ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 532, 2011-08-01 11:00

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: א' באב, 1 באוגוסט 2011, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה והרווחה והבריאות והנושא – איום בפיטורי מאות עובדים בחברת אגרקסקו.

חיים כץ: בפתיחה, לפני כחודש, היה איזה דיון בנושא תיקון 44 לחוק ניירות ערך ותוך כדי ראיתי שאגרקסקו מבקשת אסיפת נושים.

חיים כץ: נכנסתי לבעלות ולא יכול להיות שמדינת ישראל תתנהג כמו אחרון הגנבים.

חיים כץ: אותם בעלי חברות שבחברות פירמידה לא משלמות את האג"חים שהן לוקחות, ולוקחות את הפנסיה של כולנו, של כולנו, בשם שהם באים לבקש את האג"חים, את ההלוואות, הם מקבלים בחברת פירמידה, אחר-כך הם אומרים – תפרקו לי את החברה הזאת.

חיים כץ: אבל אני אמשיך לנהל, דוגמה זה חברת שפיר.

חיים כץ: לא שילמה את שפיר מזרח אירופה, ולא שהיא לא שילמה, אמרה – אני אשלם שלוש אגורות על 100.

חיים כץ: עכשיו מדינת ישראל, כבעלים, כבעלים של אגרקסקו, 30% בחברה ורוב בדירקטוריון, היא לא משלמת אג"חים?

חיים כץ: מה היא מאותת?

חיים כץ: שלא צריך לשלם חובות?

חיים כץ: שהכל זה הפקרות?

חיים כץ: שהכל זה רמייה?

חיים כץ: המדינה, המדינה לא משלמת את החובות שלה?

חיים כץ: לא מבין לאן אנחנו מגיעים, לא מבין לאיפה אנחנו הולכים.

חיים כץ: יש פה מישהו נציג אוצר?

חיים כץ: יש שניים מהאוצר?

חיים כץ: אז אני מקווה שתענו איך מדינת ישראל לא משלמת את חובותיה, כאחרון הגנבים.

חיים כץ: ומי שלא משלם את חובותיו, הוא גנב.

חיים כץ: לקוח בבנק שלא משלם את חובותיו הופך להיות לקוח מוגבל.

חיים כץ: וגם אם החברה היא חברה מעורבת ואין למדינה שליטה מלאה, היא צריכה לשלם את חובותיה.

חיים כץ: את מי אתם מעודדים, למי אתם מראים?

חיים כץ: ככה אני הרגשתי באותו דיון שעשינו בנושא של אג"חים.

חיים כץ: בתיקון 44 זה נושה מופחת.

חיים כץ: פה אולי זה לא זוכה לתהודה, למה אנשים לא קנו את האג"חים.

חיים כץ: האג"חים האלה לא הלכו לציבור.

חיים כץ: הם הלכו ישר לקרנות הפנסיה, הם הלכו למוסדיים.

חיים כץ: האג"חים האלה לא הלכו לציבור באופן ישיר, הם הלכו למוסדיים, קנו אותם באופן עקיף.

חיים כץ: אז כאילו אנחנו לא מרגישים, אבל שודדים לנו את הקופה.

חיים כץ: זה כמו סרטן מחלחל מבפנים.

חיים כץ: אנחנו לא רואים אותו.

חיים כץ: עד שמתברר לנו שקרה משהו.

חיים כץ: ואז אדוני שלמה נס, שמונה לנאמן.

חיים כץ: בוא, תן לנו הסבר מה קורה באגרקסקו, איפה עומד הקטע של מדינת ישראל, שהיא לא משלמת את האג"חים שלה.

חיים כץ: האם פניתם למדינה?

חיים כץ: האם פניתם למדינה שישלמו את החובות?

חיים כץ: איפה אנחנו חיים?

חיים כץ: לפרוטוקול – שם, תפקיד.

לאה נס: אני נאמן של אגרקסקו, מטעם בית-המשפט.

לאה נס: אני רוצה לעשות רגע סדר בעניין של מעמד המדינה ואחר-כך להתייחס למה ששאלת, כב' היושב-ראש.

לאה נס: המדינה היא אמנם מחזיקה ישירות רק 30% מהמניות של אגרקסקו, אבל בעקיפין המדינה מחזיקה 89% מהמניות של אגרקסקו, כי המדינה מחזיקה ביתרת המניות דרך המועצות החקלאיות השונות, שהם גופים שמנוהלים על-ידי המדינה, כל חברי המועצות מתמנים על-ידי המדינה, הנכסים של המועצות שייכים למדינה.

לאה נס: המועצות החקלאיות האלה הן מועצות שבעצם פועלות מטעם המדינה.

לאה נס: אז בעקיפין, במישרין המדינה מחזיקה כמעט 90% מהמניות של אגרקסקו, לא רק 30%.

חיים כץ: למה זה לא נשמע?

חיים כץ: מה שאתה אומר פה עכשיו, למה אתה לא יוצא ואומר – מדינת ישראל, בעלת 90% באופן עקיף, על אגרקסקו, לא משלמת את חובותיה.

לאה נס: אני עמדתי להגיד מה שהיה בבית המשפט, תכף אני אספר מה שהיה בבית המשפט, אני רק רוצה להשלים כמה דברים.

לאה נס: יתרה מכך, וחשוב להבין את זה.

לאה נס: אגרקסקו, שהוקמה לפני 56 שנה, על-ידי המדינה, לשמש כזרוע הייצוא החקלאי של מדינת ישראל, היא חברה שחשובה לא רק למי שעובד אתה.

לאה נס: היא חברה שחשובה ברמה הלאומית.

לאה נס: כל הייצוא החקלאי של מדינת ישראל, 2,500 חקלאים, משקים, שכל אחד מהם לבד מעסיק עוד עשרות או מאות עובדים, גם כן יכולים להיפגע כתוצאה מהקריסה הזאת.

לאה נס: שלא לדבר על מאות העובדים ומאות ספקים, וכל האג"חים וכולם שנמצאים בחברה הזאת.

לאה נס: כשהחברה הגיעה למצב שהיא נאלצה ללכת לבית-המשפט להקפאת הליכים, פנו אלינו יומיים שלושה לפני שהלכו לבית-המשפט, היינו צריכים לבוא ולהציג מקור מימון, על-מנת להחזיק את החברה כעסק חי, לראות איך משאירים אותה בחיים, מנסים להציל אותה.

לאה נס: פניתי לנציגי המדינה והסברתי להם שהמימון הזה שהם נדרשים להשקיע, זה לא כסף שילך, זה כסף שיחזור.

לאה נס: זה המימון לזמן קצר של חודש-חודשיים, מובטח לחלוטין, כסף שיוחזר לחלוטין, מימון בשביל לבוא ולראות איך מחזיקים את החברה כעסק חי.

לאה נס: לצערי, אני ראיתי שיש פה נציגי אוצר, משום מה נציגי האוצר הבכירים נמנעים כל הזמן מלבוא לדיונים האלה, בין אם זה בבית המשפט, בין אם זה פה, זה כבר דיון שלישי, נדמה לי, בנושא אגרקסקו גם כן בכנסת, כאן, לא יודע למה, אבל פתרונות, אתם צריכים להכריע בעניין הזה.

לאה נס: זה נושא מספיק חשוב, ברמה הלאומית.

לאה נס: פניתי למנהל רשות החברות הממשלתיות, לאחר שיחה ארוכה אתו וכשהסברתי לו, דעתו היתה כדעתי, שהמדינה צריכה להירתם ולהעמיד מימון, אבל הוא אמר שהדברים האלה תלויים גם בחשב הכללי ובראש אגף התקציבים.

לאה נס: פניתי לחשבת הכללית, הפנו אלי את סגן החשב הכללי שמטפל בנושא הזה ולאחר שיחה ארוכה של 3/4 שעה, שהסברתי לו את הנושא הזה, הוא אמר לי לפחות בשיחה, הוא הבין והסכים, הוא אומר – זה חשוב מאוד, אני מסכים אתך, בוא נדבר גם מול ראש אגף תקציבים ונשלים את התמונה בעמדה שלנו.

חיים כץ: מה המצב היום?

חיים כץ: מה מצב העובדים?

חיים כץ: מה המצב?

לאה נס: רק אשלים את המשפט, כדי שתראה את הגישה.

חיים כץ: שמע, הבנתי בדיוק את הגישה.

חיים כץ: תכף נשמע את הפרפראות, ברגע שהמדינה לא משלמת את חובותיה, הבנתי את הגישה.

לאה נס: OK.

לאה נס: היום אנחנו מחזיקים את החברה במאמץ בשביל להחזיק אותה, לשמור אותה כעסק חי, שאנחנו מנסים למצוא משקיע שייכנס לחברה ויזרים לתוכה הון וכדי שהמגדלים ימשיכו לשווק דרך החברה, שכל הסיפור הזה נמצא בסכנה ובסכנת קריסה.

לאה נס: צריך להבין, ואני לא נכנס רגע לשאלה של חברות פירמידה או חברות כאלה או אחרות, כי כל חברה.

חיים כץ: יש להם כספים, הם מסודרים עם הפיצויים שלהם, העובדים?

לאה נס: לא.

לאה נס: היה להם הסכם שגובש עם המדינה ועם ההסתדרות.

חיים כץ: אין להם קופת פיצויים?

לאה נס: יש להם, יש להם קופה.

לאה נס: זה לא מכסה את כל מה שסוכם אתם בזמנו, תכף יציגו את זה.

לאה נס: סוכם אתם על פיצויים מוגדלים ודברים נוספים שהיה צריך להיות.

לאה נס: המדינה אפילו הזרימה כסף.

חיים כץ: 100% פיצויים זה מכסה?

לאה נס: אין לנו תשובה מדויקת.

לאה נס: עדיין הדבר האלה, המספרים נמצאים עדיין בבדיקה.

אברהם מיכאלי: יש נכסים מובטחים?

לאה נס: ודאי שיש נכסים מובטחים.

חיים כץ: יש סדר נושים?

לאה נס: כן.

לאה נס: יש בנקים.

לאה נס: יש בנקים של נושים מובטחים, יש רשויות מס ועובדים וכו' ודין קדימה ויש הרבה נושים לא מובטחים, בין אם זה ספקים, בין אם זה אג"חים.

אילן גילאון: ויש איזה מועמד להשקיע?

אילן גילאון: יש לכם מועמדים להשקיע?

לאה נס: יש מועמדים.

לאה נס: יש קושי לא פשוט בהקשר הזה.

לאה נס: אני מאמין שבלי הירתמות של המדינה לעניין הזה, בסופו של דבר, גם העובדים וגם הנושים הרגילים, המגדלים, הספקים, האג"חים, כולם, יצאו ניזוקים מהעניין הזה.

לאה נס: אין ספק בעניין הזה.

לאה נס: צריך להבין שכשאנחנו מדברים ומבקרים בעלים של חברות שמציעים תספורות, כמו שאנחנו קוראים לזה, ומציעים לתת פחות או יותר, ואני לא נכנס רגע לשאלה העקרונית.

לאה נס: שם, לפחות, הם באים, מנסים להציע משהו, לא נכנס רגע לשאלה איך במקרה הספציפי שהיושב-ראש ציין, אבל מנסים להציע בשביל לראות אם לעשות משהו.

לאה נס: המדינה פשוט מתעלמת כאן.

לאה נס: היא לא באה.

לאה נס: זה לא מעניין אותה.

חיים כץ: כמו שפיר הנדסה.

חיים כץ: הוא לא בא לדיונים, אחר-כך הוא אמר, אני מוכן לתת לכם שלוש אגורות על כל 100.

חיים כץ: עכשיו המדינה גם את זה לא מוכנה.

לאה נס: העורך-דין שמייצג אותם בבית-המשפט אמר בבית-המשפט, ביקשו ממנו לייצג, אבל אמרו לו להגיד שהמדינה לא מוכנה.

חיים כץ: אתה יודע, יושב פה חבר הכנסת עמיר פרץ.

חיים כץ: אני זוכר שהוא היה יו"ר ההסתדרות ואז אמרו שניהול כושל של ההסתדרות, של קרנות הפנסיה.

עמיר פרץ: כן.

חיים כץ: עכשיו אתה צריך להבין שהמדינה לא משלמת את החובות לאג"חים של קרנות הפנסיה, והגירעון – אתה אשם.

חיים כץ: אתה מבין?

חיים כץ: הם לא משלמים, אבל אתה אשם.

חיים כץ: אחר-כך הם יכולים לבוא ולהגיד – וואלה, אתה אשם, יש פה גירעון.

חיים כץ: לא שילמו את החובות.

חיים כץ: הקופה הגירעונית חייבת.

חיים כץ: המדינה לא משלמת את חובותיה.

חיים כץ: אחר-כך מה הם מתפלאים שבן דב אומר אני לא רוצה לשלם?

עמיר פרץ: ולב לבייב?

חיים כץ: ולב לבייב?

עמיר פרץ: וכולם.

חיים כץ: ועוד האחרים, אומרים – אם המדינה לא משלמת, למה אני אשלם, מה, אני פראייר?

עמיר פרץ: נכון.

לאה נס: בוא רק נחדד את זה.

לאה נס: הם לפחות באים ומציעים לשלם, השאלה היא הוויכוח כמה.

לאה נס: פה, אין עם מי לדבר.

לאה נס: אין עם מי לדבר.

לאה נס: פשוט, כאילו זה לא נוגע להם.

לאה נס: כל עתיד המגזר החקלאי עומד פה על הכף, לא רק העובדים והספקים והאג"חים, כל עתיד המגזר החקלאי עומד על הכף.

עמיר פרץ: עזוב רגע עתיד של המגזר החקלאי.

עמיר פרץ: קודם כל, הדרך שבן-אדם צריך להחזיר את חובותיו.

עמיר פרץ: המוסר הזה, של להחזיר חובות, שמי שלוקח ממישהו משהו, צריך להחזיר.

עמיר פרץ: זה המצב היום?

עמיר פרץ: לפני שניתן לח"כים, בואו נשמע, ועד העובדים, בבקשה.

שאול צבעוני: אני יושב-ראש ועד עובדים.

שאול צבעוני: אל"ף, באמת תודה רבה על הזימון, אדוני היושב ראש, וחברי הכנסת שחלקם תומכים במאבק שלנו מהרגע הראשון.

שאול צבעוני: אני רוצה להתייחס, אפרופו אמירה שלך, להחלטת בית-המשפט, כב' השופטת אלשייך, היא קבעה באחת הפסיקות שלה שאם החומר שהוצג בפניה, והיא אמרה את זה בלשון זהירה, הנתונים שהוצגו בפניה מדויקים ונכונים מספיק ובהנחה שהם נכונים, ספק אם לא ניתן או אם לא ראוי להפעיל את סעיף 3.7.4 נדמה לי, או 3.7.6, לחוק החברות הממשלתיות.

חיים כץ: מה הוא אומר?

שאול צבעוני: יושבת המדינה, ב- 30.6, הקפיאו את אגרקסקו, אגרקסקו נכנסה להקפאה.

חיים כץ: מה אומר הסעיף הזה?

שאול צבעוני: הסעיף הזה אומר שבעצם אפשר, אחריות אישית.

עמיר פרץ: לתבוע את הדירקטורים בבית-המשפט, פלילי, הכל.

שאול צבעוני: כן.

שאול צבעוני: ב- 30.6 המדינה, בית-המשפט קבע שאגרקסקו נכנסת להקפאה.

שאול צבעוני: המדינה נכנסה להקפאה טבעית.

שאול צבעוני: יושב כאן מנכ"ל משרד החקלאות, יוסי ישי, שהוא בהחלט בעל השפעה ובאמת אני תוהה, יוסי, כשאתה רואה את הקמפיין שקורה במדינה, אתה באמת רוצה לחזק את הטייקונים?

שאול צבעוני: אתה באמת רוצה לחזק את נוחי דנקנר ותשובה?

שאול צבעוני: זה מה שאתה עושה בפועל.

שאול צבעוני: הרי מה שקורה, שכל המגדלים שלנו, שעזבו את אגרקסקו, לאיפה ילכו?

שאול צבעוני: ילכו למקומות האלה.

שאול צבעוני: זה מה שאתה רוצה?

שאול צבעוני: זאת השורה התחתונה של כל מה שקורה במדינה בשבועות האחרונים?

שאול צבעוני: אתם ישבתם במשך כמה חודשים ולא עשיתם שום דבר.

שאול צבעוני: צריך להגיד את האמת.

שאול צבעוני: יוסי, אני לא תוקף אותך ברמה האישית.

שאול צבעוני: ברמה העניינית.

שאול צבעוני: שרת החקלאות בהודעה לתקשורת, אני רוצה לצטט אותה מילה במילה, לא מתערבת בנושא אגרקסקו, בגלל חשש לניגוד עניינים.

שאול צבעוני: אני עוד לא שמעתי מקרה, שהולכים לפטר 300 עובדים, 350 עובדים בלי שקל פיצויים, שאין שקל פיצויים והיא יודעת את זה כי ישבנו שם.

חיים כץ: מה זה בלי שקל?

שאול צבעוני: הכוונה היא, אנחנו בסך-הכל, חיים, אדוני היושב ראש, אני קורא לך חיים כי גם אתה יושב ראש ועד עובדים לשעבר, בתעשייה האווירית, ועדיין, לא, יושב ראש פעיל, אנחנו שכנים אחד של השני לפחות במגזר הפיסי של הישיבה שלנו בבן גוריון.

שאול צבעוני: אנחנו, יש בידינו בסך-הכל סעיף 14 לחוק הפיצויים.

שאול צבעוני: ההסכמים בחברה, מאז ומתמיד, נקבעו כאשר החברה מפטרת עובד, היא משלימה לו את כספי הפיצויים מקופת הפיצויים המרכזית.

שאול צבעוני: מה לעשות והקופה הזאת הסתיימה.

שאול צבעוני: אגב, לא ניכנס להרבה מקומות.

שאול צבעוני: סתם, משרד האוצר שיושבים פה לצידי, בצד שמאל, אנשים מאוד מכובדים, אישרו בהעברה האחרונה, בינואר האחרון, אישרו תקציב לחברה, מימון לחברה בגובה של 55 מיליון שמתוכו 15 מיליון שקלים היו אמורים ללכת לטובת צמצומים, פיטורים, לטובת כספי פיצויים לעובדים, אף אחד לא דאג שזה ייושם, אף אחד לא חוקר למה זה לא יושם.

שאול צבעוני: כולם באים כנראה לישיבות הדירקטוריון, כולל גם נציגי המדינה, אני לא רוצה להגיד דברים לא מכובדים.

שאול צבעוני: אז לבוא לפה היום ולהפיל את כל האחריות על הכתפיים של העובדים?

שאול צבעוני: זה נשמע לי פשוט שערורייה.

חיים כץ: מה זה האחריות על הכתפיים של העובדים?

שאול צבעוני: אנחנו היום, העובדים, אנחנו היחידים שבעצם נלחמים למען כספי הפיצויים שלנו.

שאול צבעוני: חוץ מההסתדרות שעומדת מאחורינו.

חיים כץ: מה זה כספי הפיצויים?

חיים כץ: אתם רוצים שיסגרו את העסק?

שאול צבעוני: לא.

חיים כץ: אתם והנאמן.

שאול צבעוני: כן.

חיים כץ: הולכים ללחום על זה שיישאר לכם מקור פרנסה.

שאול צבעוני: נכון, נכון.

חיים כץ: ותוכלו להמשיך לעבוד עוד עשרות שנים.

חיים כץ: זה מה שאתם רוצים.

שאול צבעוני: בוודאי, בוודאי.

חיים כץ: אתם לא רוצים לקבל את הפיצויים, אפילו לא מוגדלים.

שאול צבעוני: בוודאי, בוודאי.

חיים כץ: אז בוא.

שאול צבעוני: חד-משמעי.

שאול צבעוני: אבל הקטע שאנחנו מדברים על הקטע של הפיצויים המוגדלים שאנחנו מדברים עליו, אנחנו מדברים עליו בהנחה שהחברה תעבור תהליך הבראה.

שאול צבעוני: בתהליך ההבראה הזה, יפוטרו X עובדים, מה גם שאם ייכנס פה בעלים חדשים לחברה, הוא לא ייקח אותי עם הזכויות הישנות שלי.

חיים כץ: כמה עובדים יש היום באגרקסקו?

שאול צבעוני: יש בארץ למעלה, משהו כמו 340 עובדים ועוד משהו כמו 180.

חיים כץ: כמה, לדעתך, יפוטרו?

שאול צבעוני: לפי תוכנית ההבראה שהוצגו בחברה, סדרי גודל של משהו בין 150 ל- 200 עובדים, משהו בסגנון הזה.

חיים כץ: מה הגיל הממוצע שלהם?

שאול צבעוני: הגיל הממוצע שלהם הוא ללא ספק מעל 50.

שאול צבעוני: מעל 50.

שאול צבעוני: אני אומר את זה באחריות.

חיים כץ: איפה הם מבוטחים פנסיונית?

שאול צבעוני: בקרן מקפת.

חיים כץ: מישהו ניסה לדבר עם המדינה על יציאה מוקדמת לפנסיה?

שאול צבעוני: זה בדיוק הסיפור.

שאול צבעוני: אין מה לדבר עם המדינה, באמת שאין מה.

שאול צבעוני: עד עכשיו אף אחד לא בא.

חיים כץ: טוב, אתם עוד לא שם.

שאול צבעוני: בדיוק.

חיים כץ: בוא בוא, אתם עוד לא שם.

חיים כץ: אם תצטרכו להגיע לפה לעניינים האלה, זה יטופל.

חיים כץ: חברת הכנסת מירי רגב.

מירי רגב: קודם כל, תודה לך, כבוד היושב ראש, על הדיון החשוב הזה.

מירי רגב: קיימנו דיון כזה לפני שבועיים בוועדת כספים.

חיים כץ: אם הייתי יודע, לא הייתי מקיים פה את הדיון היום.

מירי רגב: לא לא.

מירי רגב: לצערי לא ראינו איזה שהיא התפתחות בעניין.

מירי רגב: תראה, אני לא אדבר פה על חשיבות אגרקסקו, היא ידועה לכולם.

מירי רגב: אני לא אדבר על הייצור החקלאי, גם היא ידועה לכולם.

מירי רגב: אני באתי לדבר פה, בדיון הזה, רק על דבר אחד – על זכויות העובדים.

מירי רגב: לא יכול להיות מצב שאם מפטרים, הולכים להבראה וברור לחלוטי שכל בעל בית חדש, לא ייקח את אותם עובדים עם הזכויות שיש להם, לכן הוא יעדיף לפטר את רוב העובדים, כדי להביא עובדים בחוזה אישי כזה.

מירי רגב: זה אומר שאותם אנשים שעובדים שם שנים, לא יקבלו את הפיצויים שמגיעים להם.

מירי רגב: אני אומרת לך, כבוד היושב ראש, כל הוועדות פה בכנסת, כבודן במקומן מונח.

מירי רגב: הוועדה שצריכה לעשות את הכל כדי שהעובדים האלה, בכל תהליך של הבראה, יצאו עם פיצויים גדולים כמו שברשות השידור יצאו עם מיליון שקל כל עובד, זה הוועדה הזאת.

מירי רגב: לא יכול להיות מצב שנלך לתהליך של הבראה והעובדים הם היחידים שבעצם באים לדאוג על הזכויות שלהם.

מירי רגב: אין להם בעצם שום פה ושום גוף שהולך ומדבר אתם והאוצר, כמו שאנחנו רגילים, פשוט לא קיים, הוא אטום, הוא לא שומע, הוא לא יודע, כאילו הוא לא 90% מהבעלים, של חברת אגרקסקו, שכשהיא הרוויחה, הם זכו וכשהם לא מרוויחים, אז הם לא לוקחים חלק מזה.

חיים כץ: זה לא משנה בכלל אם הרוויחו או לא הרוויחו.

מירי רגב: ולכן אני אומרת, הם הבעלים, אבל הם בעצם אומרים – הם לא מעניינים אותנו.

מירי רגב: אנחנו הבעלים הם לא מעניינים אותנו וככה מרגישים היום 350 עובדים, אני מדברת אתך במעגל הישיר, עזוב את המעגל הרחב שדיבר עליו שלמה נס, במעגל הרחב, ולכן אני מבקשת ממך, כבוד היושב ראש, שבנושא זכויות העובדים, יינתנו להם בכל הבראה שתהיה, וזה צריך להיות תנאי חד משמעי לאוצר, הוא לא הולך לשום תהליך של הבראה ופיטורים, בלי שהעובדים מקבלים את מה שמגיע להם.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מודה לך.

עמיר פרץ: זה מאוד עצוב שאנחנו פה במסדרון הכנסת, קופצים מוועדה לוועדה, בשתי הוועדות, בכל מקרה, מתקיימים דיונים על פיטורי עובדים.

חיים כץ: בכנסת, לצערי, יש ערבוב של הוועדות.

חיים כץ: כל ועדה עובדת אולי לפי העיתון.

חיים כץ: אני אמרתי שאם הייתי יודע שוועדת כספים עשו דיון על אגרקסקו, לא הייתי עושה דיון.

מירי רגב: לא, אתה חייב לעשות דיון כי אין לי ספק שאתה תביא את הפיתרון הנכון.

חיים כץ: הם עשו לפני שבועיים.

חיים כץ: עכשיו אמרו לי שהם עשו לפני שבועיים.

חיים כץ: שכל ועדה תתעסק בנושאים שלה ותתמקצע בנושאים שלה ואז כל אלה שנוגעים לעניין יצאו נשכרים.

חיים כץ: הקפיצה ממקום למקום והדקלרציות בשביל לתפוש כתבה בעיתון, עושה נזק גם לכנסת, גם לציבורים שאנחנו צריכים לייצג ולשמור עליהם.

חיים כץ: מה לעשות?

חיים כץ: פרי הגליל לא יודע מה הוא צריך לעשות שם ועדת כספים, הם דנים על פירוק המפעל.

חיים כץ: אבל בסדר, נו מה.

אורלי לוי אבקסיס: והנזק הוא כפול, כי גם הצד השני אחר-כך לא לוקח את זה ברצינות, הוא אומר – יש פה פיזור.

מירי רגב: בסדר, אבל בגלל שזאת הוועדה הנכונה לדון באגרקסקו ובהבראה ובעובדים, זאת הוועדה גם שתביא לשינוי האמיתי ובכל תהליך של הבראה, אני יודעת שהוועדה הזו תדאג לעובדים.

חיים כץ: מירי, לפני דקה דיברת, עכשיו תני לעמיר לדבר.

עמיר פרץ: אני חושב, אדוני היושב ראש, שההערה שלך היא הערה חשובה ביותר.

עמיר פרץ: מעבר לעניין של ערבוב התחומים, אין בכלל שאלה שוועדת הכספים, היא דנה כל הזמן במיליארדים, אז בא לה איזה מפעל, אז הוא נמצא אצלה לא בראש סולם העדיפויות, כמו שאצלך אלה הנושאים, זה בעצם מהות הוועדה.

עמיר פרץ: אבל אנחנו כאן, אני חושב שמה שמתרחש באגרקסקו זה דבר לא יאומן.

עמיר פרץ: זה הונאה מהסוג הכי קשה שאני מכיר.

עמיר פרץ: למה?

עמיר פרץ: כי עד שבוע לפני שהכריזו שהולך להיות כונס, נתנו תקווה.

חיים כץ: אני מקווה שפקידי האוצר שם מקשיבים לך, הם עוד מעט יצטרכו לענות ואני רואה שהם כל הזמן מדברים ביניהם והם לא בדיוק מקשיבים לך, כמו שאמר הנאמן שלמה נס, הם לא באים יותר מדי לבית-המשפט.

עמיר פרץ: אני מסתפק בזה שאתה תקשיב.

חיים כץ: טוב.

עמיר פרץ: זה בסדר גמור.

עמיר פרץ: אני חושב שמה שקרה כאן זה מעשה הונאה, הובילו בכחש את העובדים, נתנו להם תחושה שהכל יהיה בסדר.

עמיר פרץ: הכל יהיה בסדר.

עמיר פרץ: המדינה היא אחראית על 90% מהמניות.

עמיר פרץ: פתאום הם התעוררו להם ומצאו את עצמם מתגלגלים בבית-המשפט, פתאום גלילה בסביבה וכשגלילה בסביבה זה אומר שיש צרות, זה לא, היא לא העוף שמבשר טובות, היא העוף שמבשר רק צרות צרורות, אבל בסוף נפתרות וזה חשוב.

עמיר פרץ: אבל אני חושב שמה שקורה כאן זה מבחן.

עמיר פרץ: קודם כל, אם ייווצר תקדים פה, שגם ה- 100% לא שילמו, זה קטסטרופה.

עמיר פרץ: אני חושב שצריך לעמוד על כך שההסכם ישולם במלואו.

עמיר פרץ: כשנחתם ההסכם, המדינה היתה חלק ממנו, זה לא אושר בלי אישור הדירקטורים שהיו נציגים של 90%, 90% מהם היו נציגים משורשרים ממוסד מדינתי כזה או אחר.

עמיר פרץ: הם לא גנבו את ההסכם באמצע הלילה, הם לא חטפו אותו משום מקום.

עמיר פרץ: לכן אסור בשום פנים ואופן להסתפק ב- 100%.

עמיר פרץ: אם תצא מפה נימה ש- 100%, עוד ימצאו איזה סידור וישלחו את כל ה- 350 עובדים הביתה.

עמיר פרץ: ומי אלה העובדים האלה?

עמיר פרץ: הרי זאת ספינת דגל, אלה עובדים ותיקים, חלקם הגדול מבוגרים.

עמיר פרץ: מה זה מבוגרים?

עמיר פרץ: בגיל הכי קשה במדינה, בין 50 ל- 55, בין 45 ל- 55, זה הגיל הכי קשה במדינה.

עמיר פרץ: מצד אחד, אתה מרגיש הכי צעיר, הכי מקצוען, הכי בעל ניסיון, מצד שני – סוגרים בפניך את כל הדלתות.

עמיר פרץ: ואני אומר, אדוני היושב ראש, אני מכיר את הרגישות שלך, לא רק רגישות, אתה, להבדיל מהרבה אחרים, יש לך ניסיון רב בלפתור בעיות ולמצוא את הפתרונות וגם, אין מה לעשות, אין הרבה מקצוענים שמביאים לפרטי פרטים, אם שכחת איזה סעיף של מדרגה כזאת או מדרגה אחרת, איך פתאום כשמתחילים לעשות את לוחות החישובים, פתאום כמה חבר'ה מוצאים את עצמם מפסידים מחצית מהזכויות שהם חשבו שהם צברו.

עמיר פרץ: וזה תקדים.

עמיר פרץ: ודאי שזה תקדים שישליך על ציבורי עובדים נוספים.

עמיר פרץ: אני גם לא מבין את משרד החקלאות.

עמיר פרץ: יושב פה מנכ"ל משרד החקלאות, שהוא, אני חושב, אחד האנשים היותר מחוברים לציבורים האלה, הוא היה חלק מהם, הוא ליווה אותם כל ימי חייו ואני לא מבין, אבל, איך בקלי קלות, בעצם, מוותרים על אגרקסקו.

עמיר פרץ: כי הרי כמו שאני שומע את הנימות, שיש בעצם גורמים אחרים שיחליפו את אגרקסקו, שלא מודאגים מהעניין של מי יטפל בסחורה ומי יטפל בתוצרת החקלאית בישראל.

עמיר פרץ: אני חושב שאגרקסקו הוא סמל.

עמיר פרץ: לא יודע, במקום אחר בעולם, מותג שווה כסף.

עמיר פרץ: מה שנקרא, המעמד של אגרקסקו בכל העולם, הרי זה לא דבר של מה בכך.

עמיר פרץ: אני מתפלא איך בקלי קלות, רק כדי ליישם את אותן תוכניות הפרטה שכל המדינה היום זועקת נגדם, רק בגלל זה, רק בגלל תפישת עולם מעוותת, לצערי הרב יש כאלה שמנסים לשכנע אותי.

עמיר פרץ: אין לך מה לשכנע אותי.

עמיר פרץ: אתם עוסקים בדת קלוקלת, שהדת היא כולה בנויה מדבר אחד – יש מדיניות מאקרו, אין בני אדם.

עמיר פרץ: אנחנו מתחילים קודם בבני האדם ואחר כך במדיניות.

עמיר פרץ: ולכן אני חושב, אדוני היושב ראש, כל מאמץ, גם אם אתה צריך ואני מכיר אותך, מבחינתך העניין של האגו לא משחק.

עמיר פרץ: גם אם צריך לשתף פעולה עם ועדת כספים, אני מכיר אותך, אני לא סתם אומר, אני חושב שאתה צריך לדבר עם יושב ראש ועדת הכספים להגיד לו בוא להקים ועדה משותפת, איזה צוות משותף.

עמיר פרץ: אני בטוח שהוא יסכים.

עמיר פרץ: הוא ישמח לגלגל לך את העניין עם כל הצרות שיש לו שם, כן.

עמיר פרץ: אבל יכול להיות שזה יקבל משנה תוקף, שהוא יתחייב בפניך שהוא לא מאשר לאוצר שום דבר בלי שפותרים את העניין.

עמיר פרץ: כי אתה בעיקר יכול פה ללמד את האוצר לקח שבאים נושאים של בריאות, של ביטוח לאומי וכו' וכו'.

חיים כץ: זה לא מעט.

חיים כץ: ותמ"ת, וזה לא מעט.

עמיר פרץ: אני מסכים אתך.

עמיר פרץ: אבל פה, האוצר, פחות אינטרסנט.

עמיר פרץ: איכפת לו?

עמיר פרץ: אל תיתן זכויות.

עמיר פרץ: בכספים הוא תקוע יותר.

עמיר פרץ: אם תהיה ביניכם שיתוף פעולה, לדעתי, עצם העובדה שישמעו שהקמתם צוות משותף, אני מאמין שהדברים יתחילו לזוז.

עמיר פרץ: ככה אני מאמין, זאת הצעתי הפרלמנטארית, כי אני לא מתכוון לנהל את המשא ומתן במקומם, הם יודעים לעשות את זה בעצמם.

עמיר פרץ: ואני מתנצל, אני הולך לפרי גליל וחוזר.

חיים כץ: כן, גברתי, את רצית להגיד משהו.

גלילה הורנשטיין: אני מייצגת את העובדים.

גלילה הורנשטיין: יש לי הרבה מה להגיד בקשר לזה ואני לא אגיד כי כבר כולם דיברו על הנושא העיקרי.

גלילה הורנשטיין: נכון שזו שערורייה איך שהמדינה, הממשלה, מתנערת מאחריות, אנחנו שוקלים אולי לעשות תביעות של הרמת מסך נגד כל בעלי המשרה, כל נושאי המשרה.

גלילה הורנשטיין: כרגע אנחנו לא מוכנים לוותר על כלום, אבל הזמן עושה את שלו.

חיים כץ: הוועדה מאוד תשמח אם תעשו את זה.

גלילה הורנשטיין: אני יודעת שהוועדה, כולם ישמחו.

חיים כץ: בייחוד יושב-ראש הוועדה, מאוד ישמח.

גלילה הורנשטיין: יופי.

גלילה הורנשטיין: לכן, אני אומרת כרגע, אנחנו לא יודעים איך זה יתגבש, ואני רוצה להגיע לנושא שבגללו אני פה כרגע, בקשר לעובדים.

גלילה הורנשטיין: בקצרה, ממש בקצרה, גם את הדברים האלה אמרנו בבית-המשפט, אמרתי בבית-המשפט וכתוצאה מזה ניתנה ההחלטה החמורה שאני 25 שנה מופיעה, כמעט ארבע, חמש פעמים בשבוע בבית משפט, עוד החלטה כזאת חמורה לא היתה, שהשופטת תגיד שלא רק 373 או 374, כרגע אני לא זוכרת, אלא גם מעבר לזה.

גלילה הורנשטיין: אני לא יודעת אם הרמיזה היתה ללכת למשטרה או לא, אבל נעשו פה דברים שתהיה חקירה עליהם.

גלילה הורנשטיין: אנחנו על החקירה לא נוותר.

גלילה הורנשטיין: עכשיו, החקירה הולכת אחורנית, אבל היא הולכת גם קצת פחות אחורנית, מכיוון שבתחילת שנה, נכנסה חברת ייעוץ שקוראים לה טריגר, כנראה חברה רצינית.

גלילה הורנשטיין: ישבה וניהלה כל מיני התייעצויות והגיעו לכל מיני מסקנות, אחת המסקנות שלא היתה, זה בקשר להקפאת הליכים ואני בודקת את זה ובית-המשפט אתם, לא היתה החלטה כזאת שלהם.

גלילה הורנשטיין: In between, בין לבין.

חיים כץ: אז מה ביקשתם, פירוק?

גלילה הורנשטיין: לא ביקשו כלום.

חיים כץ: מה את רצית, כעורכת-דין?

גלילה הורנשטיין: אני לא רציתי עוד כלום.

גלילה הורנשטיין: תכף אני אגיד לך מה אני רוצה ואיך אנחנו צריכים את העזרה של הוועדה הזו.

גלילה הורנשטיין: אני רק רוצה לייצב את זה לנקודה כדי שתבין איפה אנחנו נמצאים בבעיה מאוד גדולה, מעבר לכל מה שאמרו עכשיו.

גלילה הורנשטיין: מכיוון שאם לא יעזרו לנו, הם ילכו הביתה עם פדיון החופשה שמגיעה להם, וחודש הודעה מוקדמת.

חיים כץ: לפי מה שאת מדברת ועוד אחרים דיברו פה, הסכמתם שהחברה הזאת נגמרה.

גלילה הורנשטיין: לא לא לא לא, אז תן לי לסיים, לא.

גלילה הורנשטיין: היתה ועדה, חברה שנתנה ייעוץ לחברה.

גלילה הורנשטיין: כתוצאה מהייעוץ הזה, התנהל משא ומתן עם ועד העובדים, להתייעלות.

גלילה הורנשטיין: ואמורים היו לחתום על הסכם קיבוצי ואתה יודע בדיוק מה זה הסכם קיבוצי, שבו בין השאר, עיגנו את תנאי הפרישה שהיו לעובדים, מקדמא דנא, 65 שנה.

גלילה הורנשטיין: 48%, הודעה מוקדמת וכל מה שצריך שיהיה.

גלילה הורנשטיין: יומיים שלושה לפני ההקפאה.

חיים כץ: מה זה 48%?

גלילה הורנשטיין: במקום 200% - 48%.

גלילה הורנשטיין: תראה על מה הם הלכו.

גלילה הורנשטיין: הרי בדרך-כלל, כשאתה מנהל משא ומתן לוועד עובדים עם הנהלה, אתה אומר – תן לי מה שיש לי בקופה, אבל תן לי עוד 100%, זה 200% או 300%.

גלילה הורנשטיין: זאת אומרת מעבר ל- 100 וה- 100 אצלם, כמו שאמרו לך קודם, יש סעיף 14, אין השלמה.

חיים כץ: אז הוא לא 100 הוא בערך 80.

גלילה הורנשטיין: אין השלמה, הוא 75 בדרך-כלל.

חיים כץ: 80, בערך.

גלילה הורנשטיין: המקסימום, אולי.

גלילה הורנשטיין: זאת אומרת שעכשיו, כתוצאה מזה שהוגשה בקשת פירוק ואמורה, בקשת הקפאה, שאמורה היתה להיכנס בהסכמה יחד עם העובדים ויחד עם ההסתדרות, עשו מחטף במעמד צד אחד, ביקשו למנות את שלמה נס כנאמן ובזה נגמר הסיפור.

גלילה הורנשטיין: עכשיו יש יום קובע, יש עבר, יש הווה ויש עתיד.

גלילה הורנשטיין: כדי להיכנס לעבר, אנחנו צריכים את העזרה שלכם.

גלילה הורנשטיין: מה זאת אומרת?

גלילה הורנשטיין: אנחנו טוענים, אנחנו, שלעובדים מגיע שייחתם ההסכם הקיבוצי.

גלילה הורנשטיין: אנחנו דרשנו בבית-המשפט, אני לא אכנס לדיונים שהיו, וביקשנו אישור מבית-המשפט, לנהל משא ומתן מול בעל התפקיד, על-מנת לחתום על אותו הסכם קיבוצי שאמורים היו לחתום עליו, ששם יהיו מעוגנים הפיצויים המוגדלים.

גלילה הורנשטיין: כי אם אין עיגון של פיצויים מוגדלים, שום קופה לא תשלם להם שקל מעל מה שהחוק נותן להם.

גלילה הורנשטיין: בית-המשפט אישר את זה, ניהלנו משא ומתן.

גלילה הורנשטיין: ביום רביעי הכנסתי בקשה לבית-המשפט, עד היום אין תגובה.

גלילה הורנשטיין: אין החלטה.

גלילה הורנשטיין: באם יהיה לנו הסכם קיבוצי, אנחנו נוכל לפעול בכמה שטחים ואני לא אכנס לזה גם עכשיו.

גלילה הורנשטיין: אנחנו נוכל לחלק את העומס, את הלחץ הכספי שישנו וזה חוב כספי אדיר, קרוב ל- 100 מיליון שקל לעובדים, שזה בסך-הכל 48% פיצויים, זה לא 200%, זה הודעה מוקדמת, זה משהו.

גלילה הורנשטיין: אנחנו נוכל.

חיים כץ: טוב, אנחנו עוד לא שם, איפה שאת.

גלילה הורנשטיין: אנחנו שם.

חיים כץ: לא, אנחנו עוד לא.

גלילה הורנשטיין: אנחנו.

גלילה הורנשטיין: רגע, אנחנו שם.

גלילה הורנשטיין: למה אנחנו שם?

גלילה הורנשטיין: כי אנחנו, תוך כדי זה, התחלנו לנהל משא ומתן עם הביטוח הלאומי.

גלילה הורנשטיין: לנו היתה תחושה שההסדר הזה לא ירקום עור וגידים.

גלילה הורנשטיין: למה?

גלילה הורנשטיין: כי חוב של חצי מיליארד שקל, צריך לבוא משקיע שייתן מספיק כסף כדי לעשות את התספורת שכולכם קוראים לה.

גלילה הורנשטיין: לפי מה שאנחנו מבינים, אין אפילו אפשרות לעשות תספורת, אלא רק קרחת.

גלילה הורנשטיין: זאת אומרת שלא ברור אם יהיה בכלל הסדר נושים.

גלילה הורנשטיין: ואנחנו הצענו לבית-המשפט, בהסכמות עם הנאמן, וזה טקטיקה משפטית שאנחנו עושים אותה, לעשות הסדר אגב פירוק, כדי שהעובדים יקבלו כסף גם מהביטוח הלאומי.

גלילה הורנשטיין: הפירוק אחר כך יעוכב וההסדר ימשיך.

גלילה הורנשטיין: אני רק אומרת את זה לפרוטוקול.

גלילה הורנשטיין: אם תרצה, תקבל הסבר יותר מאוחר.

גלילה הורנשטיין: זה פשוט לסבר את אוזנך.

גלילה הורנשטיין: כשהגענו לביטוח הלאומי, לקבל את ההסכמות שלהם, הביטוח הלאומי מתנגד ואומר – אני מוכן, אני מוכן לשלם את הכסף, בתנאי שאני אחזור בכסף שאני משלם לעובדים, לקופת הנאמן.

גלילה הורנשטיין: וזה בלתי אפשרי כי בית המשפט לא מאשר את זה.

גלילה הורנשטיין: לכן, אנחנו נצטרך את עזרת הוועדה ואם אדוני יירצה שנגיש לו איזה נייר קטן של הסבר ועל חילוקי הדעות המשפטיים שיש לנו עם היועץ המשפטי לביטוח הלאומי.

גלילה הורנשטיין: מה שאנחנו צריכים מהוועדה זה לעזור לנו בביטוח הלאומי.

גלילה הורנשטיין: בהנחה שנקבל החלטה של בית משפט שיש לנו הסכם קיבוצי שיירשם כחוק, שאנחנו נוכל לקבל את הגמלה מהביטוח הלאומי, מבלי שהם יחזרו לקופת הנאמן.

חיים כץ: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: ממש רק משפט כי אני צריך לגשת.

אילן גילאון: תראה, כל הרשת ביטחון הזאת שאת מדברת עליה, על הכיפאק, כשהיא תהיה מוכנה, לכל צרה.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית היא שצריך ללכת לתספורת של תלתלים ואני הרי מכיר, רק משקיע אחד פה בעניין הזה, וזה המשקיע הקודם שהיה בסוג כזה של חברה.

אילן גילאון: מה שמסתובב היום ברחובות, אם מישהו לא קלט עדיין, זה שאנשים הולכים לנתץ את כל עגל ההפרטה לגמרי.

אילן גילאון: יש פה בעיה.

אילן גילאון: בעיקר בגיל קריטי כזה, של אנשים שנמצאים במצב של מוות קליני מבחינת שוק התעסוקה.

אילן גילאון: ובמקרה הזה, מדינת ישראל לא יכולה לברוח.

אילן גילאון: אז לכן צריך לחייב אותה, כי אחרת אני מאמין שיש פה איזה בוננזה.

אילן גילאון: פעם היו קוראים לזה אחים, עכשיו יכול להיות שזה רק אח אחד, אני לא יודע מי.

אילן גילאון: שמישהו מן הסוג הזה בעצם עושה כאן עסק על גב מי, על גב האנשים האלה.

אילן גילאון: ולכן, אתם לא צריכים להתחיל לחשוב מראש כאילו העסק פורק.

אילן גילאון: המלחמה צריכה להיות לגמרי על הבית, שהרשת ביטחון מוכנה, כדי לא להישאר קרחים מכאן ומכאן, כי אנחנו מכירים את מדינתנו לצערנו הרב.

אילן גילאון: אבל התביעה של הוועדה, ואני לא יודע, יכול להיות .

חיים כץ: אמרת משפט יפה.

חיים כץ: היה שווה שתתעכב ותגיד.

אילן גילאון: אז אני אלך.

חיים כץ: שהמלחמה עוד לא נגמרה.

אילן גילאון: זה המלחמה על הבית.

אילן גילאון: וזה מה שחייב לצאת מפה.

אילן גילאון: המשקיע, אני מכיר אותו.

אילן גילאון: בניגוד לכל העניינים של מדינה במכרז, במכרז הזה צריך לזכות האוצר של מדינת ישראל.

אילן גילאון: אין מישהו אחר כרגע.

אילן גילאון: זה מה שרציתי להגיד, תודה.

חיים כץ: בואו נשמע קצת את משרד האוצר.

חיים כץ: אני אשמע אותך גם.

חיים כץ: בואו נשמע את משרד האוצר.

חיים כץ: קודם כל, על זה שלא משלמים את האג"חים.

חיים כץ: בי"ת, על טענות העובדים.

ענת לינדנבאום: אני רפרנטית חקלאות באגף החשב הכללי.

ענת לינדנבאום: קודם כל, אני אגיד פה לחברי הוועדה ולנוכחים בדיון שאנחנו כן מגיעים לבית-המשפט, עו"ד שלמה נס, אנחנו נמצאים שם בכל הדיונים.

חיים כץ: מצוין.

לאה נס: לא אמרתי את זה.

חיים כץ: סלח לי, אדוני, סליחה.

ענת לינדנבאום: וגם בוועדות בכנסת, היה דיון לפני שבועיים וגם הדיון הנוכחי וככל שיהיה צורך, נגיע לכל הדיונים.

חיים כץ: זה דברים קטנים.

חיים כץ: השאלה הגדולה אם אתם משלמים את החובות שלכם.

חיים כץ: את האג"חים, אם אתם משלמים.

חיים כץ: לא אם אתם מגיעים לפה.

חיים כץ: להגיע לפה לא עולה כסף.

חיים כץ: נהפוך הוא, אתם מקבלים משכורת כשאתם באים לפה.

ענת לינדנבאום: נתחיל דווקא בעובדים, כי לשם זה נתכנסנו כאן היום.

חיים כץ: אני, גברת, אני שאלתי אותך שאלות ואת לא קובעת איפה מתחילים.

חיים כץ: ואני רוצה לדעת אם את משלמת את החובות שלך ואחר כך נגיע לעובדים.

ענת לינדנבאום: נושא האג"חים וגם המשקיעים המוסדיים שקנו את האגרות חוב האלה בהנפקה, בשנת 2008, כאשר הבנקים עצרו את האשראי לחברת אגרקסקו, הנושא הזה נמצא בבית משפט.

ענת לינדנבאום: הנושים הם לא נושים מובטחים, המוסדיים.

ענת לינדנבאום: והנושא הזה כרגע נמצא בדיון.

חיים כץ: את מבינה שאת מדינת ישראל, הסמל של כל המשקיעים?

חיים כץ: את הסמל של כל מדינת ישראל, כולם מסתכלים אם משלמים חובות או אנחנו הגנבים הראשיים.

חיים כץ: זו השאלה.

ענת לינדנבאום: OK.

ענת לינדנבאום: תראה, מדינת ישראל הזרימה בדצמבר 2010, 55 מיליוני שקלים לחברה, זה צוין פה בעבר.

ענת לינדנבאום: דרך אגב, בעלים אחרים בחברה הזאת, לא ביצעו הזרמה כשהמדינה הזרימה את הסכום הזה, שהוא סכום נכבד והמטרה של הסכום הזה היתה בשביל לעמוד בהתחייבויות שבשטר הנאמנות של איגרת החוב שהונפקה למוסדיים.

ענת לינדנבאום: כי יש שם דרישת Covenants של הון עצמי וכשהחברה ירדה מתחת לדרישות ההון העצמי, באו וביקשו מהמדינה והמדינה הזרימה את הכסף הזה, כדי שהחברה תוכל, כדי שיהיה הון עצמי, למען השטר נאמנות של האיגרת חוב.

ענת לינדנבאום: זה דבר ראשון.

חיים כץ: לא לא, זה לא דבר ראשון ודבר שני.

חיים כץ: את מבינה שיושבים פה אנשים שכל אחד, כל אחד מהם, שיושב פה, נתן למדינה בכוח, כי המדינה כבעלים, כבעלים של הקופות, קנתה את האיגרת, בזכות שלי להזדקן בכבוד, ושלה ושלה ושלה, המדינה קנתה את האיגרת, משום שהמדינה ממנה את המנהל והמדינה ממנה את הכל, והמדינה גונבת ממני את הזכות להזדקן?

חיים כץ: המדינה קנתה את האיגרת אצל המנהל שלה.

חיים כץ: לא בציבור.

חיים כץ: המדינה מינתה את המנהל וגונבת את הכסף, את מבינה מה את מדברת?

ענת לינדנבאום: איגרת החוב הונפקה.

חיים כץ: מה זה, הם עושים שותפויות?

חיים כץ: ביד אחת היא אומרת אני אקנה אצל אותו בעלים, המדינה הלאימה את הקופות.

חיים כץ: המדינה שמה מנהל.

חיים כץ: אין שם דירקטוריון, אין שם ועדת ביקורת, אין שם כלום.

חיים כץ: אתם גונבים ביחד?

חיים כץ: אתם גונבים ביחד?

חיים כץ: תגידי לי.

חיים כץ: מה זה הדבר הזה?

חיים כץ: זה לא איגרת שהלכה לציבור, זה איגרות שהלכו למוסדיים.

ענת לינדנבאום: אבל המוסדיים זה לא המדינה.

חיים כץ: מה את אומרת?

חיים כץ: קרנות הפנסיה זה לא המדינה?

ענת לינדנבאום: פסגות זה המדינה?

חיים כץ: כן, ב- 2003 המדינה הלאימה אותם, זה לא גופים פרטיים.

חיים כץ: המדינה השקיעה 83 מיליארד שם.

חיים כץ: כל קרנות הפנסיה הוותיקות הן המדינה, הן לא גופים פרטיים.

ענת לינדנבאום: לא רק קרנות פנסיה ותיקות.

חיים כץ: קרנות הפנסיה הוותיקות, אתם אנסתם אותן לקנות אג"חים.

חיים כץ: אתם אנסתם אותם לקנות אג"חים, עכשיו אתם לא משלמים את האג"חים.

ענת לינדנבאום: אני לא מסכימה.

חיים כץ: מה זה הדבר הזה?

ענת לינדנבאום: לא אנסנו מנהלים.

חיים כץ: אתם מחליטים להם.

חיים כץ: שמעי מה שאני אומר לך .

ענת לינדנבאום: לא אנסנו אותם לקנות אגרות חוב.

ענת לינדנבאום: הם קיבלו עליהם ריבית כפולה ממה שקיבלו באותה תקופה על איגרת חוב ממשלתית צמודת מדד.

חיים כץ: אז מה?

ענת לינדנבאום: וידעו שגלום בכך סיכון.

ענת לינדנבאום: זה איגרת חוב ללא שעבודים, ללא ביטחונות.

חיים כץ: את מבינה מה אני אומר לך?

חיים כץ: את הבעלים במשרד האוצר.

חיים כץ: את קובעת את התקנון, את מחליטה הכל.

חיים כץ: אומרת ליעל אנדורן או למי ששם במקומה, אומרת – אתה קונה אג"חים.

ענת לינדנבאום: של חברה.

חיים כץ: אתה קונה, אבל היא לא מחליטה כוועדת השקעות עצמאית.

חיים כץ: את אומרת לה, אין לה ברירה.

חיים כץ: אם לא, את תפטרי אותה מחר בבוקר.

ענת לינדנבאום: מה פתאום?

חיים כץ: והיא קונה.

חיים כץ: תשמעי מה אני אומר לך.

חיים כץ: והיא קונה אג"חים ואת היום לא משלמת את האג"חים?

חיים כץ: את מבינה מה שאת אומרת?

חיים כץ: את נכנסת לי לכיס ולה ולה ולה ולו, ולוקחת לו את הזכות להזדקן בכבוד?

חיים כץ: לפני העובדים.

חיים כץ: איך את, ולעובדים.

ענת לינדנבאום: אנחנו לחלוטין לא מסכימים עם הקביעה שאנחנו מחייבים גופים מוסדיים לקנות את האגרות חוב האלה.

חיים כץ: את אומרת ברצינות?

חיים כץ: את לא?

חיים כץ: אז למה הם קנו?

ענת לינדנבאום: הם קנו כי הם קיבלו עליהם תשואה.

חיים כץ: אז למה לא יצאתם לציבור?

חיים כץ: אם התשואה היתה כזאת טובה והיה כזה אטרקטיבי.

ענת לינדנבאום: איזה יצאנו לציבור?

ענת לינדנבאום: זה החברה הנפיקה את האגרות חוב.

חיים כץ: האגרות חוב לא הלכו לציבור, רק למוסדיים.

ענת לינדנבאום: נכון.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: אם התשואה היתה כזו טובה, כזה מצוין, הייתם יוצאים לציבור, מי שרוצה – היה נותן 8.5% ריבית, מי שרוצה יודע שגלום פה סיכון, גלום פה סיכון, היה לוקח סיכונים, אולי לא היו לי טענות.

חיים כץ: ברגע שלא יצאתם לציבור והנפקתם רק למוסדיים, והמוסדיים כפופים אליכם, החלק הארי שלהם.

ענת לינדנבאום: המוסדיים היו מודעים לסיכון, זה כתוב בדו"ח הדירוג של ההנפקה.

חיים כץ: אבל אין להם ברירה, אתם הבוסים שלהם.

חיים כץ: את מבינה מה יש פה?

ענת לינדנבאום: אנחנו לא הבוסים שלהם, הם לא חייבים לקנות איגרת חוב בהנפקה.

חיים כץ: הם חייבים, אם את אומרת אם לא – תפטרי אותם.

חיים כץ: כמו שהם עושים את התקנון, הם עושים בתקנון כמו שאתם אומרים להם.

חיים כץ: את מבינה את ההפקרות?

חיים כץ: את מבינה את ההפקרות במשרד האוצר?

ענת לינדנבאום: לא הגענו לכאן עם הנתונים, אבל ממה שאנחנו ככה בכל-זאת יודעים, הגופים שמחזיקים את איגרות החוב הם גופים פרטיים.

ענת לינדנבאום: זה חשוב להגיד את זה, הם גופים פרטיים.

חיים כץ: יש את הרשימה של המחזיקים?

ענת לינדנבאום: יש.

ענת לינדנבאום: אין לי אותה כאן אתי ואני מוכנה להעביר אותה.

חיים כץ: תעבירי לוועדה את רשימת כל המחזיקים באג"חים, ונראה אם יש שם את עמלים, את עמיתים, את מקפת, את נתיב, יש להם?

קריאה: אני חושב שכן, אבל תכף, אני רוצה להתייחס.

חיים כץ: מה זה הדבר הזה?

ענת לינדנבאום: המחזיקים הגדולים ממה שאני זוכרת.

ענת לינדנבאום: .

חיים כץ: לא יודע גדולים.

חיים כץ: גדולים, קטנים, ברגע שיש המדינה, כבעלים, מצד אחד היא נותנת לה הוראה לקנות אג"חים, מצד שני, לא משלמת את האג"חים.

חיים כץ: והיא מהמרת, מהמרת כמו בקזינו בכספים של האזרחים להזדקן בכבוד, יש לנו בעיה.

חיים כץ: בשביל זה מתרוצץ עכשיו ברחוב.

חיים כץ: בשביל זה מנכ"ל משרד האוצר צריך להתפטר.

חיים כץ: בשביל זה יש אנרכיה.

חיים כץ: למה כנראה אתם כבר לא מבינים מה שאתם עושים.

חיים כץ: כנראה שאתם לא מבינים מה שאתם עושים.

חיים כץ: אם אתם יודעים לא לשלם את החובות שלכם, אז יש בעיה.

חיים כץ: לא מעניין אותי אם השקעתם 100 מיליון או 200 מיליון.

ענת לינדנבאום: שוב פעם אני חוזרת, שהחובות.

ענת לינדנבאום: .

חיים כץ: זה כמו ילד, במשפחה שלך ושלי, אם הילד לא יודע, אנחנו נשים לו שיעורים פרטיים.

חיים כץ: עד שהוא ידע.

חיים כץ: ונשקיע ונשקיע ונשקיע.

חיים כץ: מה זה הדבר הזה?

ענת לינדנבאום: חשוב לציין כאן בדיון, שחברת אגרקסקו היא לא חברה ממשלתית.

חיים כץ: היא חברה ממשלתית.

ענת לינדנבאום: היא חברה בבעלות מעורבת, לא נכון.

ענת לינדנבאום: זה לא נכון.

חיים כץ: חברה מעורבת עם 90% מניות.

ענת לינדנבאום: זה לא 90%.

ענת לינדנבאום: מועצות הצמחים הם לא ממשלתיות, זה גוף סטאטוטורי, לממשלה אין פיקוח עליו, אנחנו בסך-הכל 5%.

קריאה: ואם אני הייתי יושב ראש מועצת הצמחים?

חיים כץ: סלח לי, אדוני.

ענת לינדנבאום: חמישה נציגים של הממשלה מתוך 40 חברי מועצה, הם נבחרים על-ידי השרים, שר החקלאות, שר התמ"ת ושר האוצר, חמישה מתוך 40.

ענת לינדנבאום: כל השאר נבחרים על-ידי החקלאים.

ענת לינדנבאום: אלה נציגי החקלאים, למשרד האוצר אין פיקוח על הגוף הזה ואני יכולה גם מעבר לזה לומר פה לפני הוועדה, שמשרד המשפטים מקדם כללי פיקוח חדשים על גופים סטאטוטוריים, מתוך הצורך הזה.

חיים כץ: מאחר ואנחנו יודעים את קצב העבודה של משרד המשפטים ואנחנו רואים את זה בחקיקה, זאת אומרת, אם הנכד שלי שנולד לפני שנה ייבחר לכנסת, אולי הוא ידון בתקנות שמשרד המשפטים יבוא בשביל לשמור על העניין.

חיים כץ: אז הוא מקדם, אז מה את מספרת לי סיפורים?

ענת לינדנבאום: אבל בכל מקרה, לגבי מועצת הצמחים, חשוב שיהיה ברור שזה לא הממשלה.

ענת לינדנבאום: זה לא הממשלה.

ענת לינדנבאום: אם זו היתה הממשלה אז הם היו משתתפים גם בהזרמת ההון הקודמת שנעשתה והיינו יכולים לבוא, אנחנו אפילו לא במשא ומתן עם מועצת הצמחים.

ענת לינדנבאום: זה המצב.

חיים כץ: אז את לא יודעת לענות לי.

ענת לינדנבאום: אין לנו שום יכולת להשפיע על המועצה.

חיים כץ: את לא יודעת לענות לי למה המדינה לא משלמת את האג"חים, למה היא לא מגיעה להסדרי נושים, למה היא לא באה ומדברת על תספורות.

ענת לינדנבאום: אני יודעת להגיד שהנושא נמצא בבית משפט.

חיים כץ: למה זה צריך להגיע לבית המשפט?

חיים כץ: למה זה לא בא בהסדר נושים ואומרים באג"חים אנחנו ניתן ככה או ניתן ככה.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: למה?

ענת לינדנבאום: ניסיון להגיע להסדר נושים לא צלח.

חיים כץ: המדינה היתה בהסדר עם הנציגים של הקופות?

חיים כץ: היה הסדר כזה?

חיים כץ: היה ניסיון לקבוע הסדר כזה?

ענת לינדנבאום: מעדכנת אותי פה הנציגה מרשות החברות שהיה ניסיון של החברה להגיע להסדר.

חיים כץ: היה הסדר, היה מועד שנקבע?

חיים כץ: היה מועד שנקבע לכל הגופים, שמחזיקים את האג"חים, לדיון עם המדינה?

חיים כץ: המדינה היתה שם בהסדר כזה?

חיים כץ: את בטוחה או שנשאל את דורון כהן?

ענת לינדנבאום: המדינה לא הגיעה לדיון הזה.

חיים כץ: היא לא הגיעה לדיון?

חיים כץ: המדינה לא הגיעה לדיון?

חיים כץ: למה?

חיים כץ: חובות לא צריך להחזיר?

חיים כץ: זה החינוך שאנחנו נותנים?

חיים כץ: לכל עם ישראל.

קריאה: הם לא הגיעו גם לדיונים עם הנאמן.

חיים כץ: זה החינוך.

חיים כץ: זה החינוך שאנחנו נותנים, שאפשר לקחת חובות, אפשר לעשוק את האנשים, אפשר לעשות הכל, רק לא צריך להחזיר, 'למה אנחנו, ילדי האוצר, נעשה מה אנחנו רוצים'.

חיים כץ: אוי לנו שכך הוא.

חיים כץ: רצית להגיד משהו?

מעיין נשר: אני רפרנטית חקלאות באגף תקציבים.

מעיין נשר: רציתי להדגיש שאתה אומר פה התקנות של משרד המשפטים לא היו מקודמות.

מעיין נשר: הדבר נאמר כדי לבוא ולהגיד שלמדינה יש בעיה עם פיקוח על הגופים כגון מועצת הצמחים, מועצת הלול, התאגידים הסטאטוטוריים, יש בערך 50 כאלה, שיש לה שליטה בהם אבל היא מאוד מוגבלת ולבוא ולטעון ש- 90% מהמניות הן בבעלות המדינה, זה פשוט לא מדויק.

מעיין נשר: יש לנו, החברה היא חברה מעורבת, 30% מהמניות הן בבעלות המדינה, המדינה באה ולקחה אחריות בדצמבר, הזרימה 55 מיליון כשאף אחד מהגופים לא תנובה ולא מועצת הצמחים, שם שקל.

מעיין נשר: נתנה את זה חלק להסדר התייעלות וחלק לפיתרון מול.

חיים כץ: למה היא לא באה להסדר נושים עכשיו?

חיים כץ: למה המדינה לא הגיעה?

חיים כץ: סליחה, גברתי.

חיים כץ: מה את מספרת לי פה סיפורים על מה שהיא נתנה?

חיים כץ: המדינה כמדינה צריכה לשלם את החובות שלה.

חיים כץ: והיא לא משלמת גם אם היא נתנה 55 מיליון, שזה כלום.

חיים כץ: כלום.

חיים כץ: המדינה היא סמל.

חיים כץ: מסתכלים עליה ואומרים – אם היא לא משלמת, אין אחד במשק שצריך לשלם.

חיים כץ: אם מותר למדינה לא לשלם, אז מותר לבן דב לא לשלם ומותר לתשובה לא לשלם ומותר ללבייב לא לשלם.

מעיין נשר: יש פה מצב שונה.

מעיין נשר: המדינה לא באה ואומרת – אני רוצה להישאר פה בעלת השליטה בחברה.

מעיין נשר: המדינה באה ואומרת – אנחנו, יש פה חברה שכשלה והמדינה כבר שנים יש החלטת ממשלה שהולכים להליך הפרטה והחברה הלכה להליך הקפאה.

חיים כץ: שתבוא המדינה, שתבוא המדינה.

מעיין נשר: הסדר עם בעלי החוב נמצא כרגע בבית המשפט.

חיים כץ: שתבוא המדינה ותגיד – הנה החוב, הנה כל החוב, לא רוצה להיות יותר במשחק הזה.

חיים כץ: גמרתי את הכל.

חיים כץ: הנה, כל הכסף, ויוצאת מהמשחק.

חיים כץ: המדינה זה לא עוד איזה מישהו שלוקח הלוואות ולא משלם, תכניסו לכם לראש.

מעיין נשר: גם נכסי המדינה אינם הפקר, כספי המדינה זה כספים שלך ושלי ושל כל מי שיושב פה מסביב לשולחן ואם המדינה צריכה לשלם כספים, המדינה משלמת.

מעיין נשר: אבל ידה אינה קלה על ההדק של הקופה הציבורית ומשלמת.

חיים כץ: ידה על ההדק של הקופה, כשהיא ממנה סגני שרים בעיריית ירושלים וידה קלה על ההדק כשהיא נכנסת לי לכיס ומוציאה את הכסף כמו גנב בלילה.

מעיין נשר: עיריית ירושלים זה לא אני, אני מצטערת.

חיים כץ: לא לא, אבל זה כספי הציבור שהמדינה לא קלה על ההדק, תלוי על איזה הדק.

חיים כץ: כשזה הכסף של הציבור, של הזכות להזדקן בכבוד, של הזקנים, של ניצולי השואה, המדינה ידם קשה, שלא ייקנו חלילה חיתולים, שלא יקבלו סיעוד.

חיים כץ: זה בסדר.

חיים כץ: אז ידם קשה, את אלה הם מנצחים.

מעיין נשר: אדוני יושב הראש, אני בטוחה שגם אתה יודע אם יש לך קרן, שגם האזרח יכול לבוא ולבחור באיזה מסלול הוא משקיע את כספו.

מעיין נשר: יש מסלולים שאתה בוחר להשקיע כסף בסיכון וכסף בפחות סיכון.

חיים כץ: תדברי בדברים שאת בקיאה בהם.

מעיין נשר: האג"ח הזה היה ידוע למי שהשקיע בו.

חיים כץ: את רוצה שאני אסביר לך פנסיה או שאת עכשיו במונולוג?

חיים כץ: את רוצה שאני אסביר לך פנסיה, או שאת במונולוג?

חיים כץ: יש קופות ותיקות, ש- 50% או 40% מהאוכלוסייה בקופות האלה.

חיים כץ: שם, קופות סגורות.

ענת לינדנבאום: אנחנו לא שם.

חיים כץ: שם קנו אג"חים.

ענת לינדנבאום: אדוני היושב-ראש, גם האג"חים האלה מוחזקים בתיקי הנוסטרו של בתי השקעות, לא רק בקרנות הפנסיה.

חיים כץ: זה לא מעניין אותי.

ענת לינדנבאום: אנחנו מכירים את הנתונים כמו שהם.

חיים כץ: גברת, זה לא מעניין אותי.

ענת לינדנבאום: זה כן מעניין.

חיים כץ: פה לפני דקה אמרת שאת לא יודעת מה הנתונים.

ענת לינדנבאום: אני לא זוכרת.

חיים כץ: את לא זוכרת, אז תבדקי.

חיים כץ: בי"ת, גם אם יש שם שקל אחד, בקופה שאתם מנהלים, תחזירו אותו.

חיים כץ: זה גם הרצח וגם ירשת.

חיים כץ: גם אתה מנהל וגם גונב.

חיים כץ: גם מנהל, גם מחליט לקנות וגם גונב.

חיים כץ: אין כאלה דברים.

חיים כץ: אין כאלה דברים.

חיים כץ: לא קיים.

חיים כץ: גם אם יש שקל, תחזירו אותו.

חיים כץ: מה זה הדבר הזה?

חיים כץ: באיזה מדינה אנחנו חיים?

חיים כץ: מדינת בננות?

חיים כץ: הוא גם מנהל וגם גונב?

חיים כץ: אין כאלה דברים.

חיים כץ: וצר לי שכך הוא.

חיים כץ: וצר לי שכך הוא.

חיים כץ: וחבל שלא שלחו מישהו יותר בכיר.

חיים כץ: חבל שלא שלחו מישהו יותר בכיר.

חיים כץ: כן, אדוני-?

לאה נס: אני רוצה להגיד לך.

חיים כץ: אתה מדבר אלי, לא אליה.

לאה נס: זה היתממות.

לאה נס: היתממות.

לאה נס: אני לא אמרתי שהם לא שלחו פרקליט לבית המשפט, מסכן, שהתפתל שם, שלא ידע מה לומר.

לאה נס: אמרתי שאין עם מי לדבר.

לאה נס: אני אסביר.

לאה נס: אומר בית המשפט למדינה – אני מצפה מכם לראות שאתם נרתמים לראות איך מצילים את הנושים ואת העובדים ואת כולם, אף אחד לא מגיב, לא מתייחס, שום דבר.

לאה נס: אומרת ועדת הכספים בדיון לפני שלושה שבועות – אנחנו מצפים מהמדינה להירתם, להזרים כסף.

לאה נס: אין התייחסות.

לאה נס: אגב, תכף אני אחזור, אני חושב שזה לא יעבוד בלי הוועדה, תכף נחזור לזה.

לאה נס: טלפון אחד, אתם אחראים על מגזר החקלאות, טלפון אחד לא קיבלתי מכם, מאף אחד באוצר.

לאה נס: לא איכפת לכם שכל המגזר יכול לקרוס.

לאה נס: טלפון אחד.

לאה נס: מאף אחד, לא מהחשב הכללי, לא מאגף התקציבים, לא מרשות החברות, מאף אחד, כי לא נוגע לכם בכלל.

לאה נס: יקרוס הענף, אלפי חקלאים הולכים לקרוס, אין עם מי לדבר.

לאה נס: בשביל מה אתם יושבים שם?

לאה נס: נבחרתם לשרת את המדינה, את הציבור.

לאה נס: אף אחד לא מתעניין בכלל.

לאה נס: זה היתממות.

לאה נס: בואו נעשה סדר רק בדברים.

לאה נס: רוב הדירקטוריון של אגרקסקו, היה אנשים שמונו על-ידי מדינת ישראל.

לאה נס: לא איכפת לי כמה, כן שולטים במועצת הצמחים, לא שולטים במועצת הצמחים.

לאה נס: המדינה שלטה באגרקסקו וניהלה את אגרקסקו.

לאה נס: ולשלוח את נושאי המשרה כאילו הם אחראים, כאילו המדינה לא נוגעת להם, זה לא נכון.

לאה נס: הרי כשהזרמתם את הכסף גם דובר על זה, ויודע מה דובר שם, ראיתם את ההפרטה בדרך, רציתם להגדיל את חלק המדינה במניות עוד יותר להגדיל את זה.

לאה נס: אבל בסדר, בואו נשים את זה בצד.

לאה נס: מה אתם היום אומרים?

לאה נס: וזה נכון, אגרקסקו היא חברה, ממשלתית, לא ממשלתית, מעורבת, לא מעורבת, זה בסדר, מה אתם אומרים?

לאה נס: בואו נעשה, אנחנו עושים הפרטה על גב כולם.

לאה נס: כולם יפסידו, כולם ימחקו ונפריט את החברה כי המדינה לא רוצה להישאר הבעלים.

לאה נס: אז אני אסביר לך משהו.

לאה נס: גם אילן בן דב, גם אילן בן דב יכול להגיד שטאו יכולה להתפרק ובאמת, הנושים לא יקבלו כלום.

לאה נס: בא בן דב, בגלל אחריות של בעלים ואומר – למרות זאת, אני בא מכיסי ונרתם ומוכן לתת כסף, מאות מיליונים כאלה, פחות, יותר, אבל אוכל לתת כסף מכיסי.

לאה נס: המדינה כבעלים, לא אומרת כלום.

לאה נס: לא אומרת – אני אתן חלק, אני אתן לאג"חים, אני אתן לעובדים.

לאה נס: היא לא אומרת כלום, היא לא מתייחסת פשוט, זה מה שאני מסביר.

לאה נס: יש גם אחריות לבעלים של חברה, לפחות להתייחס לדברים.

לאה נס: לא אמרנו שבעלים צריך לפרוע את כל חובות החברה, יש הסדרים בחברות.

לאה נס: אבל לפחות לשמוע אתכם, תתייחסו.

לאה נס: וסליחה שאני מגן פה על הטייקונים למיניהם, אבל כשבאים לבייב ואחרים, ובאים ואומרים אני מוכן להירתם מכיסי להוציא כסף, לפחות אפשר להתווכח כמה הם נותנים.

לאה נס: המדינה פשוט לא אומרת כלום.

לאה נס: נוח לה מאוד שכולם יפסידו וכולם יאכלו אותה – החקלאים והעובדים והספקים והאג"חים, אבל עשינו הפרטה.

לאה נס: זה לא הדרך שבה עושים הפרטה.

לאה נס: ועדת הכספים שדנה, אדוני היושב ראש, אני אומר לך, שללא התערבות שלך בוועדה הזאת כאן, לא יקרה כלום.

לאה נס: הם ישבו שם כמו מסכנים וניסו לקבל החלטה עקרונית שהמדינה תזרים כסף בכלל, על הרמה הכללית, למימון.

לאה נס: כמו שאמרתי, למימון הסיכון, אף אחד לא התייחס אליהם.

לאה נס: בלי הוועדה הזאת כאן, לא יהיה, אני אומר, לא יהיה את הפיצויים האומללים לעובדים, לא יהיה.

לאה נס: שלא נטעה בעניין הזה.

לאה נס: לא יהיה את הפיצויים לעובדים, על עובדים, אם המדינה לא תתערב כאן.

לאה נס: ואותו דבר גם באג"חים אחרים, לא יהיה כאן תמורה לכולם.

לאה נס: צריך להבין את זה.

לאה נס: ולכן, זה המצב כמו שהוא, וכל ההיתממויות מסביב, זה בסדר, לא, אני חושב, אני אומר את זה במפורש, לפחות אם היה הידברות, עם ניסיון להירתם.

לאה נס: אני לא מצפה שהמדינה תקום ותגיד – עכשיו אני נותנת 100 מיליון יורו לפרוע את כל חובות אגרקסקו.

לאה נס: נניח שלא.

לאה נס: אבל אין בכלל התייחסות לזה.

חיים כץ: ביקשת כל-כך יפה, בבקשה.

עקי מועלם: אני סגן ראש הוועד באגרקסקו.

עקי מועלם: אני רוצה קודם כל לציין שההסתדרות, בראשות עופר עייני, מנהלת משא ומתן עם האוצר.

חיים כץ: זה לא מעניין פה.

עקי מועלם: אני רוצה להגיד, כי זה לא עלה.

חיים כץ: זה לא מעניין פה.

עקי מועלם: עכשיו אני רוצה להדגיש עוד דברים יותר חשובים.

עקי מועלם: כשרצו לדאוג למועצת הצמחים, שהיא לא בבעלות כמו שהם אומרים, אבל דאגו, נתנו שם מה שרוצים לעובדים, לנו, לנו לעובדים היום, ישבו אתנו שבועיים לפני ההקפאה והבטיחו לנו הרים וגבעות, מה פתאום הם מינו את המנכ"ל, המדינה מינתה את המנכ"ל.

עקי מועלם: הביאו קוסם.

עקי מועלם: תוך שלושה חודשים, העלים את החברה.

עקי מועלם: הם מינו, לא אני.

עקי מועלם: הם מינו את המנכ"ל.

עקי מועלם: אנחנו ישבנו ברשות החברות חצי שנה לפני ואמרנו להם – לכו לקסלמן את קסלמן, לא עניין אותם העובדים.

עקי מועלם: לא מעניין אותם העובדים.

חיים כץ: את זה הבנו מזמן.

עקי מועלם: ועכשיו, מה שנוצר, שאנחנו מדברים על המגדלים זה בסדר, היינו במשרד החקלאות, הכל בסדר.

עקי מועלם: איפה העובדים בתמונה?

עקי מועלם: משרד החקלאות לא הוציא את היד מהכיס להגיד – אני אעזור לעובדים.

עקי מועלם: אני אעזור לשקם.

עקי מועלם: אני אתן לעובדים.

עקי מועלם: כלום, לא מעניין אותם כלום.

עקי מועלם: הם, כשהם רצו לדאוג למועצת הצמחים, אם תראה את ההסכם של הפיצויים שלהם, פנסיה מוקדמת ותנאים מוקדמים, מה אנחנו בסך הכל מבקשים?

עקי מועלם: את המינימום שבמינימום להגיע בכבוד הביתה.

עקי מועלם: גם זה הם לא רוצים.

עקי מועלם: הם דואגים רק למי שהם רוצים.

עקי מועלם: אנחנו, הכושי עשה את שלו, הכושי יכול ללכת.

חיים כץ: הם יסיעו אתכם הביתה, אל תדאג.

עקי מועלם: יסיעו אותנו הביתה בלי כלום.

עקי מועלם: זה המצב.

עקי מועלם: אנחנו לא ניתן להם, אבל.

חיים כץ: אדוני, בבקשה.

ישראל קרניאל: אני יושב ראש הוועדה האחראית על התאחדות האיכרים ואני רוצה להציג את עמדתנו, החקלאים, שבסופו של דבר אגרקסקו בפועל הוקמה על-מנת לייצא את התוצרת החקלאית ממדינת ישראל וכתוצאה מהמצב שעם היווצר ואנחנו חושבים שהמצב של פירוק אגרקסקו ומותה של אגרקסקו הוא מאוד מאוד חמור מבחינתנו והיינו מאוד מאוד רוצים לראות את אגרקסקו ממשיכה לתפקד בצורה כזאת או אחרת.

ישראל קרניאל: וכל הנושא של פיצויים ופיטורים לעובדים, זה יפה שמגנים על עצמם ואני חושב שחשוב מאוד שאגרקסקו תמשיך להתקיים וחלק גדול מהעובדים ימשיכו להיות שם.

ישראל קרניאל: יש חוב של 35 מיליון שקל לחבריי החקלאים, שהם בעצמם מעסיקים מאות ואלפי עובדים, שחלק מהם בעצמם, העובדים שעובדים במשקים האלה בעצמם, הם בסכנת פיטורים כתוצאה מזה שלא הגיע כסף.

ישראל קרניאל: יש פה מכתב ממגדל אחד שאני חושב שהגיע אליך המכתב שלו, ספי בן דור, שהוא בעצמו מעסיק כ- 300 עובדים והוא כיום נמצא במצב שאגרקסקו חייבת לו מיליון שקל וזה עלול לגרום למצב של פיטורים של עשרות או מאות מהעובדים שלו ואני חושב שהמסר שהוועדה הזאת צריכה להעביר זה לעזור למי שמתפקד כרגע בראש המערך הזה, שימשיך וימצא משקיע על-מנת להמשיך לקיים את אגרקסקו בצורה כזאת או אחרת, אחרת לא החקלאים, לא העובדים שלהם וגם לא העובדים האלה, ייראו כסף, להערכתי.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: קודם כל, לסיכום, אני צריך להגיד שאני מתבייש במדינת ישראל.

חיים כץ: מתבייש, שעושקת את עובדיה, שלא משלמת את חובותיה, שגופים שכפופים לה קונים אג"חים והמדינה לא משלמת ואני לא יודע אם הם קיבלו הוראות לקנות או לא יודע אם הם כן קיבלו הוראות לקנות.

חיים כץ: בושה.

חיים כץ: לא רציתי שזאת תהיה המדינה שלי שתתנהג ככה.

חיים כץ: חובות צריך לשלם.

חיים כץ: זו בושה.

חיים כץ: זה הדבר הראשון.

חיים כץ: הדבר השני, אני אנסה לדבר עם גפני ולהקים ועדה משותפת שתתעסק בכל נושא אגרקסקו, כשהמטרה שלנו היא להשאיר את אגרקסקו כעסק חי, שימשיך לתת שירות.

חיים כץ: רק להוציא החוצה את כל הדירקטורים של המדינה, את כל המינויים שלהם, את כל הסיפורים שלהם, את כל האי-איכפתיות שלהם, את כל המועדון חברינו.

חיים כץ: להפעיל את זה כמו עסק, כמו עסק שצריך לתת שירות ואז זה יהיה לטובת המדינה ולטובת העובדים ואני חושב שבמסר הזה, תשמעו, קשה לי לדבר אתכם ככה, אתם, מה אני רואה, שלוש פקידות שמשתדלות לעשות את עבודתן נאמנה והן, סביר גם שמשלמות את חובותיהן.

חיים כץ: והעניין הוא פה לא אישי.

חיים כץ: אבל אתם מייצגים גוף, אתן מייצגות גוף.

חיים כץ: אני אגיד לך את האמת, לא הייתי רוצה לייצג גוף, להיות במקומכן ולייצג גוף שגונב מאזרחיו, גונב.

חיים כץ: לא לא משלם, גונב.

חיים כץ: והמילה חמורה וזאת בושה.

חיים כץ: אני מקווה שתעבירו את המסר לממונים עליכן.

חיים כץ: איך אנחנו רואים פה את פני הדברים.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: הישיבה נעולה.