ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 852, 2011-08-15 10:00

משה גפני: רבותי, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

משה גפני: על סדר-היום מסקנות הוועדה הציבורית מקצועית בדבר תשלום מיוחד לראש הממשלה לשעבר אריאל שרון.

משה גפני: אני מבקש להקדים ולומר שבעבר ועדת הכספים אישרה לאריאל שרון תשלום מיוחד, לפנים משורת הדין, ונתבקשתי על-ידי מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שפנה אלי, לאשר לפי מה שנקבע בסעיף 23ה.

משה גפני: תתקני אותי אם אני טועה, יכול להיות שאני לא מכיר את הסעיפים כמו שצריך.

משה גפני: "סעיף 23ה להחלטת גמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון (שרים ושאיריהם), התשכ"ט-1969, קובע: ועדת הכספים של הכנסת רשאית לאשר תשלום מיוחד, לפנים משורת הדין, לראש הממשלה לשעבר, גם בתום תקופת הזכאות, אם ראתה כי בשל נסיבותיו המיוחדות של המקרה מן הצדק לעשות כן; אישור כאמור יינתן לאחר שהוועדה קיבלה המלצה מאת ועדת ציבורית-מקצועית שמינתה לעניין זה.

משה גפני: " כאשר קיבלתי את הפנייה סברתי שבמדינה מתוקנת ומתורבתת, כאשר ראש הממשלה במילוי תפקידו נופל למשכב באופן שבו זה קרה לראש הממשלה אריאל שרון, וכולנו מאחלים לו רפואה שלמה – אני סברתי שצריך להיעתר לבקשה הזאת, ולכן ביקשתי למנות ועדה ציבורית.

משה גפני: הוועדה הציבורית מורכבת מיורם גבאי, שהוא יושב-ראש הוועדה הציבורית, פרופ' רוני גמזו מנכ"ל משרד הבריאות, שהוא חבר בוועדה הציבורית, ועורך-דין אריה שטאובר שהוא חבר בוועדה הציבורית.

משה גפני: האמת היא שהיו אמורות להיות מסקנות כבר לפני זמן די ארוך.

משה גפני: אגב, אני מבקש בהזדמנות הזאת להודות להם.

משה גפני: אני רוצה להודות ליורם גבאי, אני רוצה להודות לרוני גמזו, אני רוצה להודות לאריה שטאובר ואני רוצה להודות גם לצוות הוועדה, לטמיר כהן ולשגית אפיק, שליוו את הוועדה הזאת גם בניהול הוועדה וגם בייעוץ המשפטי שלה.

משה גפני: עצרתי את הדיונים מכיוון שבמהלך הדיונים נמסר לי שמשפחת שרון מבקשת לשנות את מה שהיה הנושא המקורי שלשמו דיברו גם בפעם הקודמת בוועדת הכספים, לפני כמה שנים וגם בתחילת הדיונים של הוועדה הציבורית.

משה גפני: התברר שמשפחת שרון מבקשת להעביר אותו לחוות השקמים, להוציא אותו מבית החולים שיבא, ואז ביקשתי לעצור את הדיונים.

משה גפני: דיברתי עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה וביקשתי לעדכן את בקשת משרד ראש הממשלה בהתאם למה שהתברר במהלך הדיונים בוועדה הציבורית, ואכן כך נעשה, ולכן זה התעכב.

משה גפני: היתה הפסקה בדיונים האלה עד שעדכנו את הבקשה של המשתתפים.

משה גפני: היתה הפסקה בדיונים, ואכן הוגשה בקשה חדשה, דרורית שטיינמץ שנמצאת פה ממשרד ראש הממשלה, מנהלת אגף התקציבים והפרויקטים, אכן ליוותה את העניין הזה, ואז הוועדה התכנסה מחדש, בדקה את כל הדברים, היו דיונים והם הגישו המלצות.

משה גפני: אני חושב שמבחינה מוסרית, ציבורית ועקרונית צריך לקבל את ההמלצות שלה – תיכף נדבר עליהן – ראש ממשלה, בעת מילוי תפקידו, כפי שאמרתי קרה מה שקרה, וצריך לאפשר לו לחיות בכבוד.

משה גפני: כמובן צריך להביא את כל השיקולים בחשבון, גם השיקול הכלכלי, גם הביטוחים שיש לראש הממשלה, גם להשתתפות של משפחת שרון, אבל גם למדינה.

משה גפני: משרד ראש הממשלה, במקרה הזה, אסור לו לעמוד מן הצד, ולכן אני חושב שמבחינה ציבורית המסקנות כפי שהבנתי, כפי שקראתי וכפי שנמסרו לי, מאוזנות, מביאות הכול בחשבון, ואני חושב שהעניין הזה ראוי כאן לדיון, ואני ממליץ גם לאשר את זה.

משה גפני: אי-אפשר לקחת לאריאל שרון את זכויותיו כראש ממשלה ואת מה שהוא עשה למען ביטחון המדינה, את מה שהוא עשה במהלך כל השנים.

משה גפני: אם היום מדברים על מצוקת הדיור, הוא היה שר שיכון שבתקופתו נבנו 120,000 יחידות דיור ולא היו שביתות - - -

יעקב אדרי: ולא היו מצוקות.

משה גפני: נכון, יהיו כאלה שיחלקו עליו.

ליה שמטוב: והיתה עלייה של 10,000 איש.

משה גפני: כן, בגלל העלייה הוא עשה את זה.

משה גפני: הרי אם היתה עלייה היום כמו שהיתה אז, היתה פה התפוצצות אוכלוסין נוראה, האוהלים לא היו מספיקים.

משה גפני: אני חושב שהזכויות האלה של אריאל שרון מגיעות לו.

ציון פיניאן: חוץ מההתנתקות.

משה גפני: יש אלה שיחלקו עליו לחלוטין בעניין של ההתנתקות, אבל בסך הכול הכללי הוא היה ראש ממשלה.

משה גפני: אגב, הוא היה בליכוד כל הזמן.

יעקב אדרי: מי שעשה את ההתנתקות זה הליכוד, אולי ציון פיניאן שכח.

משה גפני: הליכוד והאיחוד הלאומי.

ציון פיניאן: הוא הוביל את זה.

משה גפני: מי שעשה את ההתנתקות זה הליכוד, האיחוד הלאומי, הבית היהודי וישראל ביתנו, שאז היתה המפד"ל.

משה גפני: זו היתה ממשלת שינוי.

משה גפני: יהדות התורה וש"ס היו באופוזיציה, לא היינו אז כאשר התקבלה ההחלטה.

משה גפני: דרך אגב, אני זוכר שרצו להוציא את שינוי מהקואליציה, אני זוכר בלשכה של ראש הממשלה, אריאל שרון אמר שהוא רוצה שנצטרף לקואליציה, אמרתי לו: אנחנו לא יכולים לשבת עם שינוי, הוא אמר: בסדר, שינוי תצא.

משה גפני: אמרתי לו: אנחנו דורשים 290 מיליון שקל, הרי הכספים הייחודיים שאנחנו קיבלנו אז, זה היה פשוט להוסיף לסעיפים – משרד האוצר מקצץ ומחזירים את זה בחזרה.

משה גפני: הוא אמר: שינוי תפרוש, אז אמרתי לו: אם שינוי לא תפרוש כתוצאה מזה שנקבל 290 מיליון?

משה גפני: אז הוא אמר: נמצא תירוץ אחר.

משה גפני: פשוט נמאס לו.

משה גפני: דרך אגב, כשהייתי תוקף את ראש הממשלה במליאת הכנסת, היה מגיע ישראל מימון: ראש הממשלה שרון קורא לך דחוף.

משה גפני: כל פעם כשהייתי תוקף, הייתי מגיע אליו ללשכה והוא היה מתחיל לדבר אתי על פרזול סוסים.

משה גפני: זה דחוף?

משה גפני: ישראל מימון אמר לי שהוא היה אומר: תשמע, אני למדתי בצבא לא לנתק מגע מהאויב, אז הוא קרא לי.

משה גפני: יום אחד אני בא אליו, ערב פסח, ואני אומר לו: לא משלמים משכורות למועצות הדתיות, זה ממש לא בסדר.

משה גפני: הוא קרא לאילן כהן, שהיה מנכ"ל משרד ראש הממשלה, ישראל מימון יושב מצד ימין, והוא אמר: תגיד לאילן כהן, אז אני אומר לאילן כהן: אין כסף לשלם משכורות בערב פסח, אז אילן כהן מתחיל להסביר שצריך תוכנית הבראה וכן הלאה.

משה גפני: אמרתי לו: תשמע, אדוני ראש הממשלה, כתוב בתורה שכשיעקב אבינו נפטר, רצו לקבור אותו במערת המכפלה.

משה גפני: הגיע עשיו, הוא אומר: אני האח הבכור, לא נתן לקבור אותו – ככה אני מספר לשרון – אז אומרים לו הבנים: מכרת את הבכורה, אז הוא אומר: בסדר, כמו אח רגיל, מה פתאום רק את יעקב קוברים?

משה גפני: אז שלחו את נפתלי למצרים להביא את שטר המכר – נפתלי יכול היה לרוץ מהר, "נפתלי אילה שלוחה".

משה גפני: הריצו אותו – ליעקב היה נכד שקראו לו חושים, הוא היה הבן של דן והוא היה חירש.

משה גפני: הוא מגיע להלוויה והוא רואה: יעקב אבינו שוכב ולא קוברים אותו.

משה גפני: הוא שואל בתנועות: למה לא קוברים אותו?

משה גפני: אז מצביעים על עשיו.

משה גפני: לקח חושים בן דן את ה"מבוטה", הכניס לו מכה לעשיו, הרג אותו.

משה גפני: בקיצור, קברו את יעקב.

משה גפני: אמרתי לשרון: תשמע, אני לא מבין בתוכנית הבראה של מועצות דתיות, אני לא מבין כלום.

משה גפני: אני יודע שבלנית, שמקבלת משכורת רעב, לא מקבלת משכורת ערב פסח.

משה גפני: זה המצב.

משה גפני: אז שרון אומר: תראה, כשהייתי בצבא, עברו לי כדורים ליד האוזן, מאז אני חירש.

משה גפני: ישראל, הוא אומר לו, תביא את המבוטה, ואני ארוצץ את הראש של אילן כהן ושישלמו משכורות.

משה גפני: שילמו משכורות באותו זמן, אבל מאז במשך שבוע מתקשרים אלי ממשרד ראש הממשלה כל העובדים ואומרים: גפני, תגיד לי מי זה החושים בן דן ששרון מדבר עליו כל הזמן.

משה גפני: זה הסיפור.

יעקב אדרי: איפה הוא מאושפז היום?

משה גפני: הוא עדיין בבית החולים שיבא.

משה גפני: אמרו לי שהם מחכים להחלטה של ועדת הכספים כדי להעביר אותו.

ציון פיניאן: בכמה מדובר?

משה גפני: מדובר ב-750,000.

שגית אפיק: למעשה ועדת הכספים אישרה כבר בשנת 2006, מכוח הסעיף המיוחד, סעיף 23ה להחלטת הגמלאות, תשלום מיוחד לראש הממשלה לשעבר, אריאל שרון, לצורך ההוצאות הרפואיות שהיו לו ולצורך הוצאות האשפוז שהיו בבית החולים תל השומר.

שגית אפיק: ההחלטה אז היתה, לפי המלצות ועדה ציבורית שהקימה הוועדה בשנת 2006, שסכום ההוצאות הרפואיות לא יהיה מוגבל, אבל יהיה מוגבל לחמש שנים בלבד.

שגית אפיק: הרצון היה להתאים בין התשלום המיוחד שניתן מכוח סעיף 23ה, שזה סעיף שמדבר על לפנים משורת הדין ושיקולים של צדק, שהוועדה הציבורית וגם ועדת הכספים דאז מצאו שאלה נסיבות שמתקיימות במר אריאל שרון – הרצון היה להתאים בין הסעיף הזה לבין סעיפים אחרים, זכאויות אחרות שיש לראש ממשלה לשעבר, ואלו הזכאויות לשירותי משרד, לשכה ורכב.

שגית אפיק: ואחד הנימוקים גם היה, שמכיוון שמדובר בראש ממשלה לשעבר שנפל למשכב יהיו פחות הוצאות בהקשר של הסעיפים האלה, והסעיפים האלה ממילא מוגבלים לתקופה של חמש שנים.

שגית אפיק: בינואר השנה, כשהסתיימה תקופת הזכאות גם לגבי הסעיפים הרגילים של כל ראש ממשלה לשעבר, וגם לגבי אותו סעיף של תשלום מיוחד, סעיף 23ה להחלטה, נעשתה פנייה מחודשת לוועדת הכספים, וועדת הכספים הקימה את הוועדה הציבורית.

שגית אפיק: הוועדה הציבורית קיימה שלוש פגישות, שבמהלכן היא ניסתה להבין מה הצרכים הכרוכים במערכת אשפוז ביתית.

שגית אפיק: מנכ"ל משרד הבריאות נפגש, בין היתר, עם הצוות הרפואי שמטפל במר שרון, הוא נפגש גם עם מנהל בית החולים תל-השומר, הוגשו בפני הוועדה תחשיבים שונים, גם מטעם קופת החולים המבטחת את מר אריאל שרון, גם מטעם בית החולים תל השומר, גם מנכ"ל משרד הבריאות חיווה את דעתו לגבי התחשיבים שצריכים להינתן, ובסופו של דבר הוועדה הציבורית הגיעה למסקנה שיש מקום להמשיך ולשלם תשלום מיוחד למר אריאל שרון, וזה בגלל אותן נסיבות מיוחדות שמתקיימות בו, ומשום שהנבצרות שלו להמשיך בתפקידו כראש ממשלה לשעבר אירעה במהלך התפקיד, ושיש הצדקה ציבורית לעשות את זה.

שגית אפיק: מכיוון שהמשפחה ביקשה להעביר אותו באופן קבוע לחוות השקמים, והוועדה קיבלה על זה בקשה מחודשת מטעם מנכ"ל משרד הראש הממשלה, בקשת מנכ"ל משרד ראש הממשלה היתה להמשיך לתת הוצאות רפואיות, ומנכ"ל משרד ראש הממשלה ומשרד ראש הממשלה העריכו את ההוצאות האלה בסכום מסוים, בהתבסס על ההוצאות הרפואיות שהיו בחמש השנים האחרונות.

שגית אפיק: בסופו של דבר הוועדה הציבורית החליטה שיש מקום, וזה יהיה נכון להעביר את אריאל שרון, לפי בקשת המשפחה, לאשפוז רפואי קבוע בביתו.

שגית אפיק: מכיוון שהתחשיבים נעו בין סכומים שונים, והסכומים השתנו בין היתר נוכח הדרך שבה יועסק כוח-האדם שיטפל בו, החליטה הוועדה גם לקבוע סכום תקרה, שזה הסכום של 750,000 שקלים לשנה.

שגית אפיק: הסכום הזה לא יהיה מוגבל בשנים כמו שהיתה החלטת הוועדה הקודמת, אלא הוא יהיה לכל ימי חייו של שרון וככל שתהיה דרישה לכך, אבל זה סכום תקרה שתלוי בכמה תנאים.

שגית אפיק: התנאי הראשון הוא שמשפחת שרון אף היא תתחייב בכתב לפני משרד ראש הממשלה לשאת במחצית ההוצאות.

שגית אפיק: כלומר, אם סך כל ההוצאות הרפואיות, לפי התחשיבים שהוגשו בפני הוועדה, נעו בין 1.1 מיליון שקלים ל-1.8 מיליון שקלים, קודם כול משפחת שרון תישא במחציתן.

שגית אפיק: כבר היום משפחת שרון למעשה התחילה להתארגן לפי דבריו של מנכ"ל משרד הבריאות עם תרומות ועם רכישת ציוד קבוע לצורך אשפוזו בבית, לכן הציוד הקבוע לא נכלל בגדר התשלום המיוחד, והתשלום המיוחד הוא לצורך הוצאות האשפוז עצמן, זאת אומרת, העסקת אחות, ככל שתידרש, העסקת רופאה בכוננות, ככל שתידרש, ויתר הצרכים, כפי שיקבע אותם בית החולים תל-השומר.

שגית אפיק: התנאי הראשון הוא שמחצית ההוצאות ימומנו קודם כול על-ידי משפחת שרון; התנאי השני הוא - - -

יעקב אדרי: כל שנה מחצית הסכום ישלמו משפחת שרון?

משה גפני: עד 750,000 שקלים.

יעקב אדרי: מה ההיגיון בזה?

שגית אפיק: משום שבמשך חמש שנים שילמה המדינה את התשלום המיוחד בלי תקרה, והיא לא הגבילה אותו, וכמה שהיו ההוצאות הרפואיות, כך שולמו.

שגית אפיק: עכשיו יש בקשה מיוחדת של המשפחה.

שגית אפיק: הבקשה המיוחדת של המשפחה מוסיפה עלויות כתוצאה מהעלויות האלה של הצורך באשפוז ביתי.

יעקב אדרי: אם זה היה בבית החולים, המדינה היתה מכסה הכול?

שגית אפיק: במשך חמש השנים האחרונות המדינה כיסתה הכול, כאשר לפי דוח הביצוע שהעבירה לנו דרורית שטיינמץ, הכיסוי בפועל היה בין 0 שקלים, משום שלעתים בית החולים תל השומר ספג הכול בעצמו, עד 450,000 שקלים בשנה שבה ההוצאות הרפואיות היו הגבוהות ביותר, וזה היה בשנת 2007.

משה גפני: חבר הכנסת אדרי, אתה שואל שאלה נכונה.

משה גפני: השאלה הזאת נשאלה בכמה ווריאציות, לפי דעתי גם נשאלה בוועדה הציבורית, אבל גם אני שאלתי אותה אחרי שקיבלתי את המסקנות – מה היה קורה אם אם זה היה בוזגלו או לוינשטיין?

משה גפני: מה היו עושים אתם?

יעקב אדרי: במסגרת תפקידם.

יעקב אדרי: פה זה היה במסגרת התפקיד.

משה גפני: זה בכלל לא משנה.

משה גפני: קודם כול, איפה המדינה עומדת בעניין?

משה גפני: מה קורה במדינת ישראל כאשר קורה דבר כזה?

משה גפני: אתה יודע מה, במסגרת תפקידם.

משה גפני: מה שהוועדה עשתה כאן, היא עשתה מעשה נכון, היא אומרת: קודם כול, צריך להוריד את הביטוחים.

משה גפני: לאריאל שרון יש ביטוח, הוא מבוטח בקופת החולים הכללית, יכול להיות שיש לו ביטוחים אחרים, פרטיים, את זה מפעילים עד תום.

משה גפני: ומכן ואילך מתחילים לעשות את התחשיבים.

משה גפני: מכאן ואילך קרו שני דברים: דבר ראשון, יש ראש ממשלה לשעבר, וההגבלה היא לחמש שנים.

משה גפני: זה החוק על ראש ממשלה לשעבר.

משה גפני: במקרה של שרון, אני חושב שזה לא רלוונטי.

משה גפני: למה זה לא רלוונטי, מכיוון שמגבילים הוצאות של ראש ממשלה לחמש שנים לראש ממשלה שמתפקד.

משה גפני: הוא צריך להחזיק לשכה, הוא צריך להחזיק מזכירות בחמש שנים אחרי שהוא היה ראש ממשלה, אחרי זה כבר אין צורך.

משה גפני: במקרה הזה מדובר על משהו אחר לגמרי, כאן מדובר לא על מזכירה כמובן ולא על לשכה, אלא מדובר על החזקתו מבחינה רפואית באופן כזה.

משה גפני: באה המשפחה ואומרת: אני לא רוצה להשאיר אותו בבית החולים שיבא, אני רוצה להעביר אותו הביתה לחוות השקמים, ואז מבקשים תוך כדי הדיונים ממשרד ראש הממשלה השתתפות בהוצאות האלה.

משה גפני: המדינה לא חייבת.

שי חרמש: החצי זה בדיוק ההפרש בין בית החולים ובין הבית?

שגית אפיק: זה לא בדיוק ההפרש.

ציון פיניאן: זה שקל מול שקל?

משה גפני: זה שקל מול שקל.

יעקב אדרי: בית החולים בעדינות אמר: קחו אותו.

משה גפני: אני לא מערער על העניין מבחינה מוסרית.

משה גפני: אני מתאר לעצמי, ולא התערבתי בזה, ואני חושב שככה גם היה נכון לעשות, גם מבחינת טוהר הנושא, שאנחנו לא נתערב.

משה גפני: לכן הוועדה הציבורית פותרת פה את השאלה הזאת.

משה גפני: אני מעריך ואני חושב שזה גם שיקול שצריך להביא בחשבון שראש הממשלה לשעבר תפס חדר בבית החולים שיבא, שהוא חדר מאוד חיוני.

משה גפני: חדר מיוחד לצרכים מיוחדים, ויש אנשים רבים שממתינים לטיפול הזה בבית החולים שיבא, והתור לא הולך ומתקצר, לצערנו הרב הוא הולך ומתארך, וכמובן זה ראש ממשלה על כל מה שכרוך בעניין הזה.

משה גפני: אין לי ספק שההחלטה הזאת להעביר אותו לחוות השקמים, גם אצל משפחת שרון, נבעה גם מהעניין הזה שהם ראו כנראה את - - -

יעקב אדרי: המצוקה של בית החולים.

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: נגיד את זה בלשון עדינה.

משה גפני: אני לא יודע מעבר לזה, אבל מה שאתה אומר כנראה נכון.

שי חרמש: האם זה הפער של פי שניים?

שגית אפיק: זה בערך הפער.

שגית אפיק: זה לא פער מדויק.

שגית אפיק: התחשיבים שהוגשו לוועדה נעו בין סכומים שונים וזה תלוי בהוצאות הרפואיות שיחולו.

שי חרמש: אם הוא חוזר היום הביתה, והם משתתפים בחצי, במתמטיקה הפשוטה, בלי לימודי ליבה, זה אומר ששהות בבית עולה פי שניים מבית החולים?

משה גפני: סביר להניח.

ציון פיניאן: זה רופא צמוד.

משה גפני: זה רופא צמוד, זו אחות צמודה, זו מערכת צמודה, ודאי שזה שונה בבית החולים.

ציון פיניאן: זה השגחה של 24 שעות.

משה גפני: אגב, כל אחד מאתנו, שיש לו קרוב משפחה סיעודי, יודע שהעלות הרבה יותר גבוהה להחזיק אותו בבית.

משה גפני: יודעים את זה.

משה גפני: זה ברור.

משה גפני: במיוחד במקרה של ראש ממשלה לשעבר.

משה גפני: בבית החולים יש מערכת שלמה, אז המערכת היא - - -

ציון פיניאן: זה גם נמצא בבתי החולים הגריאטריים, הסיעודיים.

ציון פיניאן: מגיע הזמן, הוא אומר לך: בוא, קח אותו.

משה גפני: נכון.

משה גפני: בשבוע שעבר זה היה לי עם קרובת משפחה.

ציון פיניאן: אבי זכרונו לברכה היה שם חצי שנה, וחמש שנים וחצי היה בבית.

משה גפני: בשבוע שעבר בית החולים איכילוב אמר על קרובת משפחה שלי, לא מדרגה ראשונה כמובן, תוציאו.

ציון פיניאן: נותנים לך שבוע ימים, תחפש מקום.

קריאה: מה שבוע, נותנים יום.

משה גפני: אם יום, תגיד לי, אני אדאג שזה יהיה יותר.

משה גפני: נותנים שבוע, הוא צודק.

משה גפני: הלאה, שגית אפק.

משה גפני: בבקשה.

שגית אפיק: החלטת הוועדה היא כאמור שכוח-האדם יהיה מבית החולים תל השומר, והוא זה שימשיך לטפל.

שגית אפיק: זה צוות רפואי שמכיר את מר אריאל שרון ואת הצרכים הרפואיים שלו והוא ימשיך לטפל בו גם בבית לפי הנדרש.

שגית אפיק: הסכום יהיה בדומה להחלטה הקודמת, גם כן לאחר מיצוי הזכויות של אריאל שרון ומשפחת שרון מהביטוחים הפרטיים שלו, לרבות ביטוחים שיש לו מקופת החולים הכללית.

שגית אפיק: והעיקרון האחרון בהחלטה הוא שככל שיהיו הוצאות מעבר לתקרה של 750,000 שקלים, גם בהן תישא משפחת שרון.

יעקב אדרי: משרד הביטחון משתתף בעניין הזה?

שגית אפיק: משרד הביטחון לא משתתף בתשלום המיוחד, אבל יש הוצאות אבטחה והוצאות אחרות שגם היום משרד הביטחון נושא בהן.

שי חרמש: מהיותו קצין.

יעקב אדרי: נכה צה"ל.

טמיר כהן: הוא מקבל פנסיה שמעגמת את הכול.

משה גפני: שי חרמש, רצית להתייחס.

שי חרמש: קודם כול, אף אחד מאתנו לא מרגיש נוח שמודדים את אריאל שרון ב-100,000 שקל לפה ו-100,000 שקל לשם.

שי חרמש: הדיון לא נוח.

שי חרמש: אני התכוננתי, כשבאתי לפה, להגיד לכם שתעזבו אותנו בשלום, תנו לאיש הזה לסיים בשקט ותפסיקו את הבוכהלטריה, אבל ברגע שהבהרת פה כרגע שמדובר על דלתא בין בקשת המשפחה לשהייה בבית לבין טיפול בבית החולים – ואני רוצה להיות שקט בעניין הזה, שגית אפיק, אני מפנה את זה אליך באחריות, ברגישות ובנחישות, אני לא סתם אומר את זה – אם מדובר על זה שההטלה הזאת על המשפחה היא הטלה בדלתא, בתוספת שבין טיפול ביתי לטיפול בבית החולים, שהמשפחה מבקשת, לא שבית החולים לוחץ – הציפייה שלנו, התחושה שלנו, אם המשפחה רוצה, כמה שנדרש, ועד כמה שהאיש יחיה, להיות בבית החולים, חובתנו לתת, ומדובר פה לא באדם שזכויותיו לא עומדות לו בנושא הזה.

יעקב אדרי: יש הסכמה של המשפחה.

שי חרמש: אני יודע.

שי חרמש: אם בקשת המשפחה לבצע את הניוד הזה, ותהיה פה דלתא מסוימת שצריכה להיות מוטלת, מעבר לטיפול בלתי מוגבל שניתן בבית החולים, אני תומך בעניין.

שי חרמש: שגית אפיק, כולנו נעים על הכסא באי-נוחות, גם משה גפני, אף אחד פה לא מרגיש נוח בכלל לדון בדבר כזה, זה דיון שבכלל לא צריך להתקיים פה.

ציון פיניאן: זה דיון שיהיה בכל שנה?

משה גפני: נגמר.

שגית אפיק: זה ניתן לכל החיים, על מנת שזה לא יהיה לכל שנה.

שגית אפיק: ההנחה של הוועדה הציבורית היתה שהסכום הזה הוא סכום גבוה, שיכסה יותר ממה שנדרש.

שי חרמש: כשנסעתי לפה כבר ראיינו אותי בתקשורת, פתאום מתחיל להיות עיסוק בדבר שבמקום אחר מחייב את צנעת הפרט.

שי חרמש: עזבו, תנו לגמור את זה.

שי חרמש: הנושא יצא לחזית בלית ברירה, אני מניח על דעת כולם, זה לא דיון שנוח לקיים פה.

שי חרמש: יכולה להיות מחלוקת פוליטית כזאת או אחרת על שרון.

שי חרמש: אם עוסקים במתמטיקה, בואו נעשה את המתמטיקה עד הסוף.

שי חרמש: אם כל האירוע הזה מתרחש: דבר ראשון, כי משפחת שרון מבקשת להביא אותו הביתה, לא כי מוציאים אותו מבית החולים, דבר שני, אם התוספת שמושתת עליה, היא התוספת בגין הדלתא, על המעבר מטיפול בבית חולים לטיפול ביתי, אני בעד העניין.

שי חרמש: אם זה מתמטיקה אחרת, אני לא מרגיש נוח עם הסיפור הזה.

שי חרמש: משה גפני, גם כשתעמוד ביום כיפור בבית הכנסת שתרגיש נוח עם העניין הזה.

שי חרמש: גם אני בבית הכנסת ביום כיפור.

משה גפני: דבר ראשון, אני מסכים אתך שאף אחד מאתנו לא מרגיש נוח בעיסוק בעניין הזה, אבל מסתבר שוועדת הכספים הרבה פעמים עוסקת בדברים שהם אינם נוחים וצריך לעסוק בזה, החוק מחייב אותנו.

משה גפני: אם לא נעסוק בזה, נעשה עוול לאיש ונעשה עוול למשפחתו, ולכן אנחנו חייבים לעסוק בזה.

שי חרמש: לכן שאלתי שתי שאלות.

משה גפני: אני משיב לך.

משה גפני: זה דבר אחד.

משה גפני: דבר שני, ייאמר לזכותו של פרופ' זאב רוטשטיין, מנהל בית החולים שיבא, בלי שדיברתי אתו, סביר להניח שאם המשפחה היתה אומרת שהיא מבקשת להשאיר אותו בבית החולים, הוא היה נשאר בבית החולים.

משה גפני: אני לא חושב שמנהל בית החולים והנהלת בית החולים היו מוציאים אותו.

משה גפני: לא היה דבר כזה.

משה גפני: אני מעריך, אולי אפילו יותר ממעריך, שהעברתו לחוות השקמים היא בקשת המשפחה.

משה גפני: לכן הוועדה החליטה להעביר את זה שוב לוועדה ציבורית, שאנחנו לא נעסוק בפרטים.

משה גפני: אנשים יעסקו בפרטים, והם יעסקו בזה בצנעה.

משה גפני: ייאמר לזכותם שלא דלף שום דבר החוצה, אנחנו גם לא העברנו לעיתונאים, על אף בקשתם, לא העברנו גם אתמול, על אף שהמסקנות כבר היו בידינו.

משה גפני: לא חשבנו שזה נכון מהסיבות שאתה אומר.

משה גפני: ואני מאוד מכבד את העיתונאים, אני חושב שהם עושים עבודה נאמנה, חוץ משניים שאני מטפל בהם.

יעקב אדרי: שניים שנמצאים פה?

קריאה: מי?

משה גפני: אתה יכול לנחש.

משה גפני: לא מאלה שנמצאים פה.

קריאה: למה?

משה גפני: הם כותבים דברים לא נכונים.

משה גפני: אחד כתב ביום שישי שעבר ואחד כתב ביום שישי הזה, הוא כתב שמענקי איזון הולכים רק לחרדים, כך העביר לו שחר אילן, ואחד כתב שהחרדים קונים דירות ברבע מחיר.

ציון פיניאן: קראתי את זה ב"מעריב".

משה גפני: בן-כספית ביום שישי הזה.

שי חרמש: הוא שם טבלה עם מספרים, זה הגיע באינטרנט לכולם, כמה מקבלת עיר של 40,000 תושבים שהיא עיר חרדית, כמה מקבלת עיר של 40,000 תושבים שהיא לא עיר חרדית.

שי חרמש: כרמיאל מול בית שמש, מה לעשות.

משה גפני: אתה חבר ועדת הכספים?

שי חרמש: לא, אני קורא באינטרנט...

משה גפני: אתה יודע שמענקי האיזון מגיעים היום ל-3 מיליארד שקל?

שי חרמש: לא, אני יודע שהם 2.8.

משה גפני: אתה טועה, יש גם התוספות.

משה גפני: 2.8, אבל יש עוד 100 מיליון ו-150, לא משנה.

ציון פיניאן: זה 2.85.

משה גפני: זה מגיע ל-3 מיליארד שקל.

שי חרמש: למה צריך להוריד תוספות ליישובים בעוטף עזה?

משה גפני: כמה מקבלות הערים החרדיות מהכסף הזה, מה-3 מיליארד שקל?

שי חרמש: עזוב ערים חרדיות, גודל מול גודל.

משה גפני: שחר אילן פשוט שלח לו רשימה של עשר רשויות.

משה גפני: הוא שלח לו את מודיעין עילית מול מכבים-רעות, את סביון מול בני-ברק.

משה גפני: הוא רק לא שלח לו את עכו, ולא שלח לו את בית שאן, ולא שלח את מעלות, ולא שלח את ירוחם, ולא את שלומי, ולא את מצפה רמון, ולא את לוד, ולא את רמלה, ולא את אופקים ולא את שדרות.

משה גפני: הוא שלח לו עשר רשויות.

יעקב אדרי: הוא כתב שכשהוא ראה את הנתונים הוא הצדיק אותך.

משה גפני: התקשרתי אליו על הכתבה הקודמת שהוא כתב על הביקורת בישיבות.

משה גפני: אני אומר לו: אני רוצה לדבר אתך על הכתבה הקודמת.

משה גפני: אני אומר לו: למה אתה עושה את שחר אילן מלך העולם ואת אורי רגב הרפורמי?

משה גפני: הם מעבירים לך הכול נגד החרדים, בלי נתונים.

משה גפני: אז הוא אמר: כן, אני כותב עכשיו על מענקי איזון, למה שאתם החרדים, כל מענקי האיזון הולכים אליכם.

משה גפני: שאלתי אותו: מאיפה אתה יודע?

משה גפני: אז הוא אומר: מה זאת אומרת, עכשיו קיבלתי.

משה גפני: התקשרתי מייד לוועדה – הייתי בבני ברק – ביקשתי מטמיר, ביקשתי מליאת: תוציאו לי את הרשימה של מענקי האיזון, ושלחתי לו בפקס.

יעקב אדרי: הוא כתב שצדקת בעניין הזה.

משה גפני: תודה רבה, אבל הוא ממשיך להתווכח אתי.

משה גפני: חוץ משני עיתונאים, אני מכבד את העיתונאים.

משה גפני: האמת היא שהוא דווקא היה הגון.

משה גפני: חוץ מעיתונאי וחצי.

משה גפני: ביקשתי לא להעביר את זה, לעשות את זה עד כמה שניתן במסגרת המאוד ברורה בחוק.

משה גפני: יש לנו המלצות הוועדה הציבורית, זו בקשת המשפחה.

משה גפני: אנחנו לא לוקחים את הכסף של מדינת ישראל ואומרים: בלי הגבלה.

משה גפני: יש הגבלות, התקרה היא 750,000.

משה גפני: משרד ראש הממשלה ממונה על העניין הזה, משפחת שרון, ככל הנראה, היא בעניין והיא רוצה את זה.

משה גפני: דרורית שטיינמץ, את רוצה להוסיף משהו?

דרורית שטיינמיץ: לא.

יעקב אדרי: מה עמדת האוצר?

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: זה לא רלוונטי כל כך, אבל לא משנה.

אשרה רודב: אנחנו לא מתנגדים ליישום והכול מתואם בינינו לבין משרד ראש הממשלה.

משה גפני: מה זה מתואם?

משה גפני: ההחלטות הן של הוועדה הציבורית.

משה גפני: מה מתואם?

יעקב אדרי: הסעיף התקציבי.

משה גפני: אם הוועדה הציבורית היתה מחליטה כמו המחמירים שם או כמו המפריזים, התקציב היה 1.8 מיליון, לא 750,000.

משה גפני: מה אז הייתם אומרים?

אשרה רודב: כרגע זה בהתאם להמלצות של הוועדה.

אשרה רודב: כעת אנחנו מתואמים לחלוטין.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: למה צריך לעשות ספוקלציות?

משה גפני: יש עוד הערות?

משה גפני: מי בעד מסקנות הוועדה הציבורית-מקצועית בדבר תשלום מיוחד לראש הממשלה לשעבר אריאל שרון, ירים את ידו?

משה גפני: מי נגד?

משה גפני: מי נמנע?

משה גפני: בעד – פה אחד

משה גפני: נגד אין, נמנעים אין.

משה גפני: ההמלצות אושרו פה אחד.

משה גפני: תודה רבה.