ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 183, 2011-06-30 12:00

דני דנון: בוקר טוב לכולם.

דני דנון: אני שמח לפתוח ישיבה של ועדת עליה, קליטה ותפוצות בעיר מודיעין.

דני דנון: והפעם אני רוצה להודות למנהלת הועדה, דנה גורדון, שתושבת העיר, לא קבענו את הישיבה בזכותך, דנה, אבל הגעת, בדרך כלל את נוסעת רחוק כדי להגיע.

דני דנון: הפעם התגלגלת למשרדי העירייה, ואנחנו מעריכים ומודים על כל הישיבות שאת מתאמת ומסדרת, וגם על הישיבה הזאת.

דני דנון: העיר מודיעין ידועה כעיר שעולים רוצים להגיע אליה.

דני דנון: גם מסיורים שלי ברחבי העולם, וגם משיחות עם עולים, יש לה את השם טוב, ואת היכולת הטובה.

דני דנון: אני רוצה היום לראות את הנתונים, את המספרים של העולים שמגיעים, וגם לראות, ראש העיר, קודם כל הוא מתנצל, הוא בדרכו, יגיע עוד כ – 20 דקות, יצטרף לישיבה, אבל גם לראות את הנתונים לגבי, נקרא לזה, עולים שידם לא משגת.

דני דנון: זאת אומרת, הדירות במודיעין מאד יקרות, והיום חתך מסוים של עולים יכול להגיע לעיר מודיעין, ואני הייתי רוצה לראות אם מבחינת הגבלות של העירייה ליזמים, קבלנים, על דירות יותר קטנות, שיאפשרו גם לעולים חדשים להגיע, להיכנס לעיר מודיעין.

דני דנון: מבחינת מה שיש לעיר להציע, אנחנו מיישרים קו, יודעים את היכולות של העיר גם בתחום החינוך, גם בתחום החברתי, בכל התחומים.

דני דנון: יישר כוח גדול לעוסקים במלאכה, אבל הדגש שלנו היום הוא על העולים.

דני דנון: אז אני רוצה לבקש מסגן ראש העיר שיציג לנו את המצגת ואת הנתונים, ונראה מה אפשר לעשות בנתונים.

דני דנון: בבקשה.

מויש לוי: קודם כל אנחנו שמחים לארח את ועדת עלייה, קליטה ותפוצות פה אצלנו.

מויש לוי: תמיד אומרים שחברי הכנסת קשובים לעם, פה קשובים עד כדי כך שהגיעו למקום שבו מזכירת הועדה תוכל להגיע בקרוב, אז זה כבר סימן טוב.

מויש לוי: אני ברשותך אציג כמה דקות, קודם כל, באופן כללי על מודיעין, כדי שנראה את המקום שאנחנו יושבים, ואחר כך אני אבקש מאנשי המקצוע להציג את הפרטים הרלוונטיים לגבי הקליטה.

ויויאן אלבוים: האם חבר הכנסת דנון רוצה לדעת עם מי הוא יושב?

מויש לוי: ואם תרצה אולי נעשה איזה שהוא סבב קצר כדי להכיר את האנשים שלנו.

מויש לוי: [סבב שמות המשתתפים]

מויש לוי: נעבור למצגת.

דני דנון: בבקשה.

מויש לוי: קצת לגבי העיר מודיעין: קודם כל מבחינת המיקום של מודיעין – חלק העניין של העולים שרוצים להגיע למקום שהוא באמת במרכז הארץ, אנחנו 20 דקות מירושלים, 20 דקות מתל אביב.

מויש לוי: באמת חיים בדרך מתל אביב, אצלו זה בדרך כלל פחות מ – 20 דקות, בשל מהירות הנסיעה, אבל אמור להיות 20, 25 דקות מתל אביב.

מויש לוי: אנחנו נשענים כל כמה צמתים ראשיים, גם כביש 6 שעובר ממערב לנו, כביש 443 שמחבר בירושלים ולמרכז.

מויש לוי: כביש 431 שמוביל לכל האזור, כביש חדש שמאד פיתח את האזור פה, שמוביל, מגיעים מפה לראשון, ולחולון, באמת תוך כמה דקות נמצאים באזורים האלה, וכמובן כביש מספר 1 ...

מויש לוי: כך שאנחנו ממש נמצאים על צומת דרכים.

מויש לוי: בתוך העיר יש לנו גם, כפי שאתה רואה, ממזרח כבישים 1, 2, 3, ו – 4.

מויש לוי: 2 – שמוביל לכביש 1 וללטרון, לדרום.

מויש לוי: כביש אחד שמוביל ל – 443, וגם כביש 3 – שזה הכניסה שנכנסנו דרך העיר ...

מויש לוי: כביש 4 שאמור לחבר לכביש 443 ו – 431.

מויש לוי: הרכבת גם הגיעה למודיעין.

מויש לוי: יש לנו שתי תחנות רכבת שנמצאות בתוך העיר.

מויש לוי: אחת ממש במרכז העיר, והשני – פאתי מודיעין, שנמצא כביש 431 ונותן מענה גם לאזורי המסחר והאזורים הלוגיסטיים.

מויש לוי: העיר מודיעין היא אחת הערים, העיר הכי מתוכננת למעשה שיש בארץ, וזה מתקשר גם למה שאמרת בהמשך, נרחיב כאן לגבי הבינוי ואפשרויות הבינוי, אבל היום אנחנו, התכנית בנויה, כשאנחנו נמצאים במרכז, בשלב ראשון בעצם של העיר, העיר היום, אנחנו נראה בהמשך, היא מכילה 80 אלף איש, היא אמורה להגיע ל – 120 אלף בסיום השלב הראשון, ואחר כך ל – 250 אלף בסיום השלב השני.

מויש לוי: אפשר לראות מתוך השרטוט את הצבעים השונים, כאשר מכבים ורעות, זה שני היישובים שקמו עוד לפני מודיעין, ואוחדו איתנו ב – 2003.

מויש לוי: האזור בצבע צהוב, הכהה יותר, זה אזור המגורים של שלב א', שאנחנו ברובו הוא כבר מאוכלס.

מויש לוי: יש עדיין כמה שכונות בתוכו שאנחנו נאכלס, והשכונות העתידיות, שהם חלק מהשלב השני, מה שמסומן, מסומן ב – L, N ו – P.

מויש לוי: כאשר האזורים המקווקווים זה האזורים שלתכנון בעתיד, ושכוללים, אפשר לראות חלק מהם, בצד שמאל את האזורים הסגולים, ששם יש לנו את הפארק הטכנולוגי, וכל האזורים של הלוגיסטיקה, ושל המפעלים שמגיעים לפה, ואת הכתם הסגול הדרומי יותר, עם תחנת הרכבת "פאתי מודיעין" ששם נמצא מרכז העסקים שלנו, מה שמכונה בפי האנשים "ישפרו" ושינינו את כל השמות אנחנו שינינו לשמות עבריים, ופארק ענווה, וזה הכתם השני, כמו שאמרתי.

מויש לוי: יתר הכתמים – הצהוב זה אזור המגורים, והמקווקוו – תכנון בעתיד.

מויש לוי: קצת לגבי השכונות שלנו:

מויש לוי: כמו שאמרתי בעבר כל השכונות ...

מויש לוי: לקרוא על שם האדריכלים שתכננו אותם.

מויש לוי: ואת זה שינינו בשנה שעברה בהחלטת מועצה, ונתנו להם שמות עבריים.

מויש לוי: השכונות, מלבד מכבים ורעות, שזה שכונות שהיו פה קודם, שהם ותיקות יותר, בתוך העיר מודיעין, החלק של מודיעין השכונות הותיקות זה: פרחים, נחלים, ומשואה.

מויש לוי: אחר כך יש לנו בצד המערבי: כרמים, ... ומגינים, אבני חן.

מויש לוי: ציפורים זה שכונה שעדיין לא התחילו לבנות אותה, אבל אני מעריך שבתוך שנתיים בערך אנחנו נשווק שם, ואת שכונות השבטים ומוריה.

מויש לוי: כאשר גם במוריה, וגם בכרמים זה שתי שכונות שהם עדיין יש בהם בינוי, ועדיין מתאכלסות.

מויש לוי: קצת לגבי הדמוגרפיה: 80 אלף תושבים שחיים כיום.

מויש לוי: צריך לזכור, מודיעין קיימת סך הכל 15 שנה.

מויש לוי: אבן הפינה הונחה פה ב – 2003, על ידי ראש הממשלה המנוח יצחק רבין.

מויש לוי: ב – 96', קיץ 96' הגיעו התושבים הראשונים, כך שעכשיו אנחנו ממש 15 שנה אחרי האיכלוס הראשון, ועם 80 אלף תושבים.

מויש לוי: זה נותן קצת מושג על הגידול המאד מהיר שיש בעיר.

מויש לוי: דירוג סוציואקונומי 8.

מויש לוי: העיר מאד צעירה לא רק מבחינת מספר השנים שבהם היא קיימת, אלא גם מבחינת האוכלוסייה.

מויש לוי: למעלה מ – 40 אחוז מגילאי לידה עד 17.

מויש לוי: זאת אומרת, זה עיר הילדים האמיתית מהבחינה הזאת.

מויש לוי: 9,500 תושבים, בערך 12 אחוז, הם עולים חדשים, תיכף נשמע את הפירוט לגביהם.

מויש לוי: עיר עם תושבים מאד משכילים – 65 אחוז בעלי השכלה אקדמאית, וזה בא לידי ביטוי, מערכת החינוך ...

מויש לוי: לידי ביטוי גם ברשימת אחוז הזכאים לבגרות שהוא מהגבוהים, וגם אנחנו רואים את הנתונים גם של ההתנדבות של הנוער בעיר, וגם של אחוז המאד גבוה של גיוס לצה"ל.

מויש לוי: על מערכת החינוך תיכף תדבר גם ראש מינהל חינוך, בהקשר של העולים, אבל באופן כללי נאמר רק שאנחנו מדברים על, כיום, ברישום לשנה הבאה זה כבר יהיה קרוב ל – 25 אלף תלמידים.

מויש לוי: 35 כבר בתי ספר יסודיים ו – 163 גני ילדים.

דני דנון: כמה אחוז ממ"דים?

מויש לוי: בערך 20, 25 אחוז ממ"ד.

מויש לוי: זאת אומרת, מתוך בתי הספר היסודיים, ה – 24 בתי ספר זה 6 אחוז.

מויש לוי: ממש 25 אחוז מזה, ומתוך העל יסודיים יש 2 ממ"ד, אבל אנחנו פותחים עוד אחד.

מויש לוי: אנחנו כל שנה פותחים פה סדר גודל שבין 2 ל – 3 בתי ספר חדשים, ועוד למעלה מ – 10 גני ילדים חדשים.

מויש לוי: זאת אומרת, לקראת שנה הבאה אנחנו בונים עכשיו, בשעה זאת, עוד 4 בתי ספר חדשים שאמורים להיפתח ב – 1 בספטמבר.

מויש לוי: הזכרתי קודם כבר את המתנדבים.

מויש לוי: אנחנו מדברים על למעלה מ – 40 מסגרות התנדבותיות שבהם מתנדבים בני נוער, כאשר כמעט חצי מאוכלוסיית בני הנוער בעיר הם מתנדבים במסגרות השונות.

מויש לוי: גם מבחינת תנועות הנוער יש לנו למעשב בעיר את כל תנועות הנוער הציוניות שיש במדינת ישראל, שהם פועלים ב – 15 מוקדים שונים, עם אחוז גבוה של ילדים שמשתתפים ומגיעים לתנועות הנוער.

מויש לוי: הזכרתי גם קודם את נתוני הגיוס שלנו – 94 אחוז מבני הנוער בעיר ...

מויש לוי: מתגייסים לצה"ל, רובם לתפקידי איכות ביחידות קרביות, יחידות מובחרות, ולפי הנתונים שקיבלנו ממש לאחרונה בצבא אנחנו גם מובילים בכמות המתגייסים שיוצאים לקצונה, למעלה מ – 20 אחוז.

מויש לוי: ראינו קודם את הכתמים הסגולים במפה לגבי אזורי התעסוקה ומלאכה.

מויש לוי: סמוך לכביש 431 יש לנו את אזור המלאכה, כאשר זה מה שהזכרתי קודם, כל האזור המסחרי שנקרא: ישפרו, למעשה כמעט כל המרכז כבר שווק.

דני דנון: מסחר או תעשייה זעירה?

מויש לוי: זה מסחר עם תעשייה זעירה.

מויש לוי: בחלק המערבי יש לנו שמה את כל האזור של המוסכים, בחלק דרום אנחנו מדברים על תעשייה קלה, והחלק הצפוני, העיקר שלו זה מסחר.

מויש לוי: זה הריבועים הגדולים שאתה רואה למעלה, שהם מסחר פרופר, ובאזור של התעסוקה, הפארק הטכנולוגי שלנו, זה הגוש הסגול, שרואים גם במפה הצדדית, החלק הצפון מערבי של העיר, שם אנחנו מדברים גם על מפעלים של הייטק וגם של אזורי משרדים, וגם של לוגיסטיקה שמרוכזים שמה.

מויש לוי: אזור שנמצא בפיתוח מואץ ועדיין נותר עוד הרבה לשווק בו.

מויש לוי: זה חלק מתוך האזור, הפארק הטכנולוגי וגני משרדים ותעסוקה שכבר פועלים באזור שמה.

מויש לוי: אופיס דיפו שסיימו להקים אותו.

מויש לוי: זה על קצה המזלג.

מויש לוי: אני אעביר את רשות הדיבור לויואן אלבוים, חברת המועצה ויויאן אלבוים, שהיא יושבת ראש ועדת הקליטה, כדי להציג את הנתונים של הקליטה.

ויויאן אלבוים: שוב, ברוכים הבאים.

ויויאן אלבוים: מחלקת הקליטה קיימת כבר בעיר בעצם מיום הקמתה, רוזיטה, המנהלת שלנו כבר יותר מ – 10, 12 שנה

רוזיטה ברלין: 14.

ויויאן אלבוים: 14.

ויויאן אלבוים: זאת אומרת, שנתיים ראשונות בהתנדבות, בעצם הראשונה והממשיכה, עם צוות מאד מאד מסור, דוברות שפות כמובן.

ויויאן אלבוים: המחלקה מטפלת, בעצם, ביותר מ – 10 אחוז מתושבי העיר.

ויויאן אלבוים: כמו שמויש אמר, כ – 12 אחוז, כ – 10 אלפים עולים, כאשר כמובן שהם צריכים טיפול יותר מסיבי משאר תושבי העיר.

ויויאן אלבוים: העיר מתאפיינת בעלייה על פי מדינות שונות.

ויויאן אלבוים: בהתחלה המסה העיקרית היתה מדינות מחבר העמים השונות, דוברי רוסית, אוזבקיסטן, וכו'.

ויויאן אלבוים: אחרי זה המגמה היתה יותר מצרפת, אני מדברת, ככה, כרונולוגית.

ויויאן אלבוים: אז הצרפתים כבר היום 4 ו – 5 שנים בארץ רובם, 400 עולים.

ויויאן אלבוים: דרום אפריקה, צפון אמריקה, שהיום מאפיינת, צפון אמריקה ואנגלוסקסים שונים מאפיינים היום את מסות העלייה העיקרית.

ויויאן אלבוים: הרבה מאד, כמו ששאלת על הממ"ד, הרבה מאד כיפות סרוגות ברמה זו או אחרת.

ויויאן אלבוים: מדינות אנגלוסקסיות נוספות זה: אוסטרליה, אנגליה, כמובן לא צריך להגיד שזו עלייה מאד איכותית, מאד ציונית.

ויויאן אלבוים: יש לנו מעט דוברי ספרדית מאמריקה הלטינית.

ויויאן אלבוים: שונות – דנמרק, הולנד, תורכיה ופרס.

ויויאן אלבוים: אתיופים מעט, יוצאי אתיופיה כ – 40 נפשות.

ויויאן אלבוים: אפילו מיפן יש לנו זוג אחד.

דני דנון: מיפן זה זוג יהודים?

ויויאן אלבוים: הוא יהודי.

קריאה: 50 אחוז מהעלייה היפנית בעיר הם יהודים.

ויויאן אלבוים: אני רוצה באמת להגיד מילה, זאת אומרת, אני בתפקידי, אני מנהלת בבנק לאומי.

ויויאן אלבוים: בוכמן זו שכונה במודיעין, זה שכונה טובה, עם עולים איכותיים מאד.

ויויאן אלבוים: יש הרבה עולים אנגלוסקסים מתרכזים בה, יש לנו שם, אתה נוסע בעולם, בגאווה גדולה אתה אומר שאתה ממודיעין, ובאמת מחלקת הקליטה נמצאת כל הזמן בקשר עם הנציגים שלנו בעולם, של המדינה, ודרכה משווקת את העיר, ולכן גם העולים האיכותיים מגיעים לכאן.

ויויאן אלבוים: מאחר ויש פה את יוקר המחיה, באופן טבעי אנחנו מאד מנסים להתאים, שעולים שמגיעים יוכלו מראש להגיע לכאן, מפני שאם לא יהיה להם טוב הם לא יעזבו, לצורך העניין, לעיר יותר זולה, הם יעזבו את הארץ לצערנו, וזה אנחנו לא רוצים.

ויויאן אלבוים: למרות שהיום אין לי מבטא, אני מצרפת, עליתי כשהייתי קטנה.

ויויאן אלבוים: ולכן אני עדיין אבל, פעם עולה, תמיד עולה, מכירה את ההתלבטויות, מכירה את הקשיים, וזה מלווה, ולכן מאד חושבים, ומאחר וכל הרכזות שלנו הם עולות לשעבר בעצם, כולם מבינים את האוריינטציה, וזה מאד, מאד חשוב, כמובן מדברים איתם בשפות שלהם.

ויויאן אלבוים: בואו נעבור לפעילויות – פעילויות המחלקה כמובן, מתמקדת קודם כל, מה שנקרא בשוטף.

ויויאן אלבוים: לקבל אותם, לקבל אותם עוד לפני שהם מגיעים, זה מאד חשוב.

ויויאן אלבוים: השלב הראשוני, המיילים הראשונים, הטלפונים הראשונים, הסיורים הראשונים שיכולים להביא אותם כשהם מגיעים לעיר להתרשם ולבקר, ואחרי זה גם הקליטה השוטפת.

ויויאן אלבוים: מה שמאד מקפידים במחלקה שלנו, אני קוראת לזה: החינוך הבלתי פורמלי.

ויויאן אלבוים: לפני החגים פעילויות.

ויויאן אלבוים: פשוט מחמם את הלב.

דני דנון: רוב העולים הם באים ושוכרים דירה במודיעין, או קונים דירה?

ויויאן אלבוים: חלקם וחלקם.

ויויאן אלבוים: הם מתחלקים.

ויויאן אלבוים: הרבה מאד שוכרים, ובמשך השנה הראשונה והשנייה קונים.

ויויאן אלבוים: הרבה פעמים אנחנו מלווים אותם גם בתהליך המשכנתא.

ויויאן אלבוים: לוקחים אותם ממש לבנק, עושים איתם סקר שוק, ממש מלווים אותם.

ויויאן אלבוים: ויש גם כאלה שקונים בשלב הראשוני יותר.

רוזיטה ברלין: דוברי אנגלית שבאמת יש להם כסף, לפני שהם עושים עלייה, הם מגיעים למודיעין, הם כבר יודעים יותר, אולי, ממה שאני יודעת מה פתחו, ואיפה מה נמצא.

רוזיטה ברלין: יש להם משפחות.

רוזיטה ברלין: הם באים הרבה גם שיש להם כבר דירות.

רוזיטה ברלין: הם קונים דירות לפני שהם מגיעים.

רוזיטה ברלין: אנשים שרוצים לבדוק איפה יותר טוב, אנחנו מאד בעד, ובודקים איפה יותר טוב.

רוזיטה ברלין: גם שוכרים לשנה בשביל לדעת איפה לקנות במודיעין.

ויויאן אלבוים: תוך שנה, שנתיים הם קונים.

ויויאן אלבוים: ומה שהתחלתי לומר שמאד חשוב, מאד חשובה הפעילות, מה שנקרא, אני קוראת לזה: חינוך ה - א – פורמלי: יציאה לים המלח, יציאה לאילת.

ויויאן אלבוים: פעילויות לפני חגים.

ויויאן אלבוים: כאן הם מרגישים שקולטים אותם, ושמתייחסים אליהם.

ויויאן אלבוים: לא רק דואגים להם למצוא עבודה, ולאיזה בית ספר הילד ילך, זה היחס האישי, זה השירה בציבור, מביאים להם הרצאות לפני החגים.

ויויאן אלבוים: אני רואה לפעמים בין 100 ל – 200 אנשים, אנשים שגם הם כבר עובדים, וההשתתפות מאד פעילה.

ויויאן אלבוים: זה גם מעין הבאת תודה והוקרה, ואמון במחלקה שקולטת אותם באופן שוטף לאורך השנה.

ויויאן אלבוים: אני עוברת הלאה: פעילויות מחולקות לילדים ולמבוגרים.

ויויאן אלבוים: כמובן בשפות שונות: רוסית, צרפתית, אנגלית, ספרדית מעט מאד.

ויויאן אלבוים: משתדלים להתמקד על פי חגים, על פי אזורים גיאוגרפיים בארץ, ועל פי שפות.

ויויאן אלבוים: פעילויות מיוחדות שיש בעיר – יש מועדונית.

ויויאן אלבוים: בתחילת כל שנה נפתחת אחרי צהרים מועדונית פעמיים בשבוע, 3 שעות כל מפגש, שעוזרת לילדים גם בהכנת שיעורי בית, מתמטיקה, עברית, וגם מועדונית יותר חברתית, יותר כיפית.

ויויאן אלבוים: יש שם מתנדבים מהעיר, כמובן עובדות המחלקה, ומתנדבות השירות הלאומי, ומתנדבות צעירות, ילדות בנות 16, 17.

דני דנון: מי מסיע את הילדים למועדונית?

ויויאן אלבוים: הם מגיעים עצמאית.

ויויאן אלבוים: בשנים קודמות.

דני דנון: זאת עיר גדולה.

ויויאן אלבוים: נכון.

ויויאן אלבוים: שנים קודמות זה היה בבוכמן, וזה היה נהדר, והיו לנו הרבה מאד ילדים.

ויויאן אלבוים: לאחר מכן, מאילוצי מקום, העברנו את זה לשכונה אחרת, עדיין הסתדרו, הם עושים פּוּל, חלקם עם המכוניות, חלקם עם אוטובוסים.

ויויאן אלבוים: מגיעים.

ויויאן אלבוים: היו 10 אחוז פחות ילדים.

ויויאן אלבוים: אבל פעמים אין ברירה, צריך לשנות מקום, והם מגיעים, הם מגיעים בהמוניהם.

ויויאן אלבוים: מאד אוהבים את הפעילויות.

ויויאן אלבוים: לפעמים גם אני רואה את ההורים מצטרפים.

ויויאן אלבוים: ככה, זה איזה שהוא מקום שמדברים איתך, מקום שיש קבוצה יותר קטנה עם אוזן קשבת.

ויויאן אלבוים: שוב, אני קוראת לזה: הפעילויות הלוא פורמליות האלה.

ויויאן אלבוים: אני חושבת שזה בעצם המתכון לקליטה נכונה.

ויויאן אלבוים: כי תמיד יהיה את הפורמליות, או.

ויויאן אלבוים: קיי?

ויויאן אלבוים: עבודה, חינוך, וכו'.

ויויאן אלבוים: א - פורמליות, הקליטה החברתית, היחס האישי, המילה, מה אפשר לעשות, זה עושה להם את ההבדל בין קליטה טובה לקליטה לא טובה.

ויויאן אלבוים: הם לא מצפים, דרך אגב, שהמדינה תפתור להם את כל הבעיות.

ויויאן אלבוים: לא מצפים שהעירייה תמצא להם מהיום למחר.

ויויאן אלבוים: אבל הם מצפים שיהיה כאן מישהו בשבילם.

ויויאן אלבוים: שלפחות שהם יראו שעשו את המאמץ, וזה מאד חשוב.

ויויאן אלבוים: פעילויות על ידי מתנדבים – פעילות מאד, כמו שמויש סיפר, העיר הזאת מאד חזקה בהתנדבויות.

ויויאן אלבוים: גם בתחום הקליטה.

ויויאן אלבוים: יש כאן אנשים ותיקים דוברי אנגלית וצרפתית, לדוגמה, שאו דרך בתי הספר, או דרך המחלקה, או בשיתוף פעולה, כל משפחה מקבלת משפחה קולטת.

ויויאן אלבוים: ראינו שזה עובד פנטסטי.

ויויאן אלבוים: הם באים להדלקת נרות.

ויויאן אלבוים: הם מרימים טלפון: לאיזה רופא ילדים את ממליצה ללכת?

ויויאן אלבוים: דברים קטנים.

ויויאן אלבוים: משפחה אחת ליוויתי, באמת, לקבל משכנתא, ועשיתי איתה סיורים, משפחה קולטת, זאת אומרת, בלי קשר לתפקיד, איפה לקנות דירה.

דני דנון: מתי את יודעת על משפחה שמגיעה?

ויויאן אלבוים: הרבה מאד, אנחנו מגיעים לפני שהם מגיעים.

ויויאן אלבוים: הם יוצרים קשר עם הרכזות שלנו דרך הסוכנות, דרך "נפש בנפש", או הרכזת של הקליטה הקהילתית, ואז אנחנו נתחיל לתת להם את הסיוע הראשוני.

ויויאן אלבוים: נתחיל לתת להם סיוע של עלויות.

ויויאן אלבוים: דבר שהוא מאד חשוב, עלויות.

ויויאן אלבוים: הרבה פעמים הם צריכים להבין ש – 6 חודשים הם צריכים להחזיק את עצמם פה לבד.

ויויאן אלבוים: נותנים להם סדר גודל כמה העלות פה, ואם יש להם את הסטוק הכספי.

ויויאן אלבוים: אם לא הרבה מאד, וזה טוב, אומרים: או.

ויויאן אלבוים: קיי.

ויויאן אלבוים: תודה, נחמד, אבל לא בבית ספרנו.

ויויאן אלבוים: או.קיי.

ויויאן אלבוים: כי חבל.

ויויאן אלבוים: אז הם הולכים למקומות שיותר זולים.

ויויאן אלבוים: לא חסר בסביבה.

ויויאן אלבוים: ההתנדבויות האלה, הקליטה, משפחה למשפחה מאד טובה.

ויויאן אלבוים: פעילויות נוספות כמו ירידי עבודה שהמחלקה מארגנת, שיווק ירידים.

ויויאן אלבוים: העירייה מארגנת שיווקי ירידים.

ויויאן אלבוים: מחלקים את מרכולתם, תוצרתם.

ויויאן אלבוים: היה לנו אחד מברזיל שמכר קפה.

ויויאן אלבוים: פתח בעקבות היריד עסק.

ויויאן אלבוים: באים אליו הביתה וקונים ממנו מה שרוצים.

ויויאן אלבוים: אין קליטה יותר טובה מזאת.

ויויאן אלבוים: העירייה מאד קולטת כאן.

ויויאן אלבוים: יש תיקצוב נוסף מעבר לתיקצוב משרד הקליטה, של ראש העיר, לפעילויות השונות.

דני דנון: מה המספרים?

דני דנון: כמה משרד הקליטה העביר ב – 2010?

ויויאן אלבוים: התקציב של העירייה זה חצי מיליון.

ויויאן אלבוים: של משרד הקליטה, את יודעת יותר טוב ממני.

ויויאן אלבוים: משרד הקליטה, הם יכולים להגיד.

דני דנון: רגע, שניה, מדברים עכשיו, מר חתוכה, מה המספרים?

ויויאן אלבוים: מספרים בעל פה של משרד הקליטה את לא זוכרת?

דני דנון: רק הערת מידע.

נחמיה חתוכה: אתה כבר יודע מניסיונך שהמספרים הם מורכבים.

ויויאן אלבוים: הם מורכבים.

ויויאן אלבוים: אבל הסך הכל, על הסך הכל.

דני דנון: סך הכל הפעילות היא לא הולכת לנפש.

דני דנון: בלי הכסף שהולך לעולה.

דני דנון: אלא הולכת,

ויויאן אלבוים: למחלקה.

נחמיה חתוכה: ב – 2011 התקציב השוטף שקשור לתכניות עבודה של ...

נחמיה חתוכה: סיוע ישיר לפעילויות האלה כ – 145 אלף שקלים.

נחמיה חתוכה: עוד תוספת של סיורים.

דני דנון: זה 2010?

נחמיה חתוכה: כן.

נחמיה חתוכה: עוד, בערך 150 אלף שקל ...

נחמיה חתוכה: זה מעבר לסיורים.

נחמיה חתוכה: סיורים ...

נחמיה חתוכה: את העלייה הקהילתית ...

נחמיה חתוכה: קומת סיוע נוסף.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

נחמיה חתוכה: ויש פה כזאת תכנית.

דני דנון: ב – 2011?

נחמיה חתוכה: – 2011 אנחנו נוסיף פה עוד כמה משתנים של חינוך בלתי פורמלי אחרי הצהרים.

נחמיה חתוכה: תקציב לפעילות אחר הצהרים לפנייתם של פעילות גם חברתית וגם אחר הצהרים בהיקף של כמעט 100 אלף שקל, 95 אלף שקלים, ועוד התקציב השוטף – 138 אלף שקלים.

דני דנון: אז כמה אתה מעריך 2011 יהיה כל התיקצוב?

נחמיה חתוכה: אני לא חושב שהוא יחרוג הרבה יותר מזה.

נחמיה חתוכה: כי הפרוייקטור כבר בעצם ממומן עד סוף שנת העבודה, עד סוף שנת.

דני דנון: כמה זה בסך הכל?

נחמיה חתוכה: הכל זה 192 ועוד 198, זה משהו כמו 220 אלף שקל.

נחמיה חתוכה: אז עוד פעם אני חוזר ואומר: זה חלק מהתקציבים זה ממקורות אחרים - - -

דני דנון: בסדר.

דני דנון: תודה.

ויויאן אלבוים: האתגר שלנו כעיר היום, למרות שסך הכל באמת המצב הוא מצב טוב.

ויויאן אלבוים: אני לא מדברת על ערים אולי יותר קשות, שהבעיות הם מאד אקוטיות.

ויויאן אלבוים: אבל גם אצלנו יש משהו מאד מרכזי.

ויויאן אלבוים: יש בעצם שני, כמו שאתם יודעים יותר טוב ממני בטח, יש בעצם שני סוגי קליטה: קליטה בקהילה, וקליטה קהילתית.

ויויאן אלבוים: קליטה בקהילה בעצם בממוצע עולה מקבל 2,000 שקל בשנה.

ויויאן אלבוים: שזה כסף, שאין לו באמת מה לעשות כי הקליטה הקהילתית התקציב כל כך טוב ועשיר, שבעצם המחלקה, בשיתוף עם משרד הקליטה, עושה בעצם מימון צולב.

ויויאן אלבוים: או.

ויויאן אלבוים: קיי?

ויויאן אלבוים: ובעצם אני רוצה להגיד: פעילות גדולה, מזמין כמובן את כולם.

ויויאן אלבוים: העובדים עובדים ביחד במחלקה.

ויויאן אלבוים: יש היום רכזת קהילתית אחת, שרי, שבאמת עובדת כאן הרבה שנים כבר, ועושה עבודה מאד טובה, ורואים את הפירות.

ויויאן אלבוים: רואים שכשקליטה קהילתית מוצלחת הם מביאים את הדודים, ואת החברים, וכו', ואפשר לעשות פעילות.

ויויאן אלבוים: אבל הקליטה, וזו הקליטה שצריכה להמשיך.

ויויאן אלבוים: זה הוכיח את עצמו.

ויויאן אלבוים: עכשיו, בסוף 2010 חשבנו שזה ירד.

ויויאן אלבוים: פנינו למר חתוכה, בשיתוף פעולה עם העירייה, זה המשיך ל – 2011.

ויויאן אלבוים: בעצם אנחנו צריכים להמשיך את זה הלאה, להגדיל את זה למדינות נוספות.

ויויאן אלבוים: היום זה דוברי אנגלית בלבד, זה צפון, אנגלוסקסים, אפשר להגיד בגדול.

ויויאן אלבוים: זה אתגר אחד.

ויויאן אלבוים: וזה כסף.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

ויויאן אלבוים: זה עלות.

דני דנון: אני רוצה לקצוב את זמנך, משפט סיכום.

דני דנון: אני רוצה לשמוע את העולה החדשה שנמצאת פה, ד"ר אלישבע שרייבר.

דני דנון: את רוצה להגיד משפט סיכום?

ויויאן אלבוים: משהו קצר.

ויויאן אלבוים: קודם כל באמת, יש פה שיתוף פעולה מצויין.

ויויאן אלבוים: גם ...

ויויאן אלבוים: השווה את מחלקת החינוך שעובדים איתם הרבה מאד, והילדים כאן, בגלל שזה, הילדים הם 40 אחוז מהעיר, אז גם מהעולים זה אחוז מאד ניכר, וזו עבודה מהותית.

ויויאן אלבוים: מחלקה באמת שנותנת הרבה.

ויויאן אלבוים: מחלקת קליטה והסוכנות שאיתנו בשיתוף פעולה.

ויויאן אלבוים: אני חושבת שהיום האתגר זה להגדיל ולהרחיב, וזה בעצם מה שאנחנו פונים אליכם, ראש העיר בטח ידבר על זה, שהקליטה הקהילתית א' – תמשיך לאנגלוסקסים, ותורחב לדוברי צרפתית, ומדינות נוספות לפי הצורך.

דני דנון: תודה.

ויויאן אלבוים: כי עובדה שבשנים האחרונות מהצרפתים ירדו, וחבל.

ויויאן אלבוים: תודה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: ד"ר אלישבע שרייבר, עולה חדשה.

דני דנון: את לא עולה חדשה, כאילו, עולה ותיקה.

דני דנון: בבקשה.

דני דנון: קודם כל, אני רוצה לשאול אותך: למה מודיעין דווקא?

אלישבע שרייבר: למה מודיעין דווקא?

אלישבע שרייבר: אז לפני שעלינו לארץ אני ובעלי, שנינו רופאי ילדים, וידענו כבר משנפגשנו לפני שהתחתנו, שאנחנו רוצים לעלות לארץ.

אלישבע שרייבר: אבל השארנו את ההחלטה איפה לגור ממש לדקה האחרונה, כי לא ידענו מה לעשות.

אלישבע שרייבר: מתוך כל החקירות, בוא נגיד, שלנו, איפה לגור?

אלישבע שרייבר: מה אנחנו רוצים?

אלישבע שרייבר: מה אנחנו מחפשים?

אלישבע שרייבר: ראינו שרופא בארץ תמיד עובד אולי, לא רק במקום אחד, לפעמים צריכים לעבוד בכמה מקומות, דבר שאני, וגם בעלי, שנינו רופאי ילדים, אז הוא לפחות צריך שני מקומות לעבוד, ואני צריכה לפחות אחד, אם אני רוצה גם להיות אמא באותו זמן.

אלישבע שרייבר: אז ידענו שאנחנו צריכים לפחות 3 מקומות לעבוד באותו תחום.

אלישבע שרייבר: אז החלטנו על מודיעין, כי מודיעין הוא ממש מרכזי.

אלישבע שרייבר: ידענו: אם אנחנו במודיעין אנחנו יכולים לעבוד בתל אביב.

דני דנון: איפה את עובדת היום?

אלישבע שרייבר: היום אני עובדת בשני מקומות: אני עובדת רק, שנינו עובדים רק בקופת חולים לאומית, ואני עובדת במודיעין עלית, אצל ברכפלד כרופאת ילדים, ובעלי עובד,

חיים ביבס: קריית ספר.

חיים ביבס: אין מושג כזה: מודיעין עלית.

חיים ביבס: המציאו את זה כדי לשווק את היחידות דיור שם, על מנת שהם יוכלו.

אלישבע שרייבר: או.

אלישבע שרייבר: קיי.

אלישבע שרייבר: קריית ספר.

אלישבע שרייבר: אז האמת היא אני עובדת בברכפלד, לא בקריית ספר.

אלישבע שרייבר: אז אני עובדת שמה.

אלישבע שרייבר: המון ילדים.

אלישבע שרייבר: בעלי הוא עובד בקופה ביישובים, הוא מסתובב בכל היישובים: טלמון, נריה, דולב, כוכב השחר, מעלה לבונה, כל יום הוא מסתובב.

אלישבע שרייבר: חוץ מזה הצלחנו, דרך הקליטה הקהילתית להקים מרפאה עצמאית בבית שלנו.

דני דנון: תסבירי לי את זה, מה זה אומר?

אלישבע שרייבר: מה זה אומר?

דני דנון: למה דרך קליטה קהילתית?

דני דנון: מה קיבלת מהם?

אלישבע שרייבר: קיבלנו, היה להם איזה שהוא תכנית, שאני חושבת עכשיו עדיין אין את זה, אבל מקבלים כסף להקים עבודה פרטית.

ויויאן אלבוים: דרך מט"י.

אלישבע שרייבר: דרך מט"י, ונפגשנו עם הבן אדם.

דני דנון: כמה כסף?

דני דנון: מה קיבלתם?

אלישבע שרייבר: אני חושבת שקיבלנו 8,000 שקל.

ויויאן אלבוים: קודם כל הם נפגשו עם בן אדם שהם מימנו, שאת זה היא לא יודעת.

דני דנון: מבחינת תקציבים מה קיבלתם?

אלישבע שרייבר: קיבלנו 8,000 שקל מהם, שזה עזר לנו לשפץ את האזור שבו אנחנו עובדים, לקנות את הציוד שאנחנו צריכים, ולהדריך אותנו איך להקים עסק.

אלישבע שרייבר: אנחנו לא אנשי עסקים.

אלישבע שרייבר: אנחנו רופאים, וזה נורא קשה לנו, אז הוא ממש ישב איתנו ועזר לנו להדריך אותנו איך להקים את זה, לא היינו יכולים לעשות את זה בלי התקציב שקיבלנו, הכסף עזר לנו, והדרכה מהבן אדם עזר.

אלישבע שרייבר: לא היינו יודעים לאיפה לפנות.

אלישבע שרייבר: האמת היא לא חשבנו על זה.

דני דנון: זה קליניקה?

דני דנון: את מדברת על עסק, זה הקליניקה במודיעין?

אלישבע שרייבר: הקליניקה, המרפאה העצמית שיש לי בבית שלי.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

דני דנון: זה בעצם היתה הכוונה בשיפוץ, בפתיחת תיק,

אלישבע שרייבר: תכנית עסקית.

אלישבע שרייבר: כרופאה אין לי ראש למספרים, לכסף.

אלישבע שרייבר: יש לי ראש לרפואה.

דני דנון: היום שניכם עובדים בקליניקה בבית?

אלישבע שרייבר: שנינו עובדים בבית, וגם בשני מקומות אחרים שסיפרנו לך.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

אלישבע שרייבר: אז החלטנו על מודיעין.

אלישבע שרייבר: היה עוד דבר אחד שנורא חשוב למה החלטנו על מודיעין, זה שוב פעם העניין המרכזי: עולים חדשים שמגיעים מחוץ לארץ אנחנו כאן בלי משפחה, בלי אף אחד.

אלישבע שרייבר: וכל משפחה מגיעים לכאן לבקר אותנו.

אלישבע שרייבר: או שהם מגיעים בשביל עבודה, או רק להגיע לראות אותנו, או הם בקבוצה, בוא נגיד אחיינים בקבוצה לטיול בארץ, וכשהם מגיעים לארץ, מודיעין היא כל כך מרכזית שזה לא נורא.

אלישבע שרייבר: אם אבא שלי בא, ועובד בירושלים, לא נורא לקפוץ לראות אותי.

אלישבע שרייבר: אם אני גרה בזיכרון, בוא נגיד, זה שעתיים להגיע אלי.

אלישבע שרייבר: אי אפשר, ואני אומרת את זה לעולים חדשים שמתקשרים אלינו לפני כן, איך לגור, אני אומרת: אי אפשר לגור במקום שזה לא במרכז הארץ.

אלישבע שרייבר: כי אם אתם רוצים לשמור על היחס עם המשפחה שלכם, כשהם מגיעים לארץ אחרי 10 שעות בטיסה, הם לא רוצים להיכנס לאוטו לשעתיים להגיע לזיכרון.

אלישבע שרייבר: לא היינו רואים את המשפחה אם אנחנו לא היינו במרכז הארץ.

אלישבע שרייבר: אז מודיעין ממש היה הפתרון שלנו איפה לגור.

דני דנון: יש קולות שאומרים גם על מודיעין, גם על רעננה, שאנגלוסקסים גרים בתוך עצמם.

דני דנון: מדברים אנגלית.

דני דנון: מה את אומרת על זה?

אלישבע שרייבר: או.

אלישבע שרייבר: קיי.

אלישבע שרייבר: אני גם מדברת עברית.

חיים ביבס: סליחה, אחד הדברים הכי גרועים שמדינת ישראל ניסתה לעשות בהקמה של המדינה, ולשמחתי באיזה שהוא שלב הרימה ידיים, זה רצון לכפות על אוכלוסיות איפה כן לגור, ואיפה לא לגור.

חיים ביבס: כי בסופו של דבר, עם כל הכבוד, מה שלא נעשה יגורו ביחד.

חיים ביבס: כי זה טבעי.

חיים ביבס: מה לעשות?

חיים ביבס: זה אותה שפה, זה אותה תרבות, אותם דברים.

חיים ביבס: בגלל זה כל הצרפתים הולכים לנתניה, כי הם רוצים להיות ביחד.

חיים ביבס: ואותו דבר האנגלים והאמריקאים מגיעים למקומות כמו רעננה או מודיעין, כי הם רוצים להיות ביחד.

חיים ביבס: אותו דבר, דרך אגב, בוא נלך למשהו אחר: אוכלוסייה דתית, לדוגמא, במדינת ישראל.

חיים ביבס: היא גם, אני מדבר דתית לאומית, לא חרדית, חרדית בכלל רוצה לגור ביחד.

חיים ביבס: אבל גם דתית לאומית רוצה לגור ביחד.

חיים ביבס: מעט מאד יספרו לך סיפורים שהם רוצים לגור בתוך אוכלוסייה חילונית.

חיים ביבס: באיזה שהוא שלב, שמגיע לשלב של לימודים, גני ילדים, כל הדברים האלה, בסוף רוצים להיות שיהיה להם את הבית כנסת שמתאים לאופי שלהם שיהיה להם.

חיים ביבס: אז זה בסדר שאנחנו חושבים שאנחנו יכולים לנהל את כולם, לדחוף אותם לאיזה שהוא מקום.

נוי בוכריץ: בדרך כלל, לא תמיד.

נוי בוכריץ: בדרך כלל.

חיים ביבס: תמיד אנחנו בטוחים שאנחנו יודעים יותר טוב.

חיים ביבס: הם יודעים - - -

נוי בוכריץ: איפה שאני גר זה יישוב מעורב.

נוי בוכריץ: גם דתיים, גם חילוניים, גם מסורתיים.

נוי בוכריץ: כוכב יאיר.

דני דנון: גם מודיעין זה יישוב מעורב, גם, וגם, וגם.

חיים ביבס: אפשר לעשות את זה ביישוב של 8,000 תושבים.

חיים ביבס: אי אפשר לעשות את זה בעיר של 80, 100 אלף תושבים.

חיים ביבס: אי אפשר.

חיים ביבס: אני מכיר את זה.

חיים ביבס: במכבים רעות יש את זה.

חיים ביבס: במכבים אין דתיים, אבל ברעות, לצורך העניין, יש לך 100 משפחות, בסדר, הם חיים בתוך אוכלוסייה דתית, מסורתית, חילונית לרוב.

חיים ביבס: זה בסדר.

חיים ביבס: אבל זה אפשר לעשות ביישוב קטן, גם בסוציואקונומי מסוים.

חיים ביבס: אי אפשר לעשות את זה בכל מקום, בכל תנאי.

חיים ביבס: אי אפשר לעשות את זה במסות גדולות.

חיים ביבס: זה לא נכון.

חיים ביבס: זה גם, דרך אגב, מבחינת אוכלוסייה זה לא נכון.

חיים ביבס: כי בסוף מה אתה עושה?

חיים ביבס: אתה רוצה לבוא, נגיד, במודיעין, יש כולם, יש איזה שהיא היסטריה של יש מתחם, נגיד, שקוראים לו: שבטים מוריה, בוכמן לשעבר, בדקתי דרך אגב, האדריכל לא תרם כסף, לכן ביטלתי את השם.

חיים ביבס: לא תרם כסף למתחם.

חיים ביבס: בסופו של דבר, מה לעשות?

חיים ביבס: באופן טבעי אוכלוסייה דתית הולכת לשם, כי רוב האוכלוסייה הדתית מתרכזת שם, ו – 50 אחוז מהאוכלוסייה שם הם אוכלוסייה דתית, כאשר בחתך האוכלוסייה יש לנו 20, 21 אחוז אוכלוסייה דתית בעיר.

חיים ביבס: לכן אני אומר: בואו, רבותיי, אנחנו לא יכולים.

חיים ביבס: כמה שאנחנו חושבים שאנחנו נכוון ונביא, בסוף הם הולכים לאן שהם רוצים.

חיים ביבס: דבר אחד אני לא מסכים איתך, אם כולם יחשבו בתפיסה הזאת שצריך לגור במרכז הארץ, אז בסוף לא נוכל לדבר לא על הגליל, ולא על הנגב, ולא על ארץ ישראל השלמה, ולא על חצי ארץ ישראל.

אלישבע שרייבר: אני מגיעה בחופש לצפון.

אלישבע שרייבר: מה שרציתי להגיד לגבי זה, כמה שיותר שאני יכולה לדבר בעברית, לשוחח אתכם בעברית וכל זה, בסוף היום, כשאני רוצה להתקשר לחברה, נורא קשה לי לעשות את זה בעברית.

אלישבע שרייבר: אני לא יכולה לקשקש ככה בעברית.

דני דנון: הילדים שלך אבל אחרי הצהרים, הם הולכים עם ילדים, נקרא לזה, אנגלוסקסים?

דני דנון: הולכים עם ילדים ישראלים?

אלישבע שרייבר: אז אני אגיד לכם, אם אתה תיקח את כל המשפחות בבוכמן, כל דוברי האנגלית, הם יגידו שאנחנו קצת יוצא מהכלל.

אלישבע שרייבר: אנחנו נכנסנו לבית כנסת שזה יותר מעורב, בית כנסת שלנו 70 אחוז ישראלים, 30 אחוז דוברי אנגלית.

אלישבע שרייבר: הילדים שלי, החברים הכי טובים שלהם הם ילדים ישראלים.

אלישבע שרייבר: הילדים שלי בין עצמם בבית מדברים בעברית ולא באנגלית.

אלישבע שרייבר: הילד הקטנצ'יק שלי שהוא איחר בדיבור שלו, בגיל שנתיים וחצי קיבלתי: מאמי, פעם ראשונה.

אלישבע שרייבר: הוא רק מדבר בעברית.

אלישבע שרייבר: אז אני חושבת שצריכים גם וגם.

ויויאן אלבוים: אלישבע, זה לא טוב.

ויויאן אלבוים: הילדים שלי לא מדברים צרפתית.

ויויאן אלבוים: את מפחידה אותי.

ויויאן אלבוים: זה לא טוב.

אלישבע שרייבר: אני ממש אוהבת שאני חיה ועובדת בעברית, וכל זה, אבל בסוף היום, כשאני צריכה מתכון למשהו, או איך למצוא, אני חייבת את החברה שיכולה להבין, אז אני חייבת את האנגלית, ואני חייבת להיות מעורה.

אלישבע שרייבר: אז בבוכמן, כמה שיותר שמדברים.

דני דנון: זה לא בוכמן.

דני דנון: יש שם חדש.

אלישבע שרייבר: אני גרה במוריה.

אלישבע שרייבר: זה לא מאה אחוז דוברים אנגלית.

אלישבע שרייבר: יש המון ישראלים שמה גם כן, וזה ממש נותן לנו אפשרות להיות מעורב ככה.

אלישבע שרייבר: אנחנו מדברים הרבה על אנגלוסקסים כאן, אבל שמה יש דוברי אנגלית גם, ואנחנו ממש מעורבים.

אלישבע שרייבר: אבל אני ממש רוצה לשים אצבע על התכנית.

אלישבע שרייבר: שישה חודשים לפני שהגענו לארץ קיבלנו אימייל כבר מהקליטה הקהילתית, היינו בקשר איתם.

אלישבע שרייבר: הם ידעו את כל הגילים של הילדים שלי, מה הם צריכים, ומה אנחנו צריכים לעשות כשאנחנו נוחתים בארץ, איפה ללכת, ...

אלישבע שרייבר: לקח את היד שלנו וממש עזר לנו בכל תהליך ותהליך מה אנחנו צריכים לעשות.

אלישבע שרייבר: כי תשמע, זה תרבות אחרת.

אלישבע שרייבר: זה חיים אחרים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: כמה מקרים כמו ד"ר שרייבר היו בשנה אחרונה?

דני דנון: קליטה קהילתית, כמה משפחות השתתפו בתכנית?

ויויאן אלבוים: 120.

נחמיה חתוכה: לא, לא, לא, מה קרה לכם?

ויויאן אלבוים: על מה?

ויויאן אלבוים: אתה מדבר.

נחמיה חתוכה: הוא מדבר כמה משפחות עלו במסגרת עליה קהילתית, כמו שהיא עלתה לפי 4 שנים.

דני דנון: אפשר על עוד מקרים.

דני דנון: אני רוצה לבקש מנחמיה חתוכה, מנהל מחוז ירושלים ודרום של משרד הקליטה, בבקשה נחמיה.

דני דנון: אתה גם תושב המקום?

נחמיה חתוכה: כן.

נחמיה חתוכה: אני גר - - -

חיים ביבס: אני רק רוצה לומר לך, תראה, אני חוזר עכשיו מועדת תאגידי מים.

חיים ביבס: לצערי, או לשמחתי, אני כבר לא יודע.

חיים ביבס: אנחנו יושבים בישיבה, אז אני כמובן ראש עיריית מודיעין.

חיים ביבס: היועצת המשפטית של רשות המים היא תושבת מודיעין.

חיים ביבס: המשנה ליועץ המשפטי של רשות המים, תושבת מודיעין.

חיים ביבס: הרפרנט של האוצר הוא תושב מודיעין, וכולם, כל הזמן אנחנו, כל הזמן אחד נגד השני, כי בסוף, כשהם פושטים את המדים, גם הם מדברים נגד התאגידים.

חיים ביבס: אבל אין מה לעשות.

דני דנון: כן נחמיה.

נחמיה חתוכה: אני רוצה לומר, העיר מודיעין היא עיר יוצאת מהכלל.

נחמיה חתוכה: העולים מאד רוצים להגיע אליה.

נחמיה חתוכה: כמובן שהפוטנציאל של העולים שיכול להגיע למודיעין ולהישאר בה, הוא פונקציה של היכולת שלו בכלל.

דני דנון: כשאומרים: להישאר.

דני דנון: יש מקרים רבים של עולים שעוזבים?

דני דנון: כי זה עלה כמה פעמים מהדוברים פה.

נחמיה חתוכה: יש מקרים של עולים שעוזבים.

נחמיה חתוכה: אני חושב שזה פחות בשנים האחרונות, אבל יש מקרים של עולים שעוזבים.

נחמיה חתוכה: אבל זה כי המחירים פה עלו בקצב, הוא הגיע לפה, ולא מצליח להתמודד עם העלייה של המחירים.

נחמיה חתוכה: אתה מבין?

נחמיה חתוכה: העניין הזה כאילו רדף אחריו.

נחמיה חתוכה: הוא נאלץ בסוף, לקח - - -

ויויאן אלבוים: לכל מקרה יש סיבה.

נחמיה חתוכה: עיריית מודיעין קולטת עלייה באופן ...

נחמיה חתוכה: אתה תשמע, יש בעיות.

נחמיה חתוכה: תמיד יש בעיות, העיר מודיעין קולטת ומשקיעה באמת לעילא ולעילא.

נחמיה חתוכה: מבחינתם העולים זה נכס, הם מטפחים אותם, זה בין היתר בגלל המדיניות של ראש העיר הקודם, וראש העיר הנוכחי, בוודאי ובוודאי, לקלוט את העולים, ולטפח אותם כדי שהם יהיו חלק מהחברה.

נחמיה חתוכה: אנחנו שומרים על איזה שהוא פסיפס של תרבויות.

נחמיה חתוכה: אני רוצה רק להתייחס לעניין של עלייה קהילתית.

נחמיה חתוכה: סליחה, לפני כן ככה, אם יש לי משהו מול העיר מודיעין אז אני פונה או ...

נחמיה חתוכה: היום יש אוכלוסייה מספיק גדולה בעיר מודיעין שהם ראויים, ומבחינתי, עולים בשנים, לא רק בשנה האחרונה, אלא בשנים האחרונות, יש פה עזרה מספיק גדולה כדי שאנחנו נייחד לה מקום עצמי, או מוקד, או נקודת שירות יותר טובה, כדי שהעולים לא יצטרכו להגיע לא לשפלה ולא לירושלים, ויקבלו את מכלול השירותים בנקודת שירות פה.

דני דנון: רגע, היום מגיע נציג שלכם אחת ל?

נחמיה חתוכה: לי היום נציג שמגיע אחת לשבוע.

נחמיה חתוכה: צריך להתארגן בעיר מבחינת - - -

דני דנון: להקצות מקום?

נחמיה חתוכה: כן.

נחמיה חתוכה: יש היום מקום.

נחמיה חתוכה: אין ספק שזה יקרה.

נחמיה חתוכה: אני רוצה לגעת גם בפרוייקט של עליה קהילתית.

נחמיה חתוכה: תכנית עליה קהילתית שהתחילה לפני בערך 6 שנים, היא ספינת דגל של המשרד.

דני דנון: מה ההיקפים ברמה הארצית?

דני דנון: שהתכנית טובה – כולנו יודעים.

דני דנון: השאלה: כמה ההיקפים?

נחמיה חתוכה: אתה מכיר את זה.

נחמיה חתוכה: פשוט הם, לא כל האנשים מכירים.

נחמיה חתוכה: אנחנו ירדנו בשנה הזאת ...

נחמיה חתוכה: 400 משפחות.

דני דנון: ארצי?

נחמיה חתוכה: בתכנית הזאת ברמה הארצית.

נחמיה חתוכה: יש עוד איזה שהוא מודל דומה שרץ במקביל, זה עליה מארגנטינה, ועלייה מארצות נוספות.

נחמיה חתוכה: לכל אחד יש מכסת משפחות, משהו בסדר גודל של אלף ומשהו משפחות וזה כמובן נגזרת של תקציב.

נחמיה חתוכה: בתוך התקציב הזה היה צריך ...

נחמיה חתוכה: אבל אני רוצה לחזור למקור של עליה קהילתית שבעצם עליה קהילתית מדברת ממקום של לפני 4 שנים קליטה.

נחמיה חתוכה: באמת זאת תכנית שהיא נועדה גם לעודד עליה של אנשים מחו"ל, כשהקשר נעשה כבר מהארץ.

נחמיה חתוכה: ...

נחמיה חתוכה: שמלווה יחד עם משפחות, או אוכלוסייה, או תשתית קיימת של אוכלוסייה, והיא מושכת אליה.

נחמיה חתוכה: אין שגרירים יותר טובים מאלה שגרים פה.

נחמיה חתוכה: אני חושב שאין שגרירה יותר טובה מהד"ר הזאת להביא אנשים לשכונה, לעיר, למקום שבו היא חיה, וזה באמת עובד.

נחמיה חתוכה: אנחנו גם מצאנו שהפרוייקטור, או המלווה, שעליו היא דיברה- - -

דני דנון: היא עדיין הפרוייקטורית שנמצאת?

ויויאן אלבוים: כן.

ויויאן אלבוים: היחידה.

נחמיה חתוכה: אנחנו מחזיקים בשיניים את הפרוייקטורית.

דני דנון: זה ב – 50:50 המימון, או 100 אחוז שלכם?

נחמיה חתוכה: מאה אחוז.

נחמיה חתוכה: כל מה שקשור לעלייה קהילתית הוא מאה אחוז שלנו, אבל ערים כמו מודיעין, חוץ מה – 100 אחוז שאנחנו נותנים, נותנים עוד 100 אחוז שהם לא מחוייבים, עוד יותר מזה כדי להכין את השלד.

נחמיה חתוכה: העלייה הקהילתית הזאת, או התכנית הזאת שעוזרת לעידוד עליה, היא בעצם נדבך נוסף של סיוע שניתן למי שנכנס לקריטריונים של המשפחות האלה.

נחמיה חתוכה: שבעצם זה משפחות צעירות בגיל העבודה, שבעצם אמורות לחזק, לתת חיזוק לעיר, ואנחנו נותנים משהו באזור ה – 8,100 שקל.

נחמיה חתוכה: במקביל אני רוצה לומר שלכל עולה, בין אם הוא בא במסגרת עליה חברתית, בין אם הוא לא בא במסגרת עליה קהילתית, יש את המנגנון ליזמות עסקית לעסקים זעירים, הוא יכול לקבל הלוואה בתנאים מאד נוחים בסדר גודל של עד, תלוי, כל פעם זה במסגרת של התקציב, עד 100 אלף שקל הלוואה כזאת, בעצם לכל ... עסקים זעירים.

נחמיה חתוכה: העלייה הקהילתית הזאת גם נותנת השתתפות בשכר דירה.

נחמיה חתוכה: זה מאד מאד משמעותי בתהליך הקליטה.

נחמיה חתוכה: זאת אומרת קורת גג.

דני דנון: כמה כסף?

נחמיה חתוכה: סדר גודל של חצי שנה שכר דירה.

אלישבע שרייבר: לא היינו יכולים, בגלל שאנחנו רופאים, לא קיבלנו רישיונות מיד.

דני דנון: כן.

דני דנון: אנחנו מטפלים בבעיה הזו.

אלישבע שרייבר: לא היה לנו כסף.

אלישבע שרייבר: אם היינו 9 חודשים בלי משכורת, לא היינו יכולים להיות כאן בלי הזה.

דני דנון: כמה כסף זה, נחמיה?

נחמיה חתוכה: אני חושב שזה משהו באזור ה – 9,000 שקל לחצי שנה, סדר גודל.

נחמיה חתוכה: זה לא משנה.

נחמיה חתוכה: זה השתתפות בשכר דירה.

נחמיה חתוכה: אנחנו לא משלמים, מממנים את כל השכר דירה.

נחמיה חתוכה: זה השתתפות בשכר דירה שניתנת, וגם היא, אותה לא ספרתי במספרים שאמרתי לך.

נחמיה חתוכה: לכן אני אמרתי שהמספרים- - -

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

דני דנון: נחמיה.

דני דנון: עוד משהו?

נחמיה חתוכה: אני ממשיך הלאה.

נחמיה חתוכה: בתוך המסגרת הזאת, למה אני אומר את זה?

נחמיה חתוכה: כי זה בעצם היה המסר שעלה פה לגבי המסר שעלה פה.

נחמיה חתוכה: ההתעסקות בשכר הדירה, חוץ מהתוספת שאנחנו נותנים לתוספת לסיוע לילדים בתחום החינוך, זה חברה ותרבות.

נחמיה חתוכה: זה לעוד שני מרכיבים.

נחמיה חתוכה: אנחנו משפרים את היכולת שלהם, ככה, בשיעורי עזר, ובסיוע בגיבוש חברתי של הקבוצה הזאת, זה בעצם עוד נדבך, זה מעבר לסל הקליטה השוטף שהם מקבלים.

נחמיה חתוכה: קומה שניה, קומה ב' של סיוע.

נחמיה חתוכה: התכנית הזאת קיימת היום.

נחמיה חתוכה: היום היא קיימת לדוברי אנגלית, שבעצם זה רק אנגליה, דרום אפריקה ואוסטרליה.

נחמיה חתוכה: אבל הצלחנו למצוא עשר משפחות כאלה, ואנחנו מחזיקים את הפרוייקטורים.

נחמיה חתוכה: ואני מקווה מאד שאנחנו בכיוון שגם האוכלוסייה מצפון אמריקה, שזה עיקר העולים שיש פה, פרוייקטורית שלכאורה היא נותנת מענה ל – 10 משפחות האלה, מתעסקת בכל ה – 50 האחרות.

נחמיה חתוכה: אני רק יכול לברך על שיתוף הפעולה שיש לנו מהעיר, ואם באמת התהליך הזה יקרה, אנחנו יודעים שבשנת 2011, 2012 ...

נחמיה חתוכה: תכנית, אני לא יודע איך לקרוא לה כרגע, אבל במתכונת הזאת של עידוד עליה, או עליה קהילתית, מה תהיה המסגרת שלה?

נחמיה חתוכה: מה תהיה מסגרת התקציב?

נחמיה חתוכה: איזה רמת סיוע יתנו, וכמה, אני לא יודע.

נחמיה חתוכה: אני מאמין שגם עולי צפון אמריקה שלא עלו בשנה הזאת ייכנסו למסגרת הזאת, וזה ברכה למודיעין.

ויויאן אלבוים: אני רוצה בבקשה, ברשותך, להוסיף מילה אחת שמקשרת בין נחמיה ומה שאלישבע אמרה על נושא של עבודה.

ויויאן אלבוים: השנה רוזיטה פתחה את מרכז העולה.

ויויאן אלבוים: זה היה החלום שלה, שהיא הלכה איתו.

ויויאן אלבוים: פנה איזה בית ספר קטן במכבים, שם יש פחות ילדים, הוא בסדר.

ויויאן אלבוים: הוא מספק כרגע, ומה שזה איפשר לפתוח אולפני בוקר למבוגרים.

ויויאן אלבוים: גם לא בהכרח ב – 1 בספטמבר.

ויויאן אלבוים: זה משהו שבאמת אפשר לייצא מפה לשאר המדינה.

נוי בוכריץ: יד כרגע שם 3 כיתות, 70 לומדים.

נחמיה חתוכה: זה פשוט לראות את זה.

ויויאן אלבוים: זה ממש מרגש לראות אותם.

נוי בוכריץ: כן.

נוי בוכריץ: מצויין.

ויויאן אלבוים: מצויין.

נחמיה חתוכה: משמח לראות מה שעשתה עיריית מודיעין, ומה היא הקצתה, תסתכל ותשמע, אין דברים כאלה.

נחמיה חתוכה: באמת,

ויויאן אלבוים: מאד איכותיות.

ויויאן אלבוים: בכלל המורות במדינת ישראל לחינוך מבוגרים יש להם הדרכה מעולה, והם מאד איכותיות ואז הם יוצאים לשוק העבודה ומתחילים לעבוד.

ויויאן אלבוים: ברגע שיש להם כסף, פרנסה, הרבה יותר קל להם.

דני דנון: כמה מהעולים הם חובשי כיפה?

ויויאן אלבוים: 30, 40.

דני דנון: באחוזים.

קריאה: 80 אחוז לפחות.

דני דנון: 80 אחוז?

ויויאן אלבוים: כן.

קריאה: אוכלוסיה חובשת הכיפה היא הרבה יותר מהממוצע בארץ.

קריאה: בארץ 15, 17 אחוז.

קריאה: ופה זה בסביבות 20, 25 אחוז.

מויש לוי: ילדי בית ספר יסודי, הילדים שמגיעים לבתי הספר העולים כמעט כולם בממלכתי דתי.

דני דנון: רק אני מבקש ממנהלת מחלקת החינוך, בקצרה, על הפעילות מול העולים.

חיה שיטאי: כן, בקיצור.

חיה שיטאי: קודם כל, לאור לקחים שלמדנו הקצנו במינהל החינוך לפני שנתיים דמות מיוחדת שמטפלת בכל נושא העולים, היא לא נמצאת כאן, היא חולה, ובעצם תוך איגום משאבים ישבנו ובנינו מודל עבודה, יועץ ארגוני מול הקליטה, ומול משרד החינוך, שיהיה ברור התפקיד של כל אחד.

חיה שיטאי: ובעצם הגדרנו 6 כיוונים שעליהם אנחנו עובדים, ואנחנו ממקדים את הפעילות שלנו: 1 – זה רכישת שפה.

חיה שיטאי: 2 – תמיכה בשילוב החברתי.

חיה שיטאי: מאד מאד ממוקד.

חיה שיטאי: 3 – התייחסות לפרטים עם צרכים מיוחדים.

חיה שיטאי: ילדים שבאים עם צרכים מיוחדים, ולא באים תמיד עם המסמכים הנדרשים, ולא מודעים לזכויות שלהם.

חיה שיטאי: 4 – עבודה עם הורים.

חיה שיטאי: לראות איך הם שומרים על התפקיד ההורי גם כשהם הגיעו לארץ חדשה.

חיה שיטאי: והשניים האחרונים זה צמצום פערים לימודיים בילדים שאחר כך משתלבים במערכת החינוך, במיוחד במערכת החינוך העל יסודית שגילינו שיש שם נשירה של תלמידים לקראת בחינות הבגרות.

חיה שיטאי: אני כבר מקדימה ואני אומרת בגאווה שהשנה, מהבדיקה שלנו, אפס נשירה.

חיה שיטאי: לעומת לפני שנתיים, אחרי עבודה מאד, מאד מאומצת מול הילדים האלה.

חיה שיטאי: יש לנו מיפוי מדוייק של הילדים ביסודי ובעל יסודי.

חיה שיטאי: השנה למדו כ – 224 ביסודי.

חיה שיטאי: כ – 280, קרוב ל – 3 אחוז מכלל המערכת שלהם הם ילדים שאני לא מחשיבה כרגע את הילדים של תושבים חוזרים שהיום הם גרים בחלקם גם פה.

חיה שיטאי: מבחינת מערך העבודה שלנו – באמת הגדרנו, יש לנו פה בדיוק סיכום שישבנו על תכניות עבודה לקראת שנה הבאה, באמת שני כיוונים: 1 – הטיפול בשנה ראשונה.

חיה שיטאי: והשני – מעבר מתרבות לתרבות, איך אנחנו תומכים בילדים ובתלמידים בשלב ב'.

חיה שיטאי: אז בשנה א' – השנה פעל אולפן תלמידים שמיקדנו אותו גם, לאור, דרך אגב, דברים פחות מוצלחים שהיו בשנים קודמות, והשנה בהצלחה רבה פעל אולפן בבית ספר שזיהינו שהצוות החינוכי נכון ויכול, גם מבחינת הכישורים שלו, לתמוך בילדים.

חיה שיטאי: למדו 34 ילדים מכיתות א' עד ו', כולל תכנית מעבר מתרבות לתרבות.

חיה שיטאי: ופגישות הורים לאורך כל השנה לתמיכה.

חיה שיטאי: באמצע השנה פיזרנו אותם בין בתי הספר עם המשך תמיכה, מעקב וליווי בשכונות.

חיה שיטאי: בגלל, באמת, הריכוז שלהם בחלק מהשכונות מוריה, השבטים, חלק משכונת הנביאים, אז באמת יש לנו בתי ספר עתירי עולים, ובתי ספר שכמעט אין בהם עולים.

חיה שיטאי: הרוב ממלכתי דתי.

חיה שיטאי: בחטיבת הביניים והחטיבה העליונה היו לנו השנה 8 תלמידים שלמדו בבקעה.

חיה שיטאי: זה לא היה מוצלח, גם מבחינת ההסעות, וגם מבחינת הילדים, בסך הכל קשה להם הנסיעות.

דני דנון: למה הם נסעו עד לבקעה?

חיה שיטאי: כי לא יכולנו למצוא משאבים לפתוח להם ממש מסגרת מסודרת שתקנה להם את השפה.

חיה שיטאי: אני רוצה לדבר באמת, בצפי לשנה הבאה יש לנו כרגע 32 ילדים ליסודי, ואנחנו רוצים אולפן עם אותה מתכונת כמו השנה, ויש לנו צפי של 12 ילדים בבית ספר על יסודי, ואנחנו שואפים לפתוח כיתה.

דני דנון: רגע, אצלכם אז עד כיתה ז' או עד כיתה ח'?

דני דנון: איך אמרת?

חיה שיטאי: בתי ספר ז' עד י"ב.

חיה שיטאי: יש לנו 12 ילדים שכרגע אנחנו יודעים צפי בעל יסודי.

חיה שיטאי: אנחנו רוצים, והתחלנו ממש בשבועות האחרונים לראות איך פותחים להם כיתה בעיר.

חיה שיטאי: הבעיה הרצינית היא שלא ליסודי, ולא לעל יסודי, אין לנו כרגע הבטחה של שעות.

חיה שיטאי: זאת אומרת, אנחנו צריכים בעצם 50 שעות ליסודי, ו – 25 שעות לעל יסודי.

חיה שיטאי: בעצם אנחנו בונים מערכת, מתחייבים עכשיו למורים, כשעוד אין לנו כסף, ואין לנו התחייבות לשעות.

דני דנון: כדי שלא ייסעו לבקעה?

חיה שיטאי: לא.

חיה שיטאי: קודם כל האולפן של היסודי,

דני דנון: לא היסודי, אני אומר העל יסודי.

חיה שיטאי: העל יסודי אני צריכה 25 שעות שלא ייסעו לבקעה.

חיה שיטאי: ואנחנו רוצים לבנות להם תכנית לעברית אינטנסיבית באחד מבתי הספר התיכוניים, ובחלק מהשבוע כבר לשלב אותם בבתי הספר התיכוניים שלהם.

נחמיה חתוכה: בקעה זה אולפן לילדים מכיתה ט' ומעלה, שנמצא בשכונת בקעה בירושלים.

חיה שיטאי: חשבתי שהם יודעים מה זה.

רוזיטה ברלין: בית ספר מאד מוצלח.

רוזיטה ברלין: אנחנו שנים שולחים לשם אנשים.

דני דנון: בואו נשמע את נציגת משרד החינוך.

חיה שיטאי: אז בקיצור, זה הקושי המרכזי.

חיה שיטאי: העבודה המשותפת בתוך העיר היא באמת מצויינת.

חיה שיטאי: אנחנו מאגמים משאבים.

חיה שיטאי: חסרה לנו עוד חצי משרה של יועצת, שזה מאד מאד חשוב לקליטה.

ויויאן אלבוים: זה יוצא למכרז.

חיה שיטאי: יופי.

חיה שיטאי: כי חשוב מאד שימשיכו ללוות את המשפחות בעיר.

דני דנון: אז זה לא, זה תקן של איוש.

ויויאן אלבוים: אנחנו מחליפים בן אדם, אנחנו יוצאים למכרז.

חיה שיטאי: מצויין.

חיה שיטאי: והקטע של השעות.

ויויאן אלבוים: אחד הדברים שעשינו זה שהגדלנו את התקנים בתחום הזה.

דני דנון: שנייה, משרד החינוך, רויטל, נכון?

דני דנון: רויטל דותן, מרכזת קליטת תלמידים עולים מחוז ירושלים.

דני דנון: יש לך תשובות לגבי נושא השעות?

רויטל דותן: קודם כל אני רוצה לומר ששיתוף פעולה עם מחלקת החינוך בשנה שעברה היה מצויין.

רויטל דותן: זה שיש דמות פעילה שבאמת מרכזת את נושא העולים, באמת הביא לתוצאות מאד טובות.

רויטל דותן: מה שעשינו השנה, לאחר שאותר קושי, קושי משמעותי של תלמידים בכיתות הגבוהות לקראת בחינות הבגרות, ביוזמה משותפת הצלחנו ליצור מסגרת שתיתן מענה לילדים האלה אחר הצהרים.

רויטל דותן: המשרד נתן 8 שעות לטובת העניין.

רויטל דותן: מצאנו, העירייה מצאה את המקום.

רויטל דותן: מצאנו ביחד מורים, ומסתבר שחיה מדברת על אפס אחוז נשירה של מבחני בחינת בגרות אני חושבת שזה בזכות התכנית הזאת.

רויטל דותן: זאת היתה באמת מסגרת שנתנה להם מענה בדקה ה – 90.

רויטל דותן: פשוט בדקה ה – 90.

רויטל דותן: פגשנו את הילדים, ראינו את הקשיים.

רויטל דותן: ראינו באיזה מקצועות הם מרגישים אבודים לחלוטין, ואיתרנו מורים שעשו עבודה מצויינת.

רויטל דותן: והם כולם ניגשו לבגרויות, ואני מאד שמחה על זה.

ויויאן אלבוים: ולשנה הבאה?

רויטל דותן: לגבי שנה הבאה כבר היתה פגישה עם כל המנהלים של בתי הספר, והאנשים שעוסקים בקליטת תלמידים עולים.

רויטל דותן: ראינו את הצרכים, ואנחנו בונים את אותה מסגרת שלא תצוץ רק- - -

ויויאן אלבוים: של אחרי צהרים.

חיה שיטאי: התמיכה בבגרויות היא באמת, אני חושבת שעשינו עבודה משותפת מצויינת.

חיה שיטאי: ובאמת פרטנית מול הילדים.

חיה שיטאי: אבל לפתוח כיתה ולפתוח שתי כיתות אולפן בעצם מדבר על שעות תקן, אנחנו כבר ביולי.

רויטל דותן: לא, אנחנו מדברים על שני דברים אחרים עכשיו.

חיה שיטאי: אני העליתי את הצורך של השעות אולפן, שאנחנו מוכרחים תשובות על זה.

רויטל דותן: קודם כל יש שעות האולפן שתקבלו בדיוק כמו שקיבלתם בשנה שעברה.

רויטל דותן: יש אבל, צריך לזכור שהרבה מאד ילדים הם לא כאלה שעלו עכשיו והם צריכים את האולפן המיידי, אלא זה ילדים שהם עולים קצת יותר ותיקים, אבל עדיין הקושי שלהם, לדוגמא בבחינות בגרות, הוא קושי אמיתי, משמעותי.

רויטל דותן: לגבי האולפן – היה אולפן שעבד בהצלחה יתרה השנה.

רויטל דותן: אנחנו את המודל הזה נמשיך גם בשנה הקרובה.

רויטל דותן: לגבי אולפן.

חיה שיטאי: מה שאת אומרת לי, כי השבוע אני קיבלתי תשובה ממשרד החינוך שאין לו אישור לשעות.

דני דנון: על כמה תלמידים מדובר?

חיה שיטאי: ביסודי אנחנו מדברים על 32 תלמידים.

דני דנון: ביסודי אין בעיה.

חיה שיטאי: אני מקווה.

חיה שיטאי: אין לי אישור לשעות.

חיה שיטאי: אני לא קיבלתי אישור על השעות.

חיה שיטאי: ובעל יסודי – 12 תלמידים שאני חושבת שצריך לפתוח להם פה כיתה בעיר.

חיה שיטאי: דרך אגב, חלקי שנה, ואחר כך לפזר אותם לבתי הספר.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

רויטל דותן: השאלה אם 12 תלמידים יכולים לקבל מ – י' עד י"ב היא כבר בעייתית.

רויטל דותן: צריך לבדוק בדיוק באיזה גילאים הילדים, ולפי זה לדעתי, לראות אם אנחנו מסוגלים לפתוח פה אולפן.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מראש העיר דברי סיכום לפני שנגיע לשלב ההחלטות.

דני דנון: בבקשה.

חיים ביבס: כמו שאמרתי, קודם כל אני מתנצל על האיחור.

חיים ביבס: בסך הכל התכנון היה, מה שנקרא, להתחיל קודם, ואנחנו נמשיך אחר כך את מה שצריך.

חיים ביבס: אני רוצה להודות ליושב ראש הועדה על כך שהועדה יורדת לשטח, כדי לשמוע מה קורה בשטח.

חיים ביבס: אחת הבעיות, ואני בדיוק מגיע מהמקום שיש נתק גדול בין מה שקורה בשטח, לבין מה שקורה איפה שמקבלים את ההחלטות התקציביות, התפישתיות, המדיניות, מה שנקרא, בנושאים כאלה ואחרים.

חיים ביבס: דווקא הרעיון של להוריד את האנשים לשטח, שיבינו מהשטח איך זה עובד, שישמעו את העולה, שישמעו את המנהל, שישמעו את כל האנשים, בסופו של דבר, זה אולי יקרב, מה שנקרא, ויחבר בין תקציבים, מדיניות, ועבודה תכל'ס איך היא מתממשת בפועל.

חיים ביבס: זה חשוב מאד, ועל כך אני חושב שזה נכון.

חיים ביבס: הייתי שמח, דרך אגב, שחברי ועדת הקליטה, חברי כנסת, יתייחסו לזה קצת יותר ברצינות, חוץ מהיושב ראש, וגם יגיעו לשטח.

דני דנון: גם בכנסת בישיבות.

חיים ביבס: אני יודע.

חיים ביבס: אני מכיר את זה.

חיים ביבס: אני מגיע לישיבות הכי רציניות, כמו חוק הטייס והתעופה במדינת ישראל, יושב יושב ראש הועדה לבד, אחר כך באים להתלונן.

חיים ביבס: כשקורה משהו אתה תראה, וחבר כנסת קופץ והוא בכלל לא הגיע לישיבה.

מויש לוי: העיקרון זה שההחלטות הם פה אחד.

חיים ביבס: בדיוק.

חיים ביבס: כל ההחלטות הם פה אחד.

חיים ביבס: ודרך אגב, אפילו בישיבה האחרונה הייתי בועדת ביקורת המדינה, אז אחד התושבים שהגיע הוא בעצמו הצביע, כי הוא היה בטוח - - - לענייננו, תראו יש פה מפעל מדהים.

חיים ביבס: צדק נחמיה חתוכה שאמר, ודרך אגב, הוא היה ראש מינהל חינוך במכבים רעות, לפני האיחוד, אז הוא גם מכיר את זה מבפנים.

חיים ביבס: צדק במה שהוא אמר בקדנציה הקודמת, ראש העיר הקודם לקח את זה כפרוייקט מרכזי.

חיים ביבס: ...

חיים ביבס: דחפו לא מעט את קידום הבאת העולים מדרום אפריקה, מאנגליה, מצרפת ומארצות הברית.

חיים ביבס: אנחנו בקדנציה הזאת ממשיכים.

חיים ביבס: לצערי, מה שקורה במדינת ישראל, כמו כל דבר טוב שקורה, אז מתחילים הקיצוצים.

חיים ביבס: אבל כשמשהו מצליח, אז אומרים: עכשיו בואו נקצץ כי אפשר.

חיים ביבס: זה הצליח, צריך להרוג אותו.

חיים ביבס: וזה בדיוק מה שקרה.

חיים ביבס: ואז כתבתי מכתב חריף מאד לשרה עצמה.

חיים ביבס: אני, יחד עם רון נחמן, ראש עיריית אריאל, ועם יונה יהב, כתבנו להם מכתב מאד מאד חריף שבעצם מה אומרים לנו?

חיים ביבס: אנחנו שהצלחנו בוא נעזב אתכם, לא צריך להביא לכם יותר אנשים.

חיים ביבס: צריך גם לזכור שבסוף העולים הם באים לאן שהם רוצים.

חיים ביבס: הייתי שמח אם היה אפשר באמת לקחת במדינה ולפזר את ... זה ברור לכולם.

חיים ביבס: ולכן אני חושב שפה צריך לשים את הדגש.

חיים ביבס: לשמחתי יש פה גם אוכלוסייה מצויינת.

חיים ביבס: יש פה 80 אלף תושבים.

חיים ביבס: יש פה שילוב מדהים של העולים, ביחד עם התושבים עצמם בבתי הספר, במערכת החינוך שלנו, במערכת הלא פורמלית, בהרבה מאד דברים, ועדיין תמיד צריך לזכור שבסוף הם קהילה.

חיים ביבס: בסוף הם קהילה, כמו שדרך אגב, לא רק הם כעולים קהילה.

חיים ביבס: יש את הדתיים שהם קהילה.

חיים ביבס: יש לי פה רפורמים שהם קהילה.

חיים ביבס: יש לי פה הרבה דברים שיש להם אחיזות כאלה ואחרות, וזה יפה.

חיים ביבס: זה האופי של מודיעין.

חיים ביבס: יש את הפלורליזם, יש פה את כל מה שצריך.

חיים ביבס: ובתוך כל זה אני חושב שהדבר אולי המרכזי מכל הדבר הזה, הוא שבסופו של דבר נוכל להמשיך גם עם הפרוייקט הזה, גם נוכל להמשיך עם הפרוייקט עצמו.

חיים ביבס: גם נוכל להמשיך לקדם.

חיים ביבס: גם בסופו של דבר יפסיקו, מה שנקרא, לקצץ איפה שזה מצליח.

חיים ביבס: נהפוך הוא, לדחוף איפה שזה מצליח.

חיים ביבס: כאשר יעשו את כל הדברים האלה גם יחד, ניתן יהיה להמשיך לקלוט עולים במסה סבירה, וצריך לזכור שאנחנו נמצאים במצב יחסית זה.

חיים ביבס: מחר, מחרתיים זה יכול ...

חיים ביבס: כבר היינו בבום אחד כשהגיעו כל העולים מרוסיה במכה אחת, כאשר נוצר איזה שהוא שינוי במדינה אחרת, וזה יכול לקרות.

חיים ביבס: מי שחושב שלא, הוא טועה.

חיים ביבס: גם היום, ב – 2011, 2012, 2015, 2020, זה יכול לקרות בעולם שלנו,

קריאה: מהיום למחר.

חיים ביבס: שמחר במדינה מסויימת, ונצטרך לקלוט את כולם, שאלת אותי שאלה לגבי מבנה ותכנון העיר מודיעין.

חיים ביבס: העיר מודיעין מתוכננת בצורה כזאת שרוב יחידות הדיור הנבנות זה, הממוצע הגבוה זה 4 חדרים.

חיים ביבס: יש כאן 3 חדרים.

חיים ביבס: יש 5 ו – 6 חדרים.

חיים ביבס: אנחנו עכשיו נכנסים לפרוייקט שהוא במע"ר, מרכז העסקים הראשי שלי, שיש בו גם מגורים, ששם אני רוצה להכניס יותר מגורים, יחידות קטנות של 2 חדרים, כדי לאפשר גם לאוכלוסייה צעירה, מה שנקרא, סטודנטים מצד אחד, מצד שני גם אוכלוסייה מבוגרת להגיע לשם, שכל השירותים נמצאים מסביב: קופות חולים, המרכז המסחרי הראשי, כל הדברים האלה גם יחד, כדי לייצר מקום.

חיים ביבס: יש לנו פרוייקט ניסיוני שעשו עם עזריאלי 68, או 72 יחידות דיור.

חיים ביבס: הוא עובד יפה מאד, ואין שום בעיה לעשות, להגדיל את זה כיד מכוונת של ...

חיים ביבס: בסך הכל העיר היא מאד מתוכננת.

חיים ביבס: יש ניסיונות כאלה ואחרים, של כל מיני גופי תכנון כאלה ואחרים, לחבל כל הזמן.

חיים ביבס: זה המלחמות הרגילות.

חיים ביבס: אם לא היו לנו מלחמות אז לא היינו נהנים מהתפקיד, אז ככה לפחות יש לנו גם את הזמן ליהנות.

נוי בוכריץ: לכמה תושבים היא מתוכננת להגיע?

חיים ביבס: העיר מודיעין מתוכננת ל – 120 אלף תושבים, בקצב ובסגנון, ובתהליכים שמדינת ישראל בבירוקרטיה שהמדינה נמצאת בה, אמרתי בבדיחות הדעת, באחת הועדות שהיו לפני כמה ימים, שאם המדינה היתה לקום היום, היא היתה נופלת או בבג"צ, או בועדה מחוזית.

חיים ביבס: אז תבין שהתכניות לגמור את שלב א', סדר גודל של 12 שנה, להערכתי זה לא יקרה פחות מ – 15, 20 שנה.

חיים ביבס: לא יקרה.

חיים ביבס: לצערי זה לא יקרה.

חיים ביבס: אבל אתה יודע מה?

חיים ביבס: יכול להיות שזה טוב, כי ככה זה גם יביא קצת לפיזור ולפיתוח של הנגב והגליל.

חיים ביבס: צריך לזכור, בסוף הראייה שלנו צריכה להיות ראייה לאומית.

חיים ביבס: שמעתי את הגברת מדברת, היא באה מארצות הברית.

חיים ביבס: אבל בארצות הברית כדי להגיע במדינה אחת במדינה אחת ממקום למקום סדר גודל של בין 4 ל – 8 שעות.

חיים ביבס: אז לא יקרה כלום הנסיעה של השעה עד זיכרון, והחזרה, בטח ובטח אם ישקיעו בתשתיות, אחרת אנחנו נמצא את עצמנו חיים במדינת תל אביב המורחבת, ונאבד את הכל.

חיים ביבס: אני יכול להגיד לך, כמי שעושה אימונים, עדיין, במילואים בנגב, אתה מגיע, זה בכייה לדורות אם המדינה לא תיכנס ותטפל, מה שנקרא, בשורש בנושא הזה.

חיים ביבס: אנחנו מאבדים את המדינה לגמרי.

חיים ביבס: זה בכלל לא רלוונטי כבר 67' 48', זה בכלל לא רלוונטי.

חיים ביבס: אבל אני רוצה לנצל את ההזדמנות, קודם כל זה פולד עם הדגל שלנו, עם המפה, עם הכל.

חיים ביבס: יש פה הסבר מפורט על ההקמה של העיר, וכל מה שנלווה לזה.

חיים ביבס: אני מקווה גם שתהנה מזה.

חיים ביבס: זה בסך הכל פרוייקט מדהים.

חיים ביבס: התושב הראשון נכנס לעיר הזאת לפי 14 שנה.

חיים ביבס: היום אנחנו עיר של 80 אלף תושבים, אחרי שאוחדו היישובים מכבים – רעות, שהם מונים כ – 10,200 תושבים.

חיים ביבס: האיחוד, מבחינת המהות שלו, סך הכל הוא נמצא על הפסים הנכונים, למרות המדינה.

חיים ביבס: זאת אומרת, המדינה, דרך אגב, כל האיחודים פורקו למעט מודיעין – מכבים – רעות, וכוכב יאיר – וצור יגאל.

חיים ביבס: כל איחודים פורקו, כי הם לא נעשו נכון.

חיים ביבס: התפישה הכלכלית שעמדה בבסיס האיחוד, בעצם המדינה לא רק שלא הביאה כלום, אלא גם בסופו של דבר, כל הנטל נפל עלינו.

חיים ביבס: אבל בסך הכל, מבחינת האנשים עצמם אני מדבר, עם כל הבעייתיות הקהילתית, יישובים – מול עיר, סך הכל האיחוד הזה כן הצליח, וכן יש פה הרבה שיתוף פעולה, והרבה מאד היבטים, בעיקר בהיבטים קהילתיים, חינוכיים, עם הרבה הזנה הדדית.

חיים ביבס: בסך הכל מההיבט הזה זה בסדר גמור.

חיים ביבס: אמרתי, מההיבט הכלכלי – בסופו של דבר המדינה זורקת אותך לים אפילו בלי גלגל הצלה.

חיים ביבס: אז אנחנו בארץ, מה שנקרא, ארץ החשמונאים, עיר המכבים, פה הכל התחיל לפני 2,175 שנה.

חיים ביבס: אז אנחנו נותנים ככה, לאורחים רמי דרג, בדרך כלל נותנים חנוכייה.

חיים ביבס: אנחנו בודקים, לקראת חנוכה אנחנו עושים סבב חלוקה במשרדי ממשלה, לראות כל מי שנתנו לו שבאמת מדליק בזה נרות.

דני דנון: יפה מאד.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני מבטיח שתבואו לבדוק יהיו גם סופגניות.

דני דנון: אני רוצה לסכם את הישיבה ולהודות, ראשית, לראש העיר, חברי מר חיים ביבס, על האירוח, ועל הנכונות לארח את הועדה היום.

דני דנון: "ועדת העליה, הקליטה והתפוצות קיימה את ישיבתה בעיר מודיעין.

דני דנון: הועדה מברכת את ראש העיר, מר חיים ביבס, את סגניו, חברי מועצת העיר, וצוות העיר, על פעילותם המבורכת בנושא קליטת עליה.

דני דנון: הועדה קוראת למשרד הקליטה להמשיך בפרוייקט "קליטה קהילתית".

דני דנון: הצלחתו".

נחמיה חתוכה: "עידוד עליה" נקרא לזה.

דני דנון: עידוד עליה.

דני דנון: פרוייקט "עידוד עליה".

דני דנון: הצלחתו המוכחת ועבודת הפרוייקטורית באו לידי ביטוי בישיבה, והועדה אף קוראת להגדיל את ההיקפים.

דני דנון: הועדה גם קוראת למשרד לשקול להרחיב את פרוייקט "עידוד עליה" לקהלים נוספים.

דני דנון: הועדה קוראת למשרד החינוך למצוא פתרון מיידי, טרם פתיחת שנת הלימודים לשעות אולפן לתלמידי העולים.

דני דנון: הועדה מודה לכל העוסקים במלאכה למען קליטתם של העולים.

דני דנון: תודה רבה לכולם על הישיבה.

דני דנון: תודה.