: אבל זה ראוי לבדיקה, לא רק של הכנסת, אלא לפי דעתי גם של מוסדות אחרים.

נחמן שי: גם מה שקורה בסיקור האירועים האחרונים של ההפגנות וכדומה, קראנו את זה היום בעיתון, למדנו על כל מיני מכתבים שהוחלפו.

כרמל שאמה-הכהן: גם את ערוץ 2 ו- 10, באותו מובן.

נחמן שי: הכל צריך להיבדק.

נחמן שי: אם אתה רוצה, יש רשות שמפקחת על השידור בישראל, תדבר עם הרשות השנייה ותבחן את הסיקור שלהם.

אלכס מילר: כן, חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: אני חוזר לעניין.

נחמן שי: לא במקרה נקבעו הגבלות על מי רשאי להשתתף במכרזים כאלה, מפני שיש ניגוד עניינים שהגדירה יפה היועצת המשפטית.

נחמן שי: מי שמעורב בתחום הפרסום כמפרסם או כפרסומאי, יש לו אינטרסים.

נחמן שי: הוא שומר על האינטרסים שלו, הוא שומר על האינטרסים של הקליינטים האחרים שלו, הוא כבר לא ניגש לזה בידיים נקיות ולכן, לאורך ההיסטוריה, סוכם שמי שיעסוק בתחום הזה, ברשות השידור, יהיה נקי מכל מעורבות בשחקנים אחרים, בשוק הזה.

נחמן שי: זה כל-כך טבעי וברור.

נחמן שי: יכול להיות שהיה כשל שוק, יכול להיות, עצם העובדה שניגש רק אדם אחד או קבוצה אחת למכרז, זה כשל שוק, זה אומר שמשהו לא היה תקין.

נחמן שי: אז צריך לבדוק איך מרחיבים את השוק של המתמודדים ופותחים אותו גם למתמודדים אחרים.

נחמן שי: על זה אני בהחלט, את זה אני בהחלט מקבל ואני אברך אם רשות השידור תציע את זה.

נחמן שי: אבל להוריד את החומות הסיניות שנבנו פה, אני חושב שזו טעות.

נחמן שי: אני רוצה להזכיר שברשות השנייה, ששאלת אותי עליה, יש הגבלות על מי רשאי לשדר ולא להיכנס למשל גורמים שהם גם מפרסמים וגם פרסומאים, מאותה סיבה.

כרמל שאמה-הכהן: על זה אין לי ויכוח אתך.

כרמל שאמה-הכהן: דיברת על כך שצריך לבדוק את אופן הסיקור של ערוץ 1 את המחאה, אז אמרתי באותה מידה גם של ערוץ 2 ו- 10, זה הכל.

נחמן שי: גם את זה אני מקבל.

כרמל שאמה-הכהן: לגבי זה, אני באותה דעה אתך.

נחמן שי: כרמל, אני מזמין גם דיון בעניין הזה.

כרמל שאמה-הכהן: יש לכאן ולכאן.

נחמן שי: יש רשות, לא, יש רשות מפקחת על השידור המסחרי במדינת ישראל ואפשר לדבר אתם ולבחון מה הם עושים.

נחמן שי: אני לא, אף אחד לא צדיק ב- 250%, זה ברור.

נחמן שי: תבדוק, זה בסדר.

נחמן שי: לא אמרתי שלא.

נחמן שי: רק אני פשוט התעוררתי בבוקר עם דיווח על התכתבות סוערת בתוך רשות השידור, אז לכן חשבתי שגם יבוא הזמן שהוועדה תצטרך.

אלכס מילר: אתה גם בתפוצת המתכתבים?

נחמן שי: על כל פנים, בעניין המסוים הזה, אני חושב שאני אומר את זה בלשון הכי פשוטה – תשאירו את המגבלות, תחפשו דרכים להרחיב את מספר המתמודדים.

נחמן שי: חפשו.

נחמן שי: כן צריכים להיות לכם יותר ממתמודד אחד, זה ברור.

נחמן שי: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת נחמן שי, שאלה שלי אליך.

אלכס מילר: האם אדוני, יש לך תיקונים כאלו ואחרים, בנוסח שהוגש, והאם אתה, כביכול, כחבר כנסת הנמצא כאן, תומך או לא תומך?

נחמן שי: לא, אני מתנגד, אני חושב שצריכים לעצור את התקנות האלה במקומן ולהביא אחרות, שירחיבו, אם הרשות סבורה בייעוץ משפטי מתאים שיש דרכים להוסיף שחקנים חדשים ומתמודדים, מבלי לשנות את החומות הסיניות שמפרסם או פרסומאי, לא יהיה בפנים.

אלכס מילר: אני מציע, חבר הכנסת נחמן שי, גם בדרך שאנחנו נקים ועדה, תחשוב על ההצעות שלך, הפרקטיות, אל מול העניין שהצבת כאן מבחינת השינויים.

אלכס מילר: בבקשה, חברת הכנסת עינת וילף וחבר הכנסת שאמה, אחריה, יש לנו את מוץ מטלון וזבולון אורלב.

אלכס מילר: בבקשה.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: לי יש רק שאלות הבהרה בשלב הזה.

עינת וילף: אני עדיין לא מבינה, אם שילמו 23, 24 מיליון שקלים בשנה שעברה, אמרתם, כדי ללכת ולרכוש פרסומות, איך זה לא כלכלי לעשות את זה ברשות השידור, להעסיק כמה אנשים, לשלם להם בונוס שנתי על הישגים מעבר לסכום מסוים, אני מודה שאני אשמח להבין איך הסכום הזה הוא לא כלכלי לעשות בסך הכל את הדבר הזה של תיווך פנימה, וגם אני אשמח לדעת אם אתם יודעים או מישהו אחר יודע איך זה נעשה, למשל, בערוץ 2 או במקומות אחרים.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: רשמתם את זה?

אלכס מילר: בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

כרמל שאמה-הכהן: ראשית, אני ממליץ לך לא לקיים היום הצבעה בעניין התקנות האלו.

כרמל שאמה-הכהן: התקנות האלה, לדעתי, מאוד מאוד בעייתיות.

כרמל שאמה-הכהן: כל ההפחתה של הכללים, הצמצום שלהם, ניגוד העניינים, היא מגמה מאוד בעייתית, בטח פתאום לראות אנשים כמו שעיה סגל מערבבים בתוך התאריך הזה וזוכים או דואגים למישהו אחר לזכות.

כרמל שאמה-הכהן: אני אומר שצריך להפך, להקשיח, לקבוע פה שבזיקה אישית או בזיקה פוליטית, אנשים לא יוכלו להשתתף במכרזים האלה.

כרמל שאמה-הכהן: לקבוע שלא יהיו הארכות, לא יהיו תקופות של הארכות.

כרמל שאמה-הכהן: תקופות של הארכות הן פתח לדברים מאוד בעייתיים, למכרזים.

כרמל שאמה-הכהן: אי-אפשר, אם אדם לא מתפקד במכרז, לקצר לו.

כרמל שאמה-הכהן: תלך מראש על תקופה ארוכה יותר, אין לי בעיה.

כרמל שאמה-הכהן: מי שהוא לא מתפקד או לא מספק את הסחורה או עושה דברים שלא כדין, אפשר לשלוח אותו הביתה בצורה מסודרת.

כרמל שאמה-הכהן: לא להשאיר שיקול דעת של הארכות, שהוא צריך למצוא חן בעיני מישהו.

כרמל שאמה-הכהן: כי אחרת יצא פה שהתקנות האלה מאפשרות לתפור דברים בגוף שאנחנו פועלים כל הזמן לנקות אותו מאינטרסים זרים ואתה שותף אתי בוועדה המשותפת לעניין הרפורמה ברשות השידור, אנחנו נבוא פה ונגלה שנתנו יד בפגרה, בדיון חצי דחוף, למשהו שהוא מאוד מאוד בעייתי.

כרמל שאמה-הכהן: כל הנושאים הכלכליים אפשר לפתור בצורה כלכלית.

כרמל שאמה-הכהן: אם יש בעיה עם מיעוט משתתפים במכרזים האלה, אפשר לקבוע קודם כל לנסות מכרז.

כרמל שאמה-הכהן: יש מציע יחיד, לקבוע הוראות מעבר למכרז חדש, לקבוע הפחתת עמלה מקסימאלית, אלף ואחד דברים אפשר לעשות מראש, שהמכרז הזה לא יצטמצם למציע יחיד.

כרמל שאמה-הכהן: אבל לבוא ולצמצם את הכללים לניגוד עניינים פה ואת תנאי הסף לגישה למכרז, זה דבר לדעתי פסול ואסור שיקרה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

אלכס מילר: תודה לאדוני.

אלכס מילר: כן, חבר הכנסת מטלון, בבקשה.

משה (מוץ) מטלון: תודה רבה, אדוני.

משה (מוץ) מטלון: אני אל"ף, מצטרף לשני חבריי, בעניין השורה התחתונה של הדיון הזה.

משה (מוץ) מטלון: אני לא חושב שאתה צריך לקיים היום הצבעה, כי אם נשארות פה הרבה מאוד סוגיות פתוחות מבחינתי, בעיקר שאנחנו מדברים היום על ניגודי עניינים, אנחנו מדברים על ריכוזיות במשק ואנחנו פה, לשיטתכם, מעצימים את נושא הריכוזיות.

משה (מוץ) מטלון: אני לא יודע מה זה מניות שליטה ולא מניות שליטה, מספיק שיש בעל עניין מכל סוג שהוא ויכול להיות רק חמישה אחוז ויש פה מניות כבדות והוא כבר בעל עניין ובעל שליטה בחברה ואתם פה תגרמו לשיטתכם למצב של ניגוד עניינים חד משמעית.

משה (מוץ) מטלון: אני מבין את הבעייתיות ואני הולך אתכם בסיפור של זכיין יחיד.

משה (מוץ) מטלון: יש פה בעיה.

משה (מוץ) מטלון: אבל הדרך שאותה אתם מציעים זו לא הדרך שתפתור את הבעיה ואתם תעמדו בפני שוקת שבורה, לא בטווח המאוד רחוק, בעניין הזה.

משה (מוץ) מטלון: נושא נוסף שלמדתי בחוק רשות השידור.

משה (מוץ) מטלון: ראיתי שיש פה עניין של התייעצות עם המנכ"ל.

משה (מוץ) מטלון: יש מנכ"ל לרשות השידור, האם התייעצתם עם המנכ"ל?

משה (מוץ) מטלון: האם התייעצתם עם המנכ"ל הקודם, מה היתה עמדתו בעניין הזה, אם אפשר לשמוע גם בנושא הזה.

משה (מוץ) מטלון: לסיכום, אני לא רוצה להאריך, אני רשמתי פה מספר שאלות, חלקן כבר נשאלו על-ידי קודמיי.

משה (מוץ) מטלון: אדוני, אני חושב שאנחנו לא בשלים לקבל פה החלטה, אני רוצה להמליץ לך לא להביא את זה להחלטה.

משה (מוץ) מטלון: אני חושב שאנחנו צריכים לשלוח אתכם בהחלט להביא הצעות וקריטריונים חדשים.

משה (מוץ) מטלון: הקריטריונים שאתם מביאים, אני אומר בלשון זהירה, לא מריחים לי טוב, יש ריח לא טוב שנודף מהן.

אלכס מילר: תודה, תודה לאדוני.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אני מבין אלה שחושב שצריך לעשות כל צעד אפשרי לחזק את השידור הציבורי ואני בהחלט מברך את הנהלת רשות השידור, שהיא שוקלת דרכים כדי להגביר את האמצעים הכספיים שלה, כדי לחזק את האיתנות הכספית שלה.

זבולון אורלב: אני מופתע מהנתונים שבהם הספק היום מקבל, מרוויח הרבה מאוד כסף, נדמה לי שזה 24 מיליון שקל בשנה, וזה חוץ מעמלות שמשלמים למשרדי הפרסום ובוודאי יש כאן איזה שהיא בעיה.

נחמן שי: הוא לא מרוויח, זה החלק שלו, אבל מזה הוא מוריד.

זבולון אורלב: זה החלק שלו, אני מקבל את התיקון.

זבולון אורלב: אני מקבל את התיקון.

זבולון אורלב: כלומר, לו רשות השידור היתה מפעילה את זה באופן ישיר, היא היתה מקבלת את ה- 24 מיליון, פחות מההוצאות שיש לדבר וצדקה, אני חושב, חברת הכנסת וילף, שהדבר הזה בהחלט מעורר שאלה, כמו שצדקו גם כל קודמיי, ואני שותף לשאלות שלהם.

אלכס מילר: חבר הכנסת זבולון אורלב, זה לא בדיוק כך, כי בסופו של דבר גם מי שמפעיל, לא שיש בן-אדם אחד שרץ בכל הארץ ומגייס פרסומות.

אלכס מילר: היה צריך להיות מטה מסודר, בראשות, עם התקציב, שלדעתי, אם נתחיל לספור עמלות ואתה יודע, אני לא חושב שיש היום גוף אחד שמתעסק בפרסומות שעובד ללא עמלות, כי אין תמריץ.

אלכס מילר: אז בסופו של דבר, יגיעו, לדעתי, לאותם סכומים פלוס-מינוס.

זבולון אורלב: לא אמרתי שלא.

זבולון אורלב: אני לא יודע אם פלוס-מינוס, אני לא עשיתי בדיקה כלכלית, אני לא יודע.

זבולון אורלב: אני אמרתי לפחות זה מעורר שאלה.

זבולון אורלב: שאלתי היא, קודם כל, איך מסדירים את סוגיית תשדירי החסות בערוץ הראשון?

תומר קרני: רשות השידור מטפלת בזה בעצמה.

אלכס מילר: תרשום, את כל השאלות.

זבולון אורלב: לא לא, אני חיפשתי את התשובה הזאת.

זבולון אורלב: זו כמעט היתה שאלה רטורית.

נחמן שי: אני מניח שאתה יודע.

זבולון אורלב: נכון.

זבולון אורלב: שאלה רטורית, אבל טוב שהתשובה נשמעה כאן.

זבולון אורלב: כלומר, רק בשאלת ביניים, מה סך-הכל הכספים שרשות השידור גובה עבור החסויות בטלוויזיה, מישהו יכול להגיד מספר?

ערן הורן: תשדירי שירות בשנה ממוצעת הם סביב בין עשרה ל- 13 מיליון שקל.

ערן הורן: בשנה שיש בה אירוע מדיה גדול כמו מונדיאל, הסכומים גבוהים יותר.

זבולון אורלב: מאה אחוז.

זבולון אורלב: רק רציתי שהוועדה תדע שלעומת קול ישראל, הרדיו, בטלוויזיה, רשות השידור עושה את הדבר הזה באופן עצמאי.

זבולון אורלב: אני לא אומר, זה בהחלט מעורר.

זבולון אורלב: שאלנו מקודם ואני חוזר על השאלה הזאת, אם יש רק זכיין אחד, שאגב באמת זה דבר תמוה, מדוע השוק לא מתארגן להקים חברות נוספות, מדובר פה במיליונים רבים של כספים, מדוע לא קובעים כללים אחרים, למשל, שה- 60% לא יהיה מעל 60 מיליון אלא מעל 80 מיליון, הרי כבר יודעים מה פחות או יותר השוק הזה דורש.

זבולון אורלב: או מעל 60 מיליון, למה שזה יהיה 60%, למה שזה לא יהיה 10%?

זבולון אורלב: אפשר לקבוע כללים שונים, כדי להביא לידי כך שיהיה קומפנסציה, יהיה פיצוי להיעדר התחרות.

זבולון אורלב: אני גם חושב ואני שוב אומר, אני מדבר מתוך נקודת מבט של מי שמאוד רוצה לחזק את השידור הציבורי, אבל הסוגיה של ניגודי עניינים היא מאוד מאוד בעייתית גם בעיני, כמי שמאוד רוצה לחזק אתכם, מאוד מאוד בעייתית.

זבולון אורלב: זה לא עניין של הרשות להגבלים.

זבולון אורלב: זה לא עניין של הרשות להגבלים.

זבולון אורלב: הרשות להגבלים זה סיפור לגמרי לגמרי אחר.

אלכס מילר: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: הבעיה פה היא אחרת, בדיוק.

זבולון אורלב: היא בעיה שונה, לכן, אתי, אני קצת חולק עלייך בעניין הזה שהעמדה של רשות ההגבלים היא חשובה.

אלכס מילר: עוד לא שמענו אותם, תכף אנחנו נשמע.

זבולון אורלב: הבנתי אבל מאתי, שרשות ההגבלים תומכת במהלך.

כרמל שאמה-הכהן: שמעת מאתי שהבעיה היא אתית.

אתי בנדלר: זה עבודה שנעשתה בשיתוף הרשות להגבלים עסקיים ומשרד המשפטים כשבוחנים את הנושא של תחרות במשק תמיד בודקים במקביל את מניעת ניגוד עניינים.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב, אנחנו נשמע את רשות ההגבלים העסקיים, אם תראה לנכון להתייחס אחרי זה.

זבולון אורלב: משפט אחרון.

זבולון אורלב: רשות השידור יותר מדי יקרה לי, יותר מדי יקרה לי, מאשר להתחיל לסבך אותה עכשיו עם שאלות אתיות של ניגודי עניינים.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: בבקשה, אברהם.

אברהם פרחי: תודה רבה.

אברהם פרחי: אני הזכיין.

אברהם פרחי: אני בשלב הזה רציתי להתייחס בינתיים רק לסוגיות שעלו פה.

אברהם פרחי: קודם כל, במכרז האחרון באמת אני הייתי המציע היחיד, זה לא היה המצב במכרזים קודמים, היו עד 12 מתמודדים ושישה מתמודדים במכרז אחר, זה תלוי מה היו המגבלות במכרז.

אברהם פרחי: במכרז הספציפי הזה, היו כמה מגבלות שהם בעצם ניפו את כל יתר המתמודדים שלא רצו לקחת סיכון כדי לגשת למכרז ולא בכדי.

אברהם פרחי: אני בעצמי כמעט לא ניגשתי למכרז הזה, אני מודיע לכם בהכנעה.

אברהם פרחי: היו שתי בעיות גדולות מאוד, האחת – 60 מיליון השקל הראשונים היו מינימום שעליו לא מקבלים עמלה.

אברהם פרחי: זאת אומרת, אם המכירות היו 60 או 65 מיליון שקל, כדי לקיים חברה כזו, 30 ומשהו עובדים ברמה גבוהה, זה מיליוני שקלים רבים, אז הסיכון היה להפסיד הרבה מאוד כסף.

אברהם פרחי: המכירות שלנו באותה עת, אנחנו בשנה וחצי, מאז שזכינו במכרז הזה, בשנה שעברה המכירות שלנו גדלו ב- 13%, השוק, אגב, גדל בערך ב- 6%, וגם השנה אנחנו בגידול של 12%, בעוד שהשוק לא גדל.

אברהם פרחי: במצב הזה, עלינו, אדוני, מעל אותה מדרגה ובאמת, בשוליים, הרווח שלנו בשוליים הוא 60%, זה פחות מע"מ, אגב, חלקנו הוא 50% או קצת פחות, מתוך התוספת המכירות.

אברהם פרחי: אנחנו כאילו מביאים יותר כסף גם לרשות השידור וגם לעצמנו.

אברהם פרחי: לו המכירות היו יורדות ב- 5%, 10%, היינו מפסידים כסף, זאת הסיבה שאף אחד לא התמודד, זה בנוסף לערבות בנקאית בגובה של 15 מיליון שקל שאין רבים שיכולים להעמיד אותה לרשותה של רשות השידור, בעוד שהמצב הוא הכסף שנגבה על-ידינו, יום יום מופקד בחשבון שאין לנו נגישות אליו, הוא חשבון שמנוהל על-ידי נאמן.

כרמל שאמה-הכהן: למה צריך ערבות כזו גבוהה?

כרמל שאמה-הכהן: למה 15 מיליון?

אברהם פרחי: אלה הסיבות למה אנשים לא התמודדו.

כרמל שאמה-הכהן: זה באמת חסם גישה למכרז.

אברהם פרחי: לא, יש פה, הסיבות לאי-התמודדות לא היה במניעת ניגוד העניינים של מפרסם ופרסומאי.

אברהם פרחי: אגב, אני בטוח שאם היו מורידים את החסם הזה.

אברהם פרחי: .

כרמל שאמה-הכהן: מה אתה עשית לפני כן, לפני שניגשת?

כרמל שאמה-הכהן: מה הפוזיציה העסקית שלך היתה לפני שזכית בפעם הראשונה?

אברהם פרחי: לא הבנתי את השאלה.

כרמל שאמה-הכהן: לפני הפעם הראשונה שזכית, מה היתה הפוזיציה העסקית שלך?

אברהם פרחי: בעברי הייתי מנכ"ל חברת משקאות קלים תבורי, מה שהיום יפאורה תבורי.

כרמל שאמה-הכהן: אתה לא הגעת מתחום הפרסום?

אברהם פרחי: לא הגעתי, אבל הייתי מפרסם מאוד גדול, זאת אומרת עסקתי בפרסום בתור מפרסם.

אברהם פרחי: בכל אופן, המגבלה לא היתה עניין ניגוד העניינים הזה.

אברהם פרחי: זה ברור שאם פרסומאים או מפרסמים יכלו לגשת, היו ניגשים ברצון, זה היה מאוד מקדם את האינטרסים שלהם, אבל לפי הערכתי זה היה פוגם באופן קיצוני בהכנסות של רשות השידור ואם, ברמה הכלכלית בלבד, לא להיכנס להיבטים אחרים, לו היה זוכה פרסומאי ומפרסם, ההכנסות של רשות השידור היו פחותות בעשרות מיליוני שקלים בשנה, ביתרת שלושת השנים שלי זה היה מסתכם בהרבה מאוד כסף, אני לא יודע מאיפה רשות השידור היו מביאים את הכסף הזה.

אברהם פרחי: גם העניין הזה שבתקופה הקשה הזו, המכירות שלנו הן בעלייה, זה אולי לשאלה שלך על העניין הפנימי, שאם הם היו יכולים לעשות את זה באופן פנימי.

אברהם פרחי: רשות השידור עשתה ניסיון לשווק את החסויות בערוץ הראשון באמצעות זכיין, אמנם עשו את זה בעצמם, והם ניסו לעשות, למצוא מישהו שיעשה את זה יותר טוב ומצאו במקרה חברה לא מתאימה, שזה יכול לקרות, היו כמה מציעים, אגב, לא מציע יחיד, היו ארבעה או שישה, אני לא זוכר, חברה בשם Infomotion, בתנאים אחרים.

כרמל שאמה-הכהן: בלי המגבלות?

אברהם פרחי: בלי המגבלות.

אברהם פרחי: הם היו, אגב, חברה לשילוט חוצות, זה אחת הבעיות שלהם והם התחייבו שם ימכרו, נדמה לי, פה יתקנו אותי החברים שמכירים את זה יותר, הם התחייבו למכור 36 מיליון שקל ונדמה לי שמכרו פחות מעשר, זו היתה התרסקות טוטאלית.

אברהם פרחי: זאת אומרת, הרצון למצוא, זה לא אוטומאטי, השיווק, לפי דעתי רשות השידור היום לא מממשת בערוץ הראשון, עם כל מצבו של הערוץ הראשון, לא מממשת אפילו 60% ממה שאפשר להשיג עבורה בהכנסות שלה נטו, אם היו לוקחים חברה רצינית, מתאימה, לא כמו זו שהם בחרו אלא אחרת, ייתכן וההכנסות שלה היו גדולות במיליוני שקלים מההכנסות מהערוץ הראשון.

אברהם פרחי: אז יש פה שאלה כלכלית, נקרא לזה, של בחירה נכונה של זכיין אפשרי, זה בהחלט עניין מקצועי.

אברהם פרחי: אנחנו, למשל, בזכות עמלה יחסית נוחה, מצליחים להעסיק אנשים ברמה מאוד גבוהה.

אברהם פרחי: התחרות היא מאוד קשה בענף הזה.

אברהם פרחי: אולי יעיד על זה גדעון עמיחי, אחד מבכירי הפרסומאים שלנו, הוא יכול להסביר את זה מהזווית שלו.

אלכס מילר: אנחנו כרגע לא דנים על העמלה שמקבל הגוף שלך, או הגוף שתקבל כי כרגע זה לא דבר שנתון לנו לשינוי.

אלכס מילר: אם רשות השידור תבוא ותחליט, אני לא יודע אם זה מנגנון שלנו, בכלל, של ועדת החינוך, לקבוע סטנדרטים למכרז.

עינת וילף: ודאי שלא.

אלכס מילר: יפה.

אלכס מילר: אז אנחנו כרגע לא נכנסים, אני גם לא מציע לחברי הכנסת כרגע להיכנס לתחום כמה הגוף שבעצם עושה את העבודה המקצועית, מה בעצם התמריץ שלו, הכלכלי.

משה (מוץ) מטלון: זה גם לא מהות הדיון.

אלכס מילר: זה לא מהות הדיון, אז בגלל זה אני אומר שפשוט, אל תתמקדו בעניין הכלכלי שמרוויח גוף כזה או אחר, כי בסופו של דבר צריך גם להבין, רבותיי, אם זה לא משתלם הוא לא יעשה את זה, הוא לא צריך לעשות את זה בהתנדבות, לא הוא ולא חברות אחרות, במידה ויבוא שינוי, שיגיעו.

אלכס מילר: אף אחד לא יעשה את זה בהתנדבות.

אלכס מילר: כולם צריכים בסופו של דבר להרוויח, אם פותחים את העניין הזה לשוק הפרטי.

אלכס מילר: אלא אם זה תשב מחלקה ברשות השידור, 60 אנשים שמקבלים משכורת כל חודש, ואז הם עושים את זה כעבודה שלהם.

אלכס מילר: והמשכורת שלהם לא משתנה, אם הביעו עשרה מיליון או הביאו 30 מיליון.

אלכס מילר: אבל כל עוד אנחנו מדברים על השוק הפרטי שמפעיל את המנגנון הזה, הוא צריך בסופו של דבר לקבל תמריץ ואם יש מישהו שחושב שזה לא נכון, אז צריך לקבל קצת פרופורציות.

אלכס מילר: אין לי בעיה שבעצם הגוף שהוגדר במכרז שהוא צריך להביא סכום שהרשות צריכה להביא או כל גוף אחר, ממשלתי, שבעצם מתעסק ולוקח את הגופים הפרטיים, ברגע שקבעו והם נותנים תמריץ והם מגיעים ליעדים, אין לי שום בעיה שזה יעבוד.

משה (מוץ) מטלון: אבל עדיין, כב' היושב ראש, יש פה באמת כשלי שוק, יש פה ערבות מאוד גבוהה, אם אנחנו שומעים נכון פה.

אלכס מילר: לא, אין בעיה, אני פשוט אומר לכם, כרגע, לא להיכנס.

משה (מוץ) מטלון: יש פה עדיין סף הכנסה שיכול להיות שאם שם הייתם מתגמשים, יכול להיות שהייתם פותרים.

אלכס מילר: חבר הכנסת מטלון.

משה (מוץ) מטלון: סליחה, אם כבר דנים על זה.

אלכס מילר: אני כרגע לא נכנס ולא ממליץ לרשות השידור להפחית בעמלה או לחלק אותה בצורה כזו או אחרת.

אלכס מילר: כרגע אנחנו דנים על שאלה שונה לחלוטין.

אלכס מילר: יש לנו פה שתי שאלות – האם, מבחינתנו, החסמים שהיו מלכתחילה, כשכל הסיפור הזה התחיל להתגלגל ברשות השידור, הם היו חסמים שנתנו מענה לאותם צרכים שבעצם אנחנו רואים אותם כנושא של ניגוד עניינים וכו', כל העניין הזה, ודבר שני, האם בעצם המנגנון הזה מאפשר לגייס את התמיכה הכלכלית לרשות השידור מהשוק הפרטי.

אלכס מילר: אם ההיבטים האלו, מה שאנחנו רואים כאן, בסופו של דבר נותנים את המענה, אז אנחנו נחליט מה שאנחנו עושים עם זה.

אלכס מילר: אם זה לא, אז פה השאלה.

אלכס מילר: כי אם אף אחד לא יכול להוכיח היום שבעצם התקנות האלו זה לא מה שהביא כסף נוסף לרשות השידור, אז לא עשינו כאן כלום.

אלכס מילר: אני לא צריך לדאוג האם יוסי או דני, צריכים לקבל אפשרות להיכנס למכרז, זו לא בעיה שלי כאן, בוועדה הזאת.

אלכס מילר: מה שאני כן צריך לדאוג זה שרשות השידור תקבל את מה שהיא צריכה לקבל, זה דבר ראשון ודבר שני – שלא תהיה התערבות חיצונית לתוכן, בסופו של דבר, על-ידי השקעה כלכלית של הגורם שבעצם, ואנחנו יודעים איך אפשר לעשות, אפשר לפתוח חברות בת, אפשר לבוא ואדם אחד יכול לגלגל את כל הסכומים ולהחזיק את כל הרשות ובצורה כזאת שהיא פשוט תקרוס במידה והוא יוצא משם.

נחמן שי: אדוני היושב ראש, אני אחדד לך במשפט אחד.

נחמן שי: הלא האינטרס של כולם פה הוא להגדיל את ההכנסות של רשות השידור, מהתשדירים, מהחסויות, גם ברדיו וגם בטלוויזיה.

אלכס מילר: אין שום בעיה.

נחמן שי: בטלוויזיה זה שנים שלא מצליחים להפיק, ברדיו עושים את זה הרבה יותר טוב, בזכות שני אנשים שיושבים פה, גם משרד הפרסום המעולה הזה וגם החברה הזאת מצליחים וצריך לחפש מדרגה נוספת להגיע אליה, מפני שבסוף זה מגיע לשולחן הזה, כדי שנעלה את האגרה או נחפש דרכים אחרות למקורות.

נחמן שי: זה המקור הכי חשוב שזמין ואפשר להגדיל אותו.

נחמן שי: בזה צריך לעסוק.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: רבותיי, הרשות להגבלים עסקיים, משרד המשפטים, בבקשה.

אלכס מילר: חברים, כל מי שלא מייצג כאן גופים שהם גופים ממשלתיים, אנא להירשם לזכות דיבור.

דנה נויפלד: אני ממשרד המשפטים, בוקר טוב.

דנה נויפלד: אני רוצה להתחיל בהקדמה, תכף אבי מרשות ההגבלים ישלים את דבריי בהיבטים היותר פרטניים שדובר עליהם פה אבל אני מבקשת להגיד כמה דברים כלליים.

דנה נויפלד: קודם כל, אני מודה שאני קצת מרגישה פה חוסר נוחות כי יושב פה זכיין שעוסק בזה 18 שנה וזה נדמה לי לרגע שזה קשור אליו באופן ספציפי, אבל זה ממש לא וחשוב לי מאוד להבהיר את זה, בסדר?

דנה נויפלד: הסוגיה גולגלה לפתחנו בשנת 2008, בכלל בתקופה של המליאה הקודמת והיו"ר הקודם וההנהלה הקודמת, לגבי מי ששאל מי היה מעורב, היו מעורבים בדבר הזה גורמים שונים ורבים.

דנה נויפלד: אני רוצה להודות לכם שהיתה דילמה לא קטנה לפני שבאנו לבחון את הכללים האלה וגם אנחנו חשבנו ואנחנו עושים את זה ככה בידיים רועדות, בדיוק מאותן סיבות שהובאו כאן ולכן, אם תשימו לב, גם ההוראות שמונחות לפניכם, שמוצעות, הן כהוראת שעה.

דנה נויפלד: זאת אומרת, אמרנו – נבוא, נשים אותן כהוראה זמנית, נראה מה תהיה ההשלכה של זה על המכרז הבא שיתקיים ואז נוכל לבוא ולבחון האם עשינו פה דבר טוב או דבר רע.

דנה נויפלד: האינטרס שעמד לנגד עינינו, קודם כל, הטובה של הציבור ולא של שום גורם אחר, של הציבור בכמה מובנים.

דנה נויפלד: קודם כל, רשות השידור, כרשות ציבורית שמשדרת שידור ציבורי, המטרה היא למקסם את ההכנסות שלה, לטובתנו ולטובת התוכן שבא לידי ביטוי בסופו של דבר על המסך.

אלכס מילר: אתם קיבלתם הערכה כלכלית?

דנה נויפלד: אני אדבר על המהות ואחר-כך אדבר על ההערכות הכלכליות.

דנה נויפלד: מעבר לזה, הציבור בא לידי ביטוי בעוד, יש לו עוד מובנים כאן.

דנה נויפלד: השוק של המפרסמים, רשות השידור היא גוף ציבורי ולכן היא צריכה לנהוג בשוויון כלפי כולם, ולכן שכל אחד שיירצה לבוא לפרסם, יוכל לבוא ולפרסם.

דנה נויפלד: זה ההיבטים שעמדו לנגד עינינו.

דנה נויפלד: התקנות הראשונות נקבעו ב- 1993, מתוך תפישה של שוק התקשורת שהתאימה ל- 1993 ושאלנו את עצמנו, ב- 2008 האם זה נכון לבוא ולבחון שוב, נוכח איך שנראה השוק ב- 2008.

דנה נויפלד: אני רוצה גם להזכיר עוד דבר, זה אני חושבת חבר הכנסת מטלון שאל לגבי היכולת לחשוף או לא לחשוף אסטרטגיות פרסומיות.

דנה נויפלד: אני רוצה להזכיר לכם שיש לנו ערוצי שידור מסחריים, שמוחזקים בידי גופים בעלי אינטרסים מסחריים, וגם שם כל הגופים הכלכליים משדרים פרסומות והם לא חוששים לבוא ולפרסם שם רק בגלל שמישהו מחזיק למעלה, אגב בנק, בנק לאומי גם היו לו החזקות בערוץ 2, לדעתי.

נחמן שי: יש הגבלות על זה.

נחמן שי: יש גם הגבלות.

דנה נויפלד: יש הגבלות לגבי מפרסם יחיד וכמה זמן יכול כל אחד ועדיין אפשר למצוא פיזור של כל אחד מהמפרסמים.

אלכס מילר: כן, אבל את יודעת שהדין, דין רדיו למול רשות ציבורית, זה שני דברים שונים.

דנה נויפלד: ודאי.

אלכס מילר: אנחנו גם יודעים לעשות את ההבחנות שלנו ולזהות אינטרסים כאלו ואחרים.

אלכס מילר: גם הציבור יודע מזה, אבל כאשר אנחנו פתאום נותנים פתח להיכנס בדרך כזו או אחרת גם להכניס את הדברים האלו גם לטלוויזיה ציבורית, אז היא מאבדת את המהות.

אלכס מילר: אז פשוט, אפשר לבוא ולהחליט – בואו נפריט את רשות השידור.

דנה נויפלד: לא, אז התשובה שלי רק התייחסה לשאלה של מה האינטרס לבוא ולחשוף אינטרסים פרסומיים.

דנה נויפלד: זה נכון שרשות השידור היא נפרדת ושונה מגופי השידור הקיימים הפרטיים ובוודאי אנחנו לא כופרים בזה.

משה (מוץ) מטלון: זו רשות של כולנו, הרצון שלנו שהם יצאו הנשכרים הגדולים, זה של כולנו.

דנה נויפלד: נכון.

אלכס מילר: זה אין בעיה.

משה (מוץ) מטלון: זו נקודת המוצא.

דנה נויפלד: נכון.

דנה נויפלד: ולכן זה השיקולים שעמדו על הכף, כאשר באנו ופתחנו.

דנה נויפלד: ולכן אמרנו כך – גופים שהם מפרסמים, שיש רבים כאלה, יכולים לבוא ולהשתתף ולהיות, לקחת חלק בתוך המכרז הזה ושוב, המטרה היא לפתוח ולמקסם את המחיר.

דנה נויפלד: כי במשך תקופה רבה היה שוב אותו זכיין ולא נעים לדבר כאשר נמצא פה כי העבודה שנעשתה, נעשתה בלי קשר לשאלה מי מחזיק באותו זמן בזיכיון, בסדר?

דנה נויפלד: זו שאלה שהיא בכלל מנותקת מהעבודה שאנחנו עשינו.

דנה נויפלד: עשינו איזונים ובלמים באופן הבא – גורמים מפרסמים יוכלו להשתתף, פרסומאים יוכלו, אבל לא יוכלו לשלוט באותו תאגיד שהוא זה שעושה את התיווך, לא יוכל לשלוט.

נחמן שי: זה לא משנה.

אתי בנדלר: תלוי איך את מגדירה שליטה.

דנה נויפלד: בהתאם להגדרות, כדי שיהיה באותו תאגיד גם גורם אחר שיאזן, שהוא לא קשור לתאגידי הפרסום.

דנה נויפלד: מעבר לזה, אני אבקש מאבי להשלים, הוא מהרשות להגבלים עסקיים.

אבי גרוסמן: בוקר טוב.

אבי גרוסמן: אני חושב שבשביל להבין את השוני, צריך לחזור לשנת 1993, ששם תוקנו הכללים בהתחלה.

אבי גרוסמן: במצב הראשוני שבו תוקנו הכללים, המקוריים, שוק הפרסום היה שוק מאוד, רגיל מאוד.

אבי גרוסמן: שוק ריכוזי.

אבי גרוסמן: היית יכול לפרסם.

אלכס מילר: איזה שנה?

אלכס מילר: 93?

אבי גרוסמן: 93.

אבי גרוסמן: ב- 93 היתה אפשרות.

אלכס מילר: מאז 93, כמה פעמים היו מכרז?

אלכס מילר: כמה פעמים היה מכרז?

אבי גרוסמן: ארבעה או חמישה מכרזים.

אלכס מילר: ארבעה או חמישה?

דנה נויפלד: זה אותו זכיין.

אלכס מילר: לא עניין של אותו זכיין.

אלכס מילר: אני אומר למה משנת 93, כשכל השוק הזה השתנה, למה רק עכשיו נפל האסימון כביכול?

אבי גרוסמן: זה רשות השידור תצטרך לענות כי אלינו באו לחוות עמדה מקצועית בשנת 2008, 2009.

אלכס מילר: ב- 2008, כשבאו אליכם, למה לא היה שינוי?

אלכס מילר: עד המכרז שיצא ב- 2009, התקנות היו מוכנות?

דנה נויפלד: היה ניסיון אבל התחלף ועד מנהל.

אלכס מילר: OK.

תומר קרני: נעשתה עבודת מטה, זה לקח זמן.

תומר קרני: גם ההתייעצויות מול משרד המשפטים, מול הרשות להגבלים עסקיים.

תומר קרני: הרעיון הזה כבר מתגלגל כמו שנאמר פה כמה שנים מ- 2008.

תומר קרני: למה זה עלה ב- 2008?

תומר קרני: משום שכנראה הבשילה אז ההכרה שהשוק כבר השתנה והספק הוא אותו ספק במשך כבר, נכון לאז, 15 שנים, ויכול להיות שיש מקום לפתוח את זה לגורמים נוספים.

אבי גרוסמן: בשנת 1993 היה אפשר לפרסם, מי שרצה לפרסם יכול היה לפרסם בעיתונות או בקול ישראל.

אבי גרוסמן: ערוץ 2 התחיל רק בסוף שנת 93, הרדיו האזורי בשנת 95 התחיל.

אבי גרוסמן: כלומר, מפת שוק הפרסום היה שוק מאוד מאוד ריכוזי, הפגיעה התחרותית שניתן היה לראות שמישהו שמפרסם, או פרסומאי, החזיק במכירת הפרסומות בקול ישראל, היתה פגיעה מאוד משמעותית לתחרות.

אבי גרוסמן: עברו מאז, היום כבר 18 שנה, שוק הפרסום השתנה, אפשר לפרסם ברדיו האזורי, אפשר לפרסם בטלוויזיה, אפשר להמשיך לפרסם בעיתונות, יש את האינטרנט שהפך למקום שמוכר פרסום.

אבי גרוסמן: לכן, נקודת המבט שלנו, כשבאנו לבחון את השוק בשנת 2009, בחנה, עוד פעם אני חוזר ואומר, אנחנו בחנו אך ורק מבחינה תחרותית כל מיני זיקות אישיות ופוליטיות, זה לא תחום העניין שלנו, אנחנו לא מתעסקים בזה.

אבי גרוסמן: בחנו אך ורק מבחינה תחרותית.

אלכס מילר: מי מתעסק בזה?

דנה נויפלד: אנחנו לא נכנסים לגופו של מכרז והגורמים הפוטנציאליים שיכולים או לא יכולים לבוא להתחרות.

דנה נויפלד: ברגע זה הקביעה של ועדת המכרזים, ככל שתהיה, היא צריכה להחליט בעניינים האלה.

אלכס מילר: רבותיי, המהות שלנו, של הממשלה, כל מה שקשור לרשות שהיא הרשות הציבורית, לשמור בעצם על המצב לא תהיה התערבות טוטאלית, זאת אומרת, שלא תהיה השתלטות, בואו נגיד, של גוף אחד או אדם מסוים, על הרשות בצורה מלאה.

אלכס מילר: זאת אומרת, אם היום, לפי הנוסח השאלה היא הלא זו.

דנה נויפלד: גם היום יש גורם אחד.

אלכס מילר: לא, אבל שוב, השאלה שנשאלת, שאם היום גופים שבעצם מוגבלים היום להיכנס ולהיות המתווכים או להיות המפרסמים בתוך המנגנון של הרשות של הרדיו, אם לפי אותן הנוסחאות שהביאו כאן, יכול אדם שבעצם הוא בעל הון, להיכנס עם חברת בת, לקנות את כל החבילה, את הפרסום, ואז בסופו של דבר, להשפיע ולקבוע על סדר היום של הגוף הזה, מבחינת קביעת המדיניות.

דנה נויפלד: רשות ההגבלים, אבי, אולי ישלים את זה, אבל היתה התייחסות לזה בחוות-הדעת שהם כתבו ואחד מהתנאים שאמורים להיכנס בהמשך לחוות-הדעת של הרשות להגבלים עסקיים בתוך המכרז הוא שלא ניתן להפלות בין מפרסמים.

דנה נויפלד: לכן לא ניתן היה לעשות שימוש לרעה באמצעי הזה שאתה מדבר עליו.

דנה נויפלד: זה לא בגדר הכללים האלה.

זבולון אורלב: את חושבת שאדם מכריז שהוא יעשה אפליה?

דנה נויפלד: זה תנאי במכרז.

זבולון אורלב: הוא כותב שלט – אני אפלה.

זבולון אורלב: מה התמימות הזאת?

משה (מוץ) מטלון: זה לא תמימות זה היתממות.

זבולון אורלב: זה לא רציני.

זבולון אורלב: לא מתאים לכם.

דנה נויפלד: אדוני לא מניח שלא מקיימים כללים ולא מקיימים תנאים במכרז?

תומר קרני: גם היום אין תנאי כזה במכרז והכוונה היא שיהיה.

תומר קרני: גם היום.

זבולון אורלב: אני מסכים אתך.

דנה נויפלד: הכוונה לשפר את זה.

דנה נויפלד: גם היום, לכאורה, באופן תיאורטי, אפשר היה לבוא ולמכור, שוב, אותו גורם, יש גורם פרטי שמוכר ועושה את זה כבר 18 שנה, אמרנו.

דנה נויפלד: יכול היה באותו אופן, בלי קשר לכללים האלה, איתם או בלעדיהם, לבוא ולמכור את כל זמן הפרסום לגורם אחד או למישהו.

אלכס מילר: כן, אבל הוא בעצם, תקשיבי, יש הבדל בין זה שהוא המתווך לבין שאני הבעלים שמגיע ואני יכול היום, כבעלים, להיכנס בלי קשר לכלום.

אלכס מילר: כי ברגע שאני מתווך, אז אני צריך להתחרות, כביכול עם כל הגופים שבאים, שרוצים לפרסם דרכי.

אלכס מילר: ואז אני קובע להם את הסטנדרטים, אני קובע להם את היכולת.

אלכס מילר: כשאני מקבל היום אפשרות, אני נגיד בנק או שאני איזה שהיא חברה פרטית, אני אומר – יש לי עכשיו סכום בגודל של כמה שנגיד 100 מיליון שקל, אני עכשיו רוצה כל שנה לשים 100 מיליון שקל ואני בא לרשות ואומר – רבותיי, אתם יכולים עכשיו שנה לרוץ אחרי הזנה שלכם ולגייס 80 מיליון שקל.

אלכס מילר: מכל מיני גופים.

אלכס מילר: אני לבד בא, שם 100 מיליון שקל.

אלכס מילר: לא צריכים להתאמץ.

אלכס מילר: האם אני היום יכול בצורה כזאת, להיכנס ולשים 100 מיליון שקל, ולהגיד – 100 מיליון שקל שמתי, אני לא רוצה לשמוע שום פרסומת, חוץ מהגוף שלי, אצלכם ברדיו.

אבי גרוסמן: בעיקרון, זה פשוט לא, זה לא יעיל.

אבי גרוסמן: כלומר, מה קורה היום, בעבר באמת זה היה החשש כי היה פרסום אך ורק ברדיו או בעיתונות.

אבי גרוסמן: הייתי משתלט על כל הפרסום ברדיו, היה לזה אפקט משמעותי.

אבי גרוסמן: היום, אם אני עכשיו, ניקח בנק, למרות שאני לא רואה בנק שנכנס לתחום, אבל אם ניקח בנק.

אלכס מילר: השיקולים שלך הם כלכליים, אני מדבר על שיקולים קצת אחרים.

אבי גרוסמן: השיקולים שלי הם תחרותי.

אבי גרוסמן: אני מסתכל על שיקולים תחרותיים, כי זה מה שאנחנו, זה מה שאני עושה.

אבי גרוסמן: חוות-הדעת שלנו היא מבחינת התחרות.

אלכס מילר: אבל באופן כללי, תיאורטית, מצב כזה הוא אפשרי.

אלכס מילר: אתה מסתכל האם זה כדאי או לא כדאי, אבל זה אפשרי גם פה?

אבי גרוסמן: כן, בדיוק.

אלכס מילר: צריך פה, קודם כל צריך לעבור דרך המתווך שמרכז בעצם את כל הפעילות במשך תקופה מסוימת שכבר יצר את השם שלו, ולא ימהר את השם שלו, נגיד, לעניין של האם לצבוע את עצמו עם גוף אחד ואז לקבור את כל שאר הלקוחות שלו, למול פה שאותו המפרסם לא צריך עכשיו לעבור מתווך כזה או אחר, הוא יכול לבד, אם זה בנק, אם זה כל גוף מסחרי בסדר גודל ענק, שיכול לבוא ולשים כל שנה כסף ולקבוע בעצם מה ישודר ברמה הכלכלית ברדיו.

אבי גרוסמן: פרסומות, כן.

אתי בנדלר: אין ספק, אדוני היושב ראש, שגוף שיש לו, יכול להשפיע בצורה משמעותית על האינטרסים הכלכליים של גוף אחר, לצורך העניין רשות השידור, יש בכך משום איזה שהיא סכנה בקשר ליכולתו להשפיע גם על התכנים של מה שיפורסם באותו גוף וזה כמובן דבר שהוועדה צריכה לקחת תמיד לנגד עיניה.

אתי בנדלר: ואני חושבת שזו הסכנה הגדולה דווקא.

אתי בנדלר: צריכים לקחת את כל הסיכונים בחשבון ולראות היכן הם באים לידי ביטוי וכיצד למזער את אותם סיכונים.

אתי בנדלר: למשל, דרך אגב, הכלל שיש ברשות השנייה, בחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, שאומרת שאסור לתת לגורם אחד או לאדם אחד לפרסם יותר מאשר 10% מכלל זמן הפרסום, זה כלל מאוד חשוב שאני לא ראיתי שהוא קיים ברשות השידור.

אלכס מילר: אני רוצה לפנות אליך, אברהם, מבחינת הניסיון שלך, ניקח נגיד בעשור האחרון.

אלכס מילר: האם יש היום בעצם החלוקה היא מבחינת הבודדים, מי החבילה, האם אתה רואה שזה באמת עובר את ה- 10%, 15%, או שהחבילה מחולקת בצורה שהיא הרבה יותר קטנה, או שיש גופים שהם בעצם המובילים?

אלכס מילר: איך היום בתכל'ס עובד העניין הזה?

אברהם פרחי: זה מאוד מאוד מבוזר, מאוד מאוד מבוזר.

אברהם פרחי: יש מפרסמים בודדים שעובדים ביניהם, אגב גדולים, כמו מפעל הפיס, שהם עובדים מולנו ישירות, אבל בדרך-כלל אנחנו עובדים עם משרדי פרסום או עם חברות מדיה שמייצגות את משרדי הפרסום.

אברהם פרחי: בתוך חברות המדיה יש כמה שהן משמעותיות, שהן מגיעות לכלל כ- 10%.

אברהם פרחי: אף אחת מהן לא מגיעה ל- 20%, אבל יש כמה מהגדולים שמגיעים לקצת יותר מ- 10%.

אלכס מילר: טוב.

אלכס מילר: נילי בן גיגי, מנכ"לית האגודה לזכות הציבור לדעת.

נילי בן גיגי: אני רציתי לנצל את ההזדמנות שהנושא הזה עלה לדיון להעיר זווית טיפה שונה שלא עלתה פה.

נילי בן גיגי: אנחנו בין היתר עושים מחקרים על נושא התקשורת ואחת ההשפעות שאנחנו מנסים להילחם בהן כבר הרבה זמן, זה ההידרדרות של מצב השפה העברית בתקשורת הישראלית בכלל וברשות השידור בפרט.

נילי בן גיגי: אנחנו מדברים על רשות השידור כאל מי שמחויבת לנושא העברית, בחוק שלה, בחוק רשות השידור.

נילי בן גיגי: אני אסביר איך זה קשור.

נילי בן גיגי: אני אסביר איך זה קשור.

נילי בן גיגי: כי אחת ההידרדרויות הכי חמורות שיש בשפה העברית, זה בתחום הפרסומות.

נילי בן גיגי: כאשר אנחנו רואים השפעות, קודם כל, הדיון פה מראה איך היה עדיף שרשות השידור היתה נטולת פרסומות, אם זה היה אפשר, תודות לאגרה, אבל אם כבר יש, יש רעות חולות שחודרות אליה באמצעות הפרסומות והיינו שמחים אם היו כללים בתוך המכרזים, שהיו מחייבים את נושא שמירת השפה העברית.

נילי בן גיגי: מניעה של שפה לועזית.

נילי בן גיגי: רק הבוקר למשל, שמעתי פרסומת לבנק הבינלאומי, Second opinion.

משה (מוץ) מטלון: כי הוא בנק בינלאומי.

נילי בן גיגי: כמובן.

נילי בן גיגי: כלומר, להגיד חוות-דעת שנייה זה לא מספיק טוב, צריך להגיד Second opinion וזה דבר שאנחנו רואים.

תומר קרני: כל הפרסומות אמורות לעבור ייעוץ לשוני.

תומר קרני: ואגב, זה כללים אחרים.

זבולון אורלב: אדוני היועץ המשפטי, חוק רשות השידור בדבר השפה העברית לא חל על פרסומות?

תומר קרני: ודאי שחל.

זבולון אורלב: כן או לא?

תומר קרני: אני אומר עוד פעם, אם יש מילה לועזית בפרסומת, זה על הלקוח.

זבולון אורלב: כן או לא?

זבולון אורלב: כן או לא?

זבולון אורלב: אדוני, תענה לי בבקשה.

זבולון אורלב: האם חוק רשות השידור בדבר השפה העברית חל על פרסומות או לא חל על פרסומות?

תומר קרני: חל על פרסומות.

זבולון אורלב: חל על פרסומות, זה הכל.

נילי בן גיגי: לא בפועל.

נילי בן גיגי: אני אגיד מילה.

נילי בן גיגי: בעניין היועצת הלשונית.

נילי בן גיגי: לצערי, והיא לא פה כדי להגיב ולכן אני אגיד את זה בעדינות, לא מילאה את תפקידה על הצד הטוב ביותר, לטעמנו.

קריאה: זה לא הוגן.

נילי בן גיגי: אבל אני אגיד עוד דבר.

עינת וילף: זה נקרא בעדינות?

נילי בן גיגי: נניח לה, לא פרסונאלית, לא פרסונאלית, ברמה העקרונית.

משה (מוץ) מטלון: לא פרסונאלית, אלא אישית, לא?

נילי בן גיגי: כאשר הגוף, שנייה, אם יורשה לי להשלים את הנקודה.

נילי בן גיגי: רק דקה.

נילי בן גיגי: זה לא משנה כרגע מי נמצא בתפקיד הזה, הוא נמצא תחת לחצים מצד המפרסמים שהם לחצים עצומים, במיוחד שאנחנו מדברים על זכיין במשך כל-כך הרבה שנים.

נילי בן גיגי: הלחצים שמופעלים עליה, כדי לאשר פרסומות, מלבד השיקולים הכלכליים, אנחנו מבקשים שיהיה לזה עיגון בחוק ושלא יהיה הכל על הכתפיים של יועצת לשונית.

נחמן שי: יש כללים מאוד מדויקים.

נילי בן גיגי: לא.

נילי בן גיגי: לא במכרז.

נילי בן גיגי: לא במכרזים, אין מחויבות לשפה.

זבולון אורלב: אם זה מעוגן בחוק, למה זה לא מעוגן במכרז?

תומר קרני: יש מחויבות במכרזים לעמוד בדרישות החוק ובכל הכללים.

זבולון אורלב: אגב, אני מזמין אותך לשלוח לי תלונות קונקרטיות על פרסומות, אני מבטיח לך להיות הנודניק, לא לוותר להם בעניין הזה.

נילי בן גיגי: אתה הולך לקבל ממני ערימה.

זבולון אורלב: לאט לאט.

זבולון אורלב: לא בבת אחת.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב, בבקשה.

משה (מוץ) מטלון: אפשר לשאול שאלה, בבקשה?

משה (מוץ) מטלון: לגבי הכללים, פשוט שאלה אחת קצרה.

משה (מוץ) מטלון: אתם הצעתם לפצל, ברשותך, הצעתם לפצל את הנושאים של המפרסמים לרשת ב', לרשת הערבית וכך הלאה.

משה (מוץ) מטלון: האם נעשתה איזה שהיא עבודה רצינית בעניין?

משה (מוץ) מטלון: האם אתם לא רואים פה סכנה של ירידת סכומי הפרסומות?

אלכס מילר: טוב, בבקשה.

אמיר גילת: אני ראשית בתפישת העולם שלי חושב שרשות השידור צריכה לעסוק רק בדבר אחד – לשדר.

אמיר גילת: לא לעסוק בגבייה ולא לעסוק בנדל"ן ואם אפשר, גם לא לעסוק בפרסום, אני כבר מתחיל לענות לך לגבי ה- In house, או בתוך הבית, אם אנחנו מדברים בעברית ואנחנו צריכים להשקיע את כל הכסף ואת כל המשאבים בתוכן ולא בלוביסטים, אם כי בעקבות היום אולי אנחנו צריכים לחשוב מחדש על הנושא הזה.

אמיר גילת: אבל לגבי שאלתך, האם לעשות את זה בתוך הבית.

אמיר גילת: זה עניין של כדאיות כלכלית על הסף של כדאיות כלכלית לעשות את זה בתוך, אם אנחנו מסתכלים נטו על ההוצאה, אבל יש לזה מעבר.

אמיר גילת: אנחנו גוף ציבורי, יש סכומים שאנחנו חייבים וצריכים לשלם והסכמים שלא חלים על המגזר הפרטי, אבל בעיקר מעבר לזה, אנחנו מוגבלים היום, יודעים את זה חלק מחברי הוועדה שיושבים בדיונים אחרים, למספר האנשים, למצבת כוח האדם ברשות השידור אחרי הרפורמה, 1,275 אנשים, שצריכים להתחלק בין גופי המדיה השונים.

אמיר גילת: להעמיס עכשיו לתוך זה עוד אנשים, 30 איש, 20 איש, 40 איש, עם מיומנות מקצועית, של גיוס פרסומות זה עוד פעם, זה פגיעה בשידור, כי אנחנו רוצים את עיקר המשאבים ותשומת הלב שלנו להקדיש לתוכן ולא לנושאים אחרים.

אמיר גילת: הלוואי ונגיע ליום שבו השידור הציבורי יהיה נקי מפרסום ואז כל הדיון הזה בכלל מתייתר.

אמיר גילת: אבל יש לזה משמעויות אחרות, מכירים פה החברים את הבעיות שלנו מנושא מימון הרפורמה ואנחנו כרגע, לצערי הרב, לא במצב שאנחנו יכולים להשתחרר מהפרסום.

אמיר גילת: אגב, לא דין הפרסום ברדיו כדין החסויות בטלוויזיה, זה היקפים אחרים, זה משמעויות אחרות, לכן לא הייתי עושה את ההשוואות.

אמיר גילת: במידה ויוקם גוף כזה בתוך רשות השידור יום אחד, בוודאי שהוא יטפל בשני המישורים גם יחד.

נחמן שי: אני רואה בטלוויזיה הפוטנציאל הוא הרבה יותר גדול.

אמיר גילת: אני מסכים שאפשר לעשות יותר.

נחמן שי: ברדיו אתם פשוט נהנים כמעט ממונופול, בגלל זה, זה נוח לכם.

אמיר גילת: זה לגבי העניין הזה.

אמיר גילת: דבר שני, נאמר פה, אולי לא מספיק מודגש, מדובר בזכיין אחד, ושוב, אני לא מדבר לגופו אלא לגבי תקופת זמן.

אמיר גילת: מדובר בזכיין אחד, בגלגולים שונים, שעובד עם רשות השידור במשך, מ- 1993.

אמיר גילת: אז אני חושב שההיגיינה הציבורית ויותר נקי ויותר בריא לפתוח את השוק הזה, אחרי כל-כך הרבה זמן, לתחרות.

אמיר גילת: דיברו פה על נתונים, שאלת אדוני היושב-ראש לגבי ההכנסות.

אמיר גילת: בשנת 2000 ההכנסות היו 207 מיליון שקל, ב- 2010 הם עמדו על 116 מיליון שקל.

אמיר גילת: וגם זה אחרי שב- 2009 היה עוד פחות מכך, 108, סליחה, ב- 2008 108 וב- 2009 – 103.

אמיר גילת: זאת אומרת, אנחנו רואים ירידה, זה מחייב רוויזיה.

אברהם פרחי: זה מקביל לירידה ברייטינג של הרשות, אגב.

אמיר גילת: מחייב רוויזיה מחשבתית, איך אנחנו צריכים להתמודד עם הדבר הזה.

אברהם פרחי: ואגב, מבקר המדינה דן בזה, בירידה הזו, בגלל מחדלים של רשות השידור.

אברהם פרחי: זה לא שייך לזכיין.

אלכס מילר: לא להתערב.

אלכס מילר: תשמע, אדוני, אתה לא באיזה שהוא בית-משפט כאן, אתה לא צריך להגן על עצמך.

אלכס מילר: כל אחד ודרכו ותחומו ולא צריך להתפרץ לכל דבר שנשמע.

אמיר גילת: אני בכוונה, גם בהקשר האחרון, לא מתמקד מעבר לבקשה שלנו לשינוי הכללים.

אמיר גילת: אבל מאחר ונאמרו פה דברים אחרים לגבי הפיצול, אני רוצה להסביר.

אמיר גילת: היינו מבקשים את התקנות כמו שאני אומר, גם במליאה הקודמת בראשותו של משה גביש, כבר דנו בזה.

אמיר גילת: אנחנו רוצים ללכת צעד אחד קדימה.

אמיר גילת: זאת אומרת, היינו מביאים את הבקשה לשינוי הכללים בכל מקרה, גם אם היינו מוציאים עכשיו מכרז בתנאים הקיימים.

אמיר גילת: אבל אחרי עבודה שנעשתה בשבועות האחרונים ובחודשים האחרונים, גם חבר המליאה, ששון יונה, שאם יירצה יוכל להוסיף, הביא רעיון חדש, שבחנו אותו, ואכן בכוונתנו לעשות מהפכה לצורך העניין בשוק הזה, אני חושב שחובתנו כגוף ציבורי לא לשים את ה- 100 מיליון שקל האלה במקשה אחת אלא לפצל אותם, ולכן אכן בכוונתנו לפצל עכשיו את השוק שלנו, את שוק הפרסום ברדיו הציבורי, לאשכולות.

אמיר גילת: אשכול אחד זה האשכול של רשתות המוסיקה ורשת א', שבו יתמודד זכיין אחד.

אמיר גילת: אשכול ב' זה רשת ב', מכאן שמו ופה יתמודד זכיין אחר.

אמיר גילת: אנחנו כבר פתחנו את השוק לשני זכיינים, לתחרות של שני זכיינים ואנחנו מוסיפים עוד שלושה.

זבולון אורלב: זה צריך אישור בכללים, הפיצול הזה?

אמיר גילת: לא.

אמיר גילת: אבל אנחנו חוששים שאלמלא יהיה השינוי בכללים, אנחנו עוד נמצא את עצמנו שוב.

זבולון אורלב: הבנתי.

אמיר גילת: אבל אני רק אגמור.

אמיר גילת: אשכול שלישי זה אשכול המגזר הדתי, אשכול רביעי זה למגזר הערבי ואשכול חמישי זה למגזר הרוסי.

נחמן שי: וחמישה משרדים יטפלו בזה?

אמיר גילת: עד חמישה, עד חמישה.

נחמן שי: הם יתחרו אחד עם השני?

אמיר גילת: זכיין שיתמודד באשכול א', לא יוכל להתמודד ב- ב'.

אמיר גילת: אני לא רוצה להיכנס.

נחמן שי: תשתית ומכירה וארגון?

אמיר גילת: אני אומר, זה רק הבנה, אז אני חושב שכדאי לדון בזה.

אמיר גילת: אבל זו הכוונה שלנו.

אלכס מילר: גם אם הם בדקו, אין לנו עכשיו זמן לראות את הגרפים האלו כאן.

אלכס מילר: כבר כמה פעמים נאמר שכן.

אלכס מילר: אני שאלתי את השאלה הזאת כשפתחנו את הדיון, היה פה סמנכ"ל הכספים, אמר שכן.

אלכס מילר: בבקשה, סיימת?

אלכס מילר: טוב.

אלכס מילר: רבותיי, יש מישהו שרצה?

גדעון עמיחי: אני פרסומאי.

אלכס מילר: בבקשה, רק בקצרה.

גדעון עמיחי: אני רוצה לגעת בשלוש נקודות, ברשותכם.

זבולון אורלב: אתה פרסומאי עצמאי?

גדעון עמיחי: אני איש פרסום שלמור אבנון עמיחי, בין השאר אנחנו מפרסמים את הגוף שמדובר פה וגם את רשתות קול ישראל, אבל בלי קשר, אני הגעתי כאיש פרסום שעובד בשוק באופן עצמאי.

גדעון עמיחי: אני רוצה להגיד כזה דבר – נאמר פה ברמה הראשונה נושא החומות הסיניות.

גדעון עמיחי: אני, כאיש פרסום, עכשיו אובייקטיבי מהצד, אני לא יכול להעלות על דעתי, שהחומות הסיניות האלו ייפרצו, כי באותו הרגע אפשר לקרוא לאותו רגע שבר בשידור הציבורי לעולמים.

גדעון עמיחי: לא ייתכן מצב שבו מתחרים ישירים בתוך אותו ענף יהיו אלו שאחראים על הפרסום, על המכירה וגם לדעת לצורך העניין, לפני שמסע פרסום כזה או אחר עולה לאוויר, זה משהו שהוא בלתי נתפש.

גדעון עמיחי: ברמה השנייה, לגבי הפיצול שפה כרגע מציעים.

גדעון עמיחי: אני יכול להגיד בניתוח של איש פרסום, שמדובר להערכתי בירידת הכנסות קיצונית, מהסיבה הפשוטה ונחמן נגע בזה לפני רגע – פיצול לחמישה גורמים אומר שכל מפרסם או איש פרסום שיירצה לקנות פרסום ברשות השידור יצטרך לפנות ולעבוד מול חמישה גופים.

גדעון עמיחי: זה אומר שזה בלתי אפשרי.

נחמן שי: אתם מוכרים חבילות.

גדעון עמיחי: זה בלתי אפשרי, זה בלתי אפשרי בעליל.

גדעון עמיחי: אנחנו מדברים על שוק שהמיקוד שבו הוא זה שגורם לו להצליח ולא הפיצול של השיחות בנושא הזה.

גדעון עמיחי: ויותר מזה, האמצעי כמעט היחידי שמוכר היום פרסום באמצעות קול ישראל זה רשת ב'.

גדעון עמיחי: רשת ב' היא רשת חזקה ומשמעותית במדינת ישראל, לא כך הרשתות האחרות.

גדעון עמיחי: ואם הנושא הזה יופרד ובו אתה תוכל, לצורך העניין, לא לקנות שום פרסום ב- 88 או ברשת ג' וכו', אם אתם שואלים אותי, שום פרסום לא יגיע לרשתות האלו.

גדעון עמיחי: גם ברדיו האזורי, בסופו של דבר יש גופים שמאחדים את הקנייה בתחנות הפרסום, מכיוון שאין שום היגיון לקנות תחנה, סתם אני אומר, תחנה שמשדרת רק בחיפה, ורק תשדיר אחד, זה משהו שהוא לא כלכלי בעליל.

גדעון עמיחי: והדבר השלישי, אני אומר שוב כאיש פרסום עצמאי, אני יותר מאשר אברך על כל תחרות, אנחנו בסך-הכל בשוק התחרותי ביותר שקיים.

גדעון עמיחי: צריך רק לזכור שפה נוגעים כל הזמן בזכיין כגוף מתווך.

גדעון עמיחי: הנושא, המילה תיווך היא מילה שהיא מטעה פה לחלוטין.

גדעון עמיחי: בסופו של דבר, מדובר פה בהתמחויות מכל מיני סוגים, התמחויות של מהקלטות ועד ניתוב ובניית חבילות שידור שיגרמו בסופו של דבר למסע פרסום להצליח.

גדעון עמיחי: והדבר הזה הוא רחוק מה שנקרא מרחק אדיר מלקרוא לדבר הזה תיווך.

גדעון עמיחי: גם את שוק הפרסום, קראתם לו שוק של מתווכים ואני מזכיר ששוק הפרסום מייצר פרסומות והסיבה שחסויות או דברים כאלו שונים, זה מכיוון שבסופו של דבר המוצרים האלו גמורים והם מגיעים רק לשיבוץ.

גדעון עמיחי: לא כך הדבר ברדיו.

גדעון עמיחי: ברדיו, בסופו של דבר, אתה ניגש ואתה צריך להקליט ואתה צריך בסופו של דבר לייצר פעולות אחרות לגמרי מאשר לשבץ אותן.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: הבנו את הרעיון.

אלכס מילר: רבותיי, תודה רבה, אני רוצה לסכם את הדיון הזה בכך שאני פונה קודם כל לרשות השידור, אתם שמעתם את חברי הכנסת, אתם רואים שיש פה, לא שמעתי מישהו שתומך בצורה נלהבת כמו שמתנגדים בצורה נלהבת.

אלכס מילר: יש פה שאלות שעלו בוועדה, שאתם תצטרכו לתת עליהן תשובות.

אלכס מילר: בדיון הבא שאנחנו נערוך כאן, אני מבקש מכם להביא בצורה מסודרת, בצורה גראפית, את אותם היתרונות שאתם אומרים שהם הולכים להיות בכל העניין של המיצוי הכספי לטובת הרשות.

אלכס מילר: אני פונה גם למשרדי הממשלה, רבותי, אתם גם שמעתם מה החששות של חברי הכנסת, אתם גם צריכים להתייחס לזה ולא רק להיבט הכלכלי ולרצון שבסופו של דבר רק ההיבט הכלכלי ינצח.

אלכס מילר: אתם גם צריכים להתייחס לדברים אחרים שנאמרו, בגלל שזו הרשות הציבורית.

אלכס מילר: אני בזה סיימתי, רבותיי.

אלכס מילר: אני נועל את הישיבה ובישיבה הבאה אני מבקש להביא את כל אותם הדברים שנאמרו ונשמעו כאן.