ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 176, 2011-06-16 12:30

דני דנון: אנחנו מקפידים לדון הרבה בכנסת בעניינים שונים של תאגידי מים ודברים אחרים.

דני דנון: אנחנו מקפידים אבל לרדת לשטח ולהיפגש עם הנציגים המקומיים, לשמוע על הצרכים, על הבעיות, אנחנו גם נצא מפה לרמה הארצית, וגם יוסי נשרי בקשר טוב, וגם חברי הטוב ...

דני דנון: אנחנו לא צעירים, אבל שנים רבות פעלנו במקומות אחרים, רפי גרגס, שהיום הוא אחראי על קליטת העלייה בקריית אונו.

דני דנון: אני מודה לראש העיר ולרפי על ההזמנה.

דני דנון: וחשוב לנו הועדה, למרות שידענו מראש שמבחינת מספרים אתם לא עיר עתירת עולים.

דני דנון: תיכף נשמע את הנתונים, אבל מידע אישי, אני יודע שקריית אונו כיום היא לא עיר עתירת עולים, ואנחנו כן רוצים לדעת על המצב הקיים, וגם מה אפשר לעשות כן לאפשר לעוד עולים, שבוודאי היו רוצים לבוא ולגור במקום כל כך איכותי.

דני דנון: אז אני אבקש, קודם כל מראש העיר, יוסי נשרי לפתוח בבקשה.

יוסי נשרי: תודה.

יוסי נשרי: תודה רבה לך אדוני חבר הכנסת דני דנון ידידנו.

יוסי נשרי: אכן צדקת.

יוסי נשרי: אני בתוקף התפקידים שלי מעבר לרשות המקומית שלנו, שיש לי חשיבות גדולה מאד לקיים, אני גם מגיע באמת הרבה לכנסת, ואני אתן רק סקירה קצרה על הנושא של העיר, שאלה שלא מכירים את העיר, וגם אתה תדעו מה קורה פה בעיר, ואחר כך אתן לאנשי המקצוע שיוכלו לדבר איתך, לשוחח איתך, כי אני רואה אותך די הרבה.

יוסי נשרי: להם יש את האפשרות פה כן לדבר איתך, לשוחח איתך, ובמגע ראשון להעביר לך את הרשמים ואת ההתרשמויות, ואת העשייה שהם עושים ביום יום.

יוסי נשרי: נכון שהם מקבלים רוח גבית, כי אנחנו מאמינים בעבודה צוותית בעיר, על כל שלוחותיה.

יוסי נשרי: יושב פה סגן ראש העיר, רון מלכה, שהוא אחראי על נושא של הרווחה בעיר, וגם מטפל בנושא של כל החינוך המשלים, מה שאנחנו קוראים: במתנ"ס.

יוסי נשרי: פעילות מתנ"ס.

יוסי נשרי: גם השנה העיר זכתה לעיר, מקום ראשון בארץ בהצטיינות לנושא של תחום הנוער,

דני דנון: יפה.

יוסי נשרי: מטעם משרד החינוך.

יוסי נשרי: ב – 2006 זכינו בפרס החינוך הארצי.

יוסי נשרי: זאת אומרת שאם אני אחבר את הדברים האלה יש עשייה משמעותית בעיר בכל הפרמטרים.

יוסי נשרי: עיקר ההשקעה שלנו זה בחינוך.

יוסי נשרי: אנחנו מונים היום כ – 34 אלף תושבים כמעט.

יוסי נשרי: יש לנו 7 בתי ספר יסודיים שהשנה אנחנו נחנוך את הבית ספר השביעי על שמו של אביגדור וקסמן שיחיה חיים ארוכים, ולפני שנתיים חנכנו בית ספר על שמו של ראש מועצה ראשון שהיה לנו פה, יעקב כהן.

יוסי נשרי: יש לנו תיכון אחד, שתי חטיבות, והעשייה המבורכת שאנחנו עושים פה סביב השעון לטובת התושבים וילדיה, היא נותנת את האות שלמעשה אולי אחת הסיבות שאין פה קליטת עליה משמעותית ברבדים אולי טיפה עם סוציו – אקונומי יותר נמוך, זה בגלל המחירים המאד גבוהים שמשלמים פה תושבים שמגיעים לגור פה.

יוסי נשרי: יש פה הגירה חיובית משמעותית לעיר.

יוסי נשרי: יש לנו גידול של כ – 3.8 אחוז בשנה, בשנים האחרונות, ב – 6, 7 שנים האחרונות, מה שנתן לעיר את התנופה.

יוסי נשרי: תנופת בניה משמעותית שעיקר האפשרויות שלנו התקציביות נובעות מאותם היטלי פיתוח והשבחה, לעומת התקציב השוטף שיש לנו הרבה מאד קשיים, כי משרדי ממשלה וגם אתם, המשרד, לא אתה, משרדי הממשלה, זאת אומרת, משרד הקליטה, רואים בנו, בגלל סוציו – אקונומי כמקום שהוא יכול לחיות בכוחות עצמו, ולא לבוא ולקבל סיוע ממשלתי.

יוסי נשרי: הנוסחה הזאת של הסוציו – אקונומי יש בה לקונה משמעותית, כי הולכים ובודקים מה היכולת הכלכלית של התושב, אבל לא בודקים מה היכולת הכלכלית של הרשות.

יוסי נשרי: זה יהיה כמו קיוטו, שאחוז הגביה שלה הוא גבוה מאד מבחינת תושבים, מהצד השני אין לנו את אותם אזורי תעסוקה שמכניסים לנו את החלק הנוסף, המשמעותי, לקופת העיר.

יוסי נשרי: היחס הוא 75:25 שהוא לא, הדבר הוא לא נורמלי.

יוסי נשרי: יחד עם זאת, אנחנו כן מצליחים לתחזק את עצמנו, עם כל המאמצים, אבל זה בא על חשבון דברים אחרים, וגזרות שהממשלה, קרי הכנסת, משיתים על הרשויות המקומיות, ובסופו של דבר, התושב בקצה, זה אתה, וכל אלה שיושבים פה, כל אחד ברשות שלו, נפגע.

יוסי נשרי: נפגע ברווחה, נפגע בקליטה, נפגע בחינוך, נפגע, וכל נושא הוא פרמטר.

יוסי נשרי: זו הזדמנות גם לנצל את ההזדמנות שאתה פה כחבר כנסת, וגם בסיעה שיושבת בממשלה ואחראית על ניהול המדינה, לתת דגשים, ולא להעביר החלטות וחוקים שבסופו של דבר פוגעים ברשויות המקומיות, וגם פוגעים בקריית אונו.

יוסי נשרי: וכל חוק חדש שכל חברי כנסת רוצה, יש לזה השלכות משמעותיות ביותר, שיורדים לרבדים, לחיים היום יומיים.

יוסי נשרי: ואמרת נכון, בצדק בדבריך: אתה באת לראות מתוך השטח מה קורה.

יוסי נשרי: כי לשבת בכנסת, לשבת בממשלה, ולא לרדת לעם ולראות מה קורה, יש נתק מוחלט.

יוסי נשרי: והנתק הזה, לצערי הרב, הוא קיים בכל הרבדים.

יוסי נשרי: לכל שדרת העשייה של הממשלה מול השלטון המקומי.

יוסי נשרי: ואם גם חברי הכנסת, וגם הממשלה יבינו שבסופו של יום אנחנו, ראשי הרשויות, אנחנו כלי הביצוע, חוד החנית של הממשלה בשלטון המקומי, קרי לאזרחים.

יוסי נשרי: כי מה שנתפס, ומה שהתחושה שלי מרוב הישיבות שאני יושב בכנסת, בועדות השונות, שלא סופרים אותם.

יוסי נשרי: אתה בא, נותנים לך לדבר כמה משפטים, אין זמן, מסתכלים על השעון, 11 – מליאה, או 4 – מתחיל מליאה.

יוסי נשרי: סוגרים את העסק.

יוסי נשרי: אתה אומר מה שאתה אומר, וסוגרים לי את סדר היום.

יוסי נשרי: ומי שקובע בסוף זה ועדת הכספים של הכנסת.

יוסי נשרי: אתה יכול לקבל אחלה החלטות בועדה שלך, ירד לגפני, אם אין לו איזה עיסקה יפה עם משרד האוצר, הכל תקוע.

יוסי נשרי: על חשבון מי?

יוסי נשרי: על חשבוננו.

יוסי נשרי: וזה חוזר על עצמו, וחוזר על עצמו.

יוסי נשרי: אתה מתעייף מזה.

יוסי נשרי: זאת אומרת, אתה בא לפה, בסופו של דבר כשאתה יורד מירושלים אתה מתוסכל.

יוסי נשרי: מתוסכל כי אתה לא מסוגל להזיז מהלכים.

יוסי נשרי: אז נכון שהועדה שאתה עומד בראשה היא ועדת קליטה, אבל אני כן מנצל את האפשרות, כי אני יודע שאתה אדם דומיננטי.

יוסי נשרי: היו לי איתך לא מעט שיחות.

יוסי נשרי: צריכים לתת דגש לתושבים.

יוסי נשרי: תושבים זה אזרחי ישראל.

יוסי נשרי: ראש העיר ומשרדו, או משרדי העירייה, זה לא העיר.

יוסי נשרי: היער זה התושבים.

יוסי נשרי: אנחנו נבחרנו לתת שירות לתושבים.

יוסי נשרי: ולצערי, לא נתפס ככה.

יוסי נשרי: ואומרים: שלטון מקומי חושבים זה רחוב הארבעה, זה המשרדים של השלטון המקומי, או העירייה.

יוסי נשרי: בזה נגמר הסיפור.

יוסי נשרי: שכחו שאנחנו נותנים שירותים לתושבים שלנו.

דני דנון: תודה יוסי.

דני דנון: אני רוצה לבקש מרפי, שאחראי על תיק קליטת העלייה, סקירה קצרה, לנו יש את הנתונים שלנו, בדרך כלל הם שונים מהנתונים שלכם בקצת, בגלל הלמ"ס, אבל לשמוע קצת על הפעילות שלכם בעיר.

רפי גרגס: עצם הפעילות, קודם כל רוב האוכלוסייה בתחום הזה של העולים, ואצלנו זה דווקא הקשישים.

רפי גרגס: יש לנו מעט מאד יחסית צעירים, וגם הצעירים שיש לנו אז בדרך כלל הם ברמה יחסית בינוני ומעלה.

דני דנון: קשישים מחבר העמים ברובם?

רפי גרגס: ברובם.

רפי גרגס: כן.

רפי גרגס: ולכן גם אם יש לנו קצת צעירים, בשטח גם כשאנחנו מסתובבים, אז הם פחות איתנו בקשר.

רפי גרגס: הסיבה לזה שהם יחסית, כי האוכלוסייה פה, בסופו של דבר, אוכלוסייה ברמה גבוהה, כחלק מזה גם מחירי נדל"ן, אז מי שמגיע לפה באמת אז הוא קצת הרבה יותר מבוסס.

רפי גרגס: עכשיו, בנושא הקשישים פה יש לנו פעילות חזקה מאד.

רפי גרגס: ממש אני חושב שבניגוד למקומות אחרים, עשינו את זה באמת, יש לנו איזה שני הוסטלים, יש לנו עוד מועדון קשישים במקום אחר.

רפי גרגס: יש לנו 3 מוקדים של הקשישים, והם בעיקר נהנים מהפעילות שלנו, ובעצם מה שאנחנו עושים איתם,

דני דנון: הוסטלים, אני רואה אחד זה עמיגור, והשני של מי הוא?

דני דנון: ברחוב צה"ל?

איסר באומל: משרד השיכון.

רפי גרגס: משרד השיכון.

רפי גרגס: נכון?

איסר באומל: מט"ב מפעיל אותו באמצעות משרד השיכון.

איסר באומל: מט"ב זכה במכרז.

איסר באומל: יש לנו הוסטל קטן של כ – 16 יחידות דיור של האגודה למען הקשיש.

רפי גרגס: אז זה בעיקר הפעילות שלנו היא, לכן הפעילות העיקרית שלנו זה איתם.

רפי גרגס: אבל אני דווקא, דווקא הפעילות איתם מאד מבורכת.

רפי גרגס: כלומר, גם אני מרגיש, אנחנו מרגישים שאנחנו עושים בשבילם במעט שאנחנו מקבלים בעצם ממשרד הקליטה ורוב הדברים בעצם מגיעים מבחוץ, וגם יוסי, כראש העיר נותן לזה גיבוי, ורון כמובן כסגן ראש העיר.

רפי גרגס: והפעילות שאנחנו עושים איתם, אז קודם כל הקמנו פה הרבה דברים עם הקשישים.

רפי גרגס: אם זה שאנחנו יוצאים לטיולים, אנחנו נותנים הרצאות.

רפי גרגס: יש לנו פה מקהלה שהקמנו, פעילה מאד.

רפי גרגס: פעילה וגם יפה.

רפי גרגס: ועל זה תיכף נרחיב שתגיד לי מתי אפשר.

רפי גרגס: אבל זה עיקר הפעילות.

רפי גרגס: חוץ מזה שאני אישית עוזר להם בלי סוף.

רפי גרגס: אני אתן לך דוגמא, הם, דרך אגב, האנשים האלה, וזה אני רוצה להגיד בהזדמנות הזאת, האנשים האלה שלפעמים לא בכל מקום מודעים בעצם ליכולות של הקשישים האלה.

רפי גרגס: חושבים שקשישים קצת מזניחים, כל זה.

רפי גרגס: אני בא משם, ואולי קל לי לשדר את זה, אני גם בא מרוסיה, אז אני קל לי לשדר את זה, כי בסופו של דבר האוכלוסייה הזאת היא ברמה גבוהה מאד.

רפי גרגס: יש פה ציירים, זמרים לשעבר, הם ברמה גבוהה מאד, שהם בעיקר, רוב הדברים גם עושים בעצמם.

רפי גרגס: מה שאנחנו רק צריכים לתת להם את הכלים, ולעזור להם מסביב.

רפי גרגס: וזה אנחנו כן עושים.

רפי גרגס: מה עוד?

רפי גרגס: זה בסך הכל כללית.

רפי גרגס: אני אתן לך דוגמא: שבוע הבא נפתחת פה תערוכה של ציירים.

רפי גרגס: הם יוזמים דברים.

רפי גרגס: מה שאנחנו עושים בעצם עוזרים להם בעיקר אני, נותן להם את הכלים, לפעמים במקום, מנצלים את הדברים האלה.

רפי גרגס: וזה בעיקר הפעילות שלהם.

יוסי נשרי: מנהל האגף יכול להוסיף.

איסר באומל: סך הכל אמרת את כל הדברים.

איסר באומל: ובאמת לב העבודה שלנו בנושא של קליטת עליה, ואם נשׂים לב קריית אונו זה "שטעטל" 30 אלף תושבים.

איסר באומל: ושים לב כמה יחידות דיור, באופן יחסי, יש ביישוב הזה לקליטת עליה, מעל 200 יחידות דיור.

איסר באומל: ואני חושב שבאופן יחסי למדינת ישראל אין לזה אך ורע.

איסר באומל: זה פשוט מראה את המדיניות של העיר הזאת בכלל בתחום הרווחה, גם בנושא של קליטת עליה.

איסר באומל: בצורה כזו, דרך אגב, אני פותח סוגריים, כמעט אין תושבי קריית אונו, עולים חדשים אני מדגיש, שיש להם בעיית דיור, כי אנחנו פתרנו את זה בתוך ההוסטלים שלנו בקריית אונו.

איסר באומל: בסך הכל הם מקבלים כאן שירות, שירות טוב.

איסר באומל: יש לנו אנחנו תיכף ניתן דוגמא, יש לנו מעט אתיופים.

איסר באומל: אנחנו כל הזמן חוזרים על אותה שגיאה שכבר קלטו את האתיופים פיזרו אותם בכל הארץ כאן קלטנו בערך כ – 40 משפחות, נתנו להם לא שירות דב, אלא שירות טוב.

איסר באומל: אתה יודע כמה משפחות נשארו היום בקריית אונו?

איסר באומל: לא בגלל שלא טיפלנו בהם.

איסר באומל: נשארו בסך הכל 12 מהתושבים אתיופים בקריית אונו.

איסר באומל: למה?

איסר באומל: כולם חזרו לראשון לציון, לרחובות, להיות עם בני משפחותיהם.

איסר באומל: זה איזה שהוא סוגריים שפתחתי בכל נושא של קליטת עליה.

איסר באומל: אבל סך הכל אם נדבר על קשיים, אנחנו מאד נשמח, אנחנו לא יישוב עשיר.

איסר באומל: אנחנו מהמעט שלנו, אני מדבר מבחינת היישוב עצמו, ולא התושבים, התושבים שלנו נפלאים.

איסר באומל: שורה גדולה מאד של מתנדבים שבאמת אני יכול רק להעריך ולהוקיר.

איסר באומל: אבל המשאבים שעומדים לרשותנו, וכאן אני פונה אולי לריבון, לרגולטור, אם היה לנו אפשרות לקבל יותר משאבים לטובת העולים היה לנו הרבה יותר קל.

איסר באומל: אנחנו עושים את המיטב, עושים את המכסימום.

איסר באומל: לטוב אין סוף.

איסר באומל: באמת במסגרת המשאבים, יש לנו שיתוף פעולה מצויין עם משרד הקליטה, אבל אם היה אפשרות להגביר את הכלים שנותנים לנו, העולה היה מקבל שירות יותר טוב.

איסר באומל: לצערי, עובדים בשיטת הסלמי, כל שנה התכווצות, והתכווצות, והצרכים הם לא הולכים ונעשים יותר קטנים, כי הקשישים הולכים ונעשים יותר מבוגרים, יותר סיעודיים, ואם אני רואה, למשל, את הווטרנים שאנחנו מאד מעריכים ומוקירים ועושים איתם פעילויות כל שנה, והדוגמא הבולטת ביותר זה יום הניצחון שלא מזמן חגגנו איתם, אנחנו כל פעם רואים שהקבוצה הזאת פוחתת, ובעיקר פוחתת בתחום בריאותי, ודווקא היום אנחנו צריכים יותר לעזור להם מאשר בעבר.

דני דנון: רציתי לשאול את ראש העיר לגבי המכללה.

דני דנון: יש במכללה הרבה סטודנטים עולים.

יוסי נשרי: נכון.

דני דנון: גם יוצאי אתיופיה, גם אחרים.

דני דנון: השאלה אם הם באים כתלמידים ועוזבים את העיר?

דני דנון: או שיש שכירת דירות, פעילות זה, אתה מרגיש את העולים פה בעיר בזכות המכללה?

יוסי נשרי: קודם כל, בזכות המכללה יש הגירה חיובית.

יוסי נשרי: בלי שום קשר לעולים או לא לעולים, כי עצם העובדה שבאים פה סטודנטים ומשתכנים פה באזור, אם זה בקריית אונו, או ביישובים הסמוכים, ורואים שיש פה שירות טוב, אז הם באים ומתקבצים בסופו של דבר.

יוסי נשרי: נכון שהמכללה של קריית אונו מוליכה בכמה פרמטרים את הנושא, בעיקר בנושא של האתיופים.

דני דנון: נכון.

יוסי נשרי: שם רנן הרטמן לקח על עצמו כמשימה לאומית שהוא ראה אותה, ונותן להם שם משמעות מאד גדולה.

יוסי נשרי: יחד עם זאת, אני מתחבר למה שאמר איסר, אבל הם באים פה ללמוד וחוזרים לראשון לציון, או חוזרים לרחובות, לאותם קינים שלהם שהם מרגישים חממה בשבילם.

יוסי נשרי: עכשיו, אני לא יכול לבוא להגיד להם: בואו תרכשו פה דירה.

יוסי נשרי: הם שוכרים דירות, שוכרים ועוזבים בחזרה.

יוסי נשרי: זה הם עושים במסגרת, כמו שכל סטודנט עושה, שוכר, אם הוא יכול, אם הוא גר רחוק, אז הוא שוכר דירה, אבל לא נשארים פה.

יוסי נשרי: המספרים לא נמצאים פה, בגלל, עוד פעם, כי הדירות הם מאד יקרות.

יוסי נשרי: אבל ללמוד הם באים.

דני דנון: ולגבי הדיור – האם אתם דורשים מקבלנים שבונים בניה רוויה אחוז מסוים לדירות קטנות?

יוסי נשרי: אז בוא אני אגיד לך ככה: הנושא שאנחנו עשינו בעיר, היות וקריית אונו מובילה בנושא של התחדשות עירונית, ופינוי בינוי במיוחד, ההחלטות שאנחנו קיבלנו בהנהלת העיר, שכל קבלן שמקדם פרוייקט פינוי בינוי, 10 אחוז הולך לנושא של דיור בר השגה לזוגות צעירים.

יוסי נשרי: הקמנו כאן ועדה בלתי תלויה, מקצועית, שהיא קבעה מה התבחינים: מה זה זוג צעיר, ומי זכאי לקבל את זה.

יוסי נשרי: יחד עם זאת גם קיבלנו החלטה נוספת לגבי הנושא של "שבס".

יוסי נשרי: כל קבלן שירצה לבנות, ולהוציא "שבס" 50 אחוז מה"שבס" הולך לזוגות צעירים?

יוסי בר-נוי בוכריץ: מה זה "שבס"?

יוסי נשרי: "שבס" זה חוק שבס של מי שהיה פעם מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

יוסי בר-נוי בוכריץ: על מה החוק?

יוסי נשרי: החוק אומר שיש זכויות נוספות לקבלן לקבל עד אחוז מסוים לדירות נוספות, ולשמור על אותו מבנה של דיור.

יוסי נשרי: לא להגדיל את השטחים, אלא באותם שטחים הוא מצמצם את גודל הדירה ויכול לקבל יחידות דיור נוספות.

יוסי נשרי: ו – 50 אחוז מהבקשה שלו אנחנו דרשנו שזה ילך לטובת זוגות צעירים.

יוסי נשרי: הלכנו לפרוייקט מאד ייחודי לדיור בר השגה למשפחות קשות יום.

יוסי נשרי: הגענו כבר לועדה המחוזית.

יוסי נשרי: הועדה המחוזית אישרה לנו.

יוסי נשרי: משרד המשפטים פסל את ההחלטה הזאת מכוח זה שהוא חושש שמא רשויות, ראשי רשויות יתנו למקורביהם את הדירות במקום לתת את זה לעם ישראל.

יוסי נשרי: על זה זה נפל.

יוסי נשרי: והיתה החלטה בועדה המחוזית.

יוסי נשרי: אישרנו פה 15 יחידות דיור ל – 15 שנים.

יוסי נשרי: כל 5 שנים היתה צריכה משפחה להיכנס ולצאת, לטובת אותן משפחות, ב – 50 אחוז עלות.

יוסי נשרי: זאת אומרת, אם שכירות עולה פה 4,000 שקל, לתושב היה, למשפחה היה עולה 2,000 שקל.

דני דנון: יפה.

יוסי נשרי: ומשרד המשפטים.

דני דנון: עצר את זה.

יוסי נשרי: עצר את זה.

יוסי נשרי: הגב' שרית דנה.

דני דנון: היום מה העלות המינימלית של דירה בקריית אונו?

יוסי נשרי: אתה יושב פה באזור, בלב האזור הכי יקר.

יוסי נשרי: היום דירה, תגיד לך מלכה, שהיא גרה פה, אני לא צריך הרבה להגיד, היא תגיד לך בדיוק כמה שווה,

קריאה: מכרתי דירה בגבעתיים, סליחה.

יוסי נשרי: לא דיברתי על גבעתיים, דיברתי על קריית אונו.

יוסי נשרי: הדירות פה 5 חדרים 2.4.

דני דנון: לא, אני מדבר על מחיר מינימום.

דני דנון: הדירה הכי זולה בקריית אונו היום, כמה עולה?

קריאה: 4 חדרים מיליון 800, מיליון 700.

יוסי נשרי: רפי הוא מתווך, הוא יכול להגיד לך.

דני דנון: הכי זול בקריית אונו.

יוסי נשרי: לא, דירה משומשת.

רפי גרגס: מיליון 250.

יוסי נשרי: מיליון 200.

יוסי נשרי: בלוי אשכול.

דני דנון: ליוצאי אתיופיה העיר נחשבת פתוחה?

דני דנון: אם מישהו רוצה לבוא לגור פה היא לא סגורה מבחינת.

יוסי נשרי: מה פתאום?

יוסי נשרי: חס וחלילה.

יוסי נשרי: אין דבר כזה.

יוסי נשרי: הלוואי שיבואו.

יוסי נשרי: יותר מזה אני אגיד לך, שהיה סיפור בפתח תקווה, שהיה שם מלחמות, אנחנו שלחנו ואמרנו גם למשרד החינוך, וגם למשרד הקליטה, אתה עוד לא היית בתפקיד, שקריית אונו מוכנה לקלוט אותם במערכת החינוך, הם דתיים, ב"שילה" יש לנו מקום, מוכנים לדאוג שיבואו וילמדו פה, גם לדאוג להם להסעות.

יוסי נשרי: שהיה שם מאבק בין ראש העיר איפה ילמדו, לא ילמדו.

יוסי נשרי: אמרנו: פה אין דבר כזה.

יוסי נשרי: דרך אגב, יש לנו את מי שעומד היום בראש "נפש בנפש", תושב העיר שלנו, ארז חלפון.

דני דנון: כן.

יוסי נשרי: שגם אליו פנינו ואמרנו לו אם יש לו קשרים בחו"ל והוא רוצה להביא עולים חדשים, העיר מוכנה לקבל אותם בשמחה.

קריאה: היה מנכ"ל קליטה.

יוסי נשרי: כן.

יוסי נשרי: היה מנכ"ל משרד הקליטה, והיום הוא "נפש בנפש".

דני דנון: כן.

דני דנון: אנחנו עובדים איתם רבות.

דני דנון: תודה.

דני דנון: רציתי לשאול את חוּמה, משרד הקליטה, מנהלת המרחב, יש לך משהו לחלוק איתנו?

חוּמה פינצ'ב: בעיקרון העבודה שמתנהלת מול קריית אונו היא עבודה מצויינת.

חוּמה פינצ'ב: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא.

חוּמה פינצ'ב: הבעיות שהועלו כאן הן בעיות אמיתיות.

חוּמה פינצ'ב: נושא של גובה שכר הדירה מאד גבוה.

חוּמה פינצ'ב: הנושא של רכישת דירה, שהוא כמעט בגדר בלתי אפשרי לגבי משפחות עולים.

חוּמה פינצ'ב: יחד עם זאת, על פי הנתונים, וככה הנתונים מופיעים אצלכם בחוברת שאני הפצתי, ב – 2010 הגיעו כ – 74 משפחות עולים ותושבים חוזרים.

חוּמה פינצ'ב: והאמת היא הרבה יותר תושבים חוזרים מגיעים לקריית אונו, מאשר עולים.

חוּמה פינצ'ב: זאת אומרת, ישראלים שחזרו.

דני דנון: מה החלוקה בין ה – 74 באמת?

חוּמה פינצ'ב: החלוקה היא: עולים הגיעו 13 משפחות ב – 2010, ותושבים חוזרים – 61 משפחות.

חוּמה פינצ'ב: שזה יפה.

חוּמה פינצ'ב: עכשיו, ב – 2011 עד סוף מאי 7 משפחות עולים, 6 משפחות תושבים חוזרים.

חוּמה פינצ'ב: ב – 2010 הפער הוא מאד מאד גדול, ואני חושבת שזה יפה.

דני דנון: זה אנשים שגרו פה?

דני דנון: או אנשים שחזרו לארץ ובחרו לגור פה?

יוסי נשרי: לא בהכרח.

חוּמה פינצ'ב: לא בהכרח גרו פה, אבל החליטו לחזור לכאן.

חוּמה פינצ'ב: חלקם כן יש להם פה הורים או קרובי משפחה, ואז הם מגיעים מחו"ל ומגיעים לקריית אונו.

חוּמה פינצ'ב: חלקם בחרו בקריית אונו כעיר שהם רוצים לחיות בה, והם מגיעים לכאן.

חוּמה פינצ'ב: אני רוצה להתייחס לסוגיה נוספת.

חוּמה פינצ'ב: הועלתה פה טענה שאילו היו משאבים יותר גדולים שהמשרד היה נותן, זה היה יכול לסייע.

חוּמה פינצ'ב: אז א' – הייתי רוצה לשמוע את זה בצורה יותר קונקרטית, לְמה המשאבים ולמה?

חוּמה פינצ'ב: מכיוון שלפני כ – 4 שנים קריית אונו ויתרה, מסיבות שקשורות בה, על תקציב בנושא תיגבור לימודי לתלמידי עולים.

חוּמה פינצ'ב: התכנית עבדה מאד יפה כאן בבתי ספר, אני באופן אישי ביקרתי והתרשמתי.

חוּמה פינצ'ב: אבל התכנית לא המשיכה מסיבות כאלה ואחרות.

חוּמה פינצ'ב: אז לכן כאשר מבקשים תוספת תקציבית הייתי מאד רוצה לדעת קונקרטית לְמה?

חוּמה פינצ'ב: כדי לבחון את זה לגופו של עניין.

דני דנון: בהחלט.

רון מלכה: אני חייב להגיב.

רון מלכה: תראה, מטבע הדברים, בגלל המאפיינים של העיר ששמעת עד עכשיו, העולים שנמצאים פה הם בדרך כלל עולים מבוגרים.

רון מלכה: זאת אומרת, ציין רפי, ובצדק, שיש המון קשישים, אבל יש גם כאלה שמבחינה כלכלית שמגיעים ומשתקעים פה בסופו של דבר, זה זוגות או משפחות של נפשות בוגרות, מה שנקרא, ופחות בני נוער.

רון מלכה: אתה פחות רואה בני נוער עולים בתוך בתי הספר שלנו.

רון מלכה: כשבאים מציעים לך פרוייקט שהוא מאד נקודתי על חינוך, ואין לך ילדים עולים בתוך בית ספר אין מה לעשות עם זה.

יוסי נשרי: אתה משקיע בחינוך.

רון מלכה: ואנחנו משקיעים גם ככה.

רון מלכה: אני רוצה לנגוע בנקודה של פנאי ותרבות.

רון מלכה: החבר'ה האלה צורכים פנאי ותרבות ברמות שאנחנו אפילו כישראלים שורשיים פה לא מתקרבים לזה.

רון מלכה: והנתונים מול עיניך: 28 אלף שקלים.

רון מלכה: אני כל שנה כשאני יושב בועדת ההיגוי הזאת שכדי לקבל את הכסף אתה צריך לעבור הליכים בירוקרטיים כל כך מקיפים, עם סכום כזה אנחנו אפילו מסיימים את הישיבה בצחוק ממש, אתה יודע, לא נעים כזה, שבשביל סכום כזה אנחנו צריכים לעבור ויא – דולורוזה כדי לקבל את זה.

רון מלכה: ואני אומר, יש מקום באמת להגדיל את הנתח, ואני כרגע מתייחס לסיוע הישיר, כי הסיוע העקיף זה סיוע פרטני, למיטב הבנתי, שניתן לעולים פרטנית שמתמחים באחד מהמקצועות האלה.

רון מלכה: אבל בעיקרון, כשמדובר על תרבות ופנאי שהעיר נותנת, אם זאת היתה תרבות שהיא היתה יכולה להשתלב בתוך התרבות המקומית, אז יש לנו תקציב תרבות.

רון מלכה: אבל יש להם תרבות מאד ספציפית.

רון מלכה: מאד מיוחדת.

יוסי נשרי: נקודתית ומיוחדת.

רון מלכה: שהם אוהבים אותה, ורוצים, ואם אנחנו רוצים לקדם אותה אנחנו צריכים לקבל תקציב מאד ספציפי לפעילות הזאת.

רון מלכה: לא לחינוך ילדים שאין לנו.

רון מלכה: מה את רוצה שנשקר וניקח את הכסף בכל מקרה?

רון מלכה: או נפברק תכניות.

רון מלכה: אנחנו לא עושים דברים כאלה.

יוסי נשרי: תעשי הסבה.

רון מלכה: אנחנו רוצים לעשות פעילות.

חוּמה פינצ'ב: זה לא: תעשי.

רון מלכה: שהאוכלוסייה שלנו רוצה אותה, ודורשת אותה בתחום הפנאי והתרבות, ויש לנו הרבה מה להציע.

רון מלכה: יש לנו כוחות תרבותיים פה, ואנשי מקצוע שיכולים לספק לאוכלוסייה הזאת יופי של תרבות שהיא ספציפית למה שהם אוהבים ורוצים, ודוחפים, ואין לנו מספיק משאבים.

יוסי בר-נוי בוכריץ: מה הם אוהבים ורוצים?

יוסי נשרי: הצגות.

רון מלכה: מקהלות.

יוסי נשרי: מוסיקה.

יוסי נשרי: ציור.

יוסי נשרי: טיולים.

חוּמה פינצ'ב: אני מבקשת להתייחס מכיוון שבכל זאת.

רון מלכה: זה לא התנצחות, חומה.

חוּמה פינצ'ב: חס וחלילה.

רון מלכה: אני רוצה רק להיטיב איתם.

חוּמה פינצ'ב: רון, אנחנו פה באווירה חברית, בסופו של דבר.

חוּמה פינצ'ב: אז אני אומרת דבר כזה: קודם כל הנושא של סיוע כזה או אחר, זה יוצא מאותו כיס.

חוּמה פינצ'ב: גם הסיוע העקיף, גם אם הוא פרטני, וגם אם התקציב נכנס לקריית אונו, זה עדיין מאותו תקציב שהמשרד נותן לטובת יישוב כזה או אחר.

חוּמה פינצ'ב: עכשיו, מבחינת תקציבים – העיר בעצם סוברנית להחליט למה היא רוצה לייעד את התקציב שהמשרד נותן.

חוּמה פינצ'ב: או.

חוּמה פינצ'ב: קיי?

חוּמה פינצ'ב: ביקשתם מקהלה?

חוּמה פינצ'ב: קיבלתם מקהלה.

חוּמה פינצ'ב: זה היה מאד חשוב.

חוּמה פינצ'ב: רפי הוביל את התהליך של המקהלה פה בעיר.

דני דנון: זה לא ב – 28 אלף?

חוּמה פינצ'ב: זה כלול.

דני דנון: זה בתוך זה, או.

דני דנון: קיי.

רון מלכה: אז את אומרת לשנות את הייעוד אבל במסגרת התקציב.

חוּמה פינצ'ב: או.

חוּמה פינצ'ב: קיי?

חוּמה פינצ'ב: עכשיו.

רון מלכה: אני דורש הגדלה.

רון מלכה: אני אומר הגדלה של זה.

רון מלכה: לא לשנות כל פעם את הייעוד של אותו כסף.

חוּמה פינצ'ב: עכשיו אני אומרת, כמו שאמרתי, אתם סוברנים להחליט מה אתם עושים בתקציב.

חוּמה פינצ'ב: ואם המשמעות שהתקציב שניתן לקשישים, ולצורך העניין, אנחנו מדברים על 3,000 שקלים פעילות לקשישים.

חוּמה פינצ'ב: אתם חושבים, או מוצאים לנכון שצריכים לעשות איתם פעילות תרבותית חברתית, אתם רשאים לעשות את זה.

חוּמה פינצ'ב: אנחנו אף פעם לא מגבילים לעשייה כזאת או אחרת, וזה מה שאתם עושים.

רון מלכה: אבל זה לא מה שאמרתי, חומה.

חוּמה פינצ'ב: טיולים, סדנאות, הרצאות.

חוּמה פינצ'ב: הרי זאת הפעילות התרבותית – החברתית שאתם מציעים ועל זה אתם מקבלים את התקציב.

רון מלכה: חומה, אני לא אמרתי את זה.

יוסי נשרי: יש לך נתון כמה עולים סך הכל יש בבקעה?

יוסי נשרי: היישובים שסמוכים לנו: אור יהודה,

חוּמה פינצ'ב: לא, לא, לא כל הבקעה היא תחת האחריות שלי.

רפי גרגס: לא, כי ייעוד זה לא שייך אליהם, יוסי.

יוסי נשרי: אני שואל.

יוסי נשרי: לא יודעת.

יוסי נשרי: זה פה נקודה למשל, שאפשר לקחת, אם עושים פעולות פרטניות בתוך היישוב הספציפי, לקחת תקציב משמעותי שהמשרד יעניק לבקעה.

יוסי נשרי: זה שזה שני מחוזות פה, זה חבל.

יוסי נשרי: זה בזבוז משאבים משמעותי.

יוסי נשרי: כי אתה יכול לקחת את כל עולי הבקעה ולעשות אירועים פעם בשנה, פעמיים בשנה, שנותנים את הפתרון הזה, ונותן גם לי פתרון, גם לגני תקווה, גם לאור יהודה, גם ליהוד, גם לגבעת שמואל, ואולי אפילו לרמת אפעל, שהיא סמוכה אלינו.

יוסי נשרי: נכון שהיא רמת גן היום, אבל אז אתה נותן קונצרט אחד שלם לקהל כזה שהוא צמא.

יוסי נשרי: הוא רוצה כל הזמן, הוא אוהב מוסיקה.

יוסי נשרי: תן לו את הפתרון הזה.

יוסי נשרי: תאגם משאבים.

יוסי נשרי: אז כולם ירוויחו.

יוסי נשרי: מה אחד היתרונות שעשינו בעיר?

יוסי נשרי: עשינו איגום משאבים.

יוסי נשרי: כולם מרוויחים מזה.

חוּמה פינצ'ב: יש כאן בעיה.

חוּמה פינצ'ב: אני אומר לך למה.

חוּמה פינצ'ב: מכיוון שברגע שנעשית חלוקה תקציבית על פי ערים, על פי רשויות, כל ראש עיר בעצם רוצה להיות הבוס ולנהל את התקציב על פי ראות עיניו, ועל פי צורכי התושבים.

חוּמה פינצ'ב: עכשיו, אם אנחנו מדברים על בקעה, זאת אומרת, אנחנו מדברים על מי שעומד בראש עיר ביהוד, ומי שעומד בראש עיר באור יהודה, ומי שעומד פה בקריית אונו.

יוסי נשרי: תני לי להסביר לך.

יוסי נשרי: את יודעת מה?

יוסי נשרי: אני אתן לך דוגמא: לקחה סגנית השר, גב' גילה גמליאל, בכל רשות יש יועצת לראש רשות למעמד האשה.

יוסי נשרי: אבל רצו לעשות בבקעה עוד רעיון נוסף שהייתי אומר שהוא ברמה הוליסטית לכל הבקעה.

יוסי נשרי: אז הלכו, לא משנה אם אני מסכים לזה, או לא מסכים, אבל אפשר לבוא לעשות כל ראש עיר, נתת לי 28?

יוסי נשרי: זה לא מספיק לי.

יוסי נשרי: זאת אומרת, בואי, אני אעזור לך במה?

יוסי נשרי: שאני אתן גם ערך מוסף לכל העולים שנמצאים לי בבקעה בתקציב שאת תתקצבי אותו, בלי קשר לראש הרשות, העולים שגרים בפריפריה פה ידעו שיש אירועים פעמיים בשנה, 3 פעמים בשנה, יצטרפו לאירוע שאתם תובילו כמשרד.

יוסי נשרי: אני לא מחפש דווקא תתני לקריית אונו, או לגני תקווה.

יוסי נשרי: לא.

יוסי נשרי: זה התקציב נתת לי 20, 30, 40, זה שלי.

יוסי נשרי: מעבר לזה תני תוספת לכל האזור.

חוּמה פינצ'ב: או.

חוּמה פינצ'ב: קיי.

חוּמה פינצ'ב: כל אירוע שמתקיים ברמה המחוזית, או הארצית, תושבי קריית אונו העולים מוזמנים.

חוּמה פינצ'ב: מקבלים אוטובוסים ומגיעים.

יוסי נשרי: הם יודעים שיש דבר כזה?

חוּמה פינצ'ב: בוודאי.

דני דנון: מי אחראי על ההוסטלים?

חוּמה פינצ'ב: כל פעילות שמתקיימת העולים של קריית אונו מוזמנים.

חוּמה פינצ'ב: אין דבר כזה שהם לא מקבלים אוטובוסים ולא מגיעים.

דני דנון: מה המצב של ההוסטלים מבחינה פיזית?

דני דנון: מה הבעיות שמה?

דני דנון: מה קורה שם?

רפי גרגס: זה לא קשור.

רפי גרגס: הם עצמאיים.

רפי גרגס: מסודרים.

יוסי נשרי: מתוחזקים, מסודרים.

קריאה: יש בעיות רגילות, אבל לא משהו.

דני דנון: אין פה נציג מההוסטלים, נכון?

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

רפי גרגס: אני רוצה להמשיך את הקו.

רפי גרגס: רציתי להגיד את זה בהתחלה, אבל עצרתי, אחר כך אמרתי: אני אמשיך.

רפי גרגס: תראה, מה שכולנו מדברים, מבלי לפגוע באף אחד, כולל הנציגים של המשרד פה.

רפי גרגס: באמת בלי לפגוע, כי אני לא יודע מה כל אחד עושה פה.

רפי גרגס: אני מתעסק בנושא הזה מאז שאני בארץ, מילד קטן שהייתי, כמו שאמרת, בתנועה, ועד היום.

רפי גרגס: בסופו של דבר, מי שקולט, מאד חשוב להכניס גם אתה, ובאמת מודה לך שבאת, זה רעיון מעולה שהגעת לפה, מה שאני מתכוון, אתם חייבים להכניס את זה, כולל הנציגים של כל מיני משרדים, צריכים להכניס שבסופו דבר קליטת העלייה שמתבצעת זה לא בעיקר על ידי ממשלות.

רפי גרגס: לא משנה איזה ממשלה.

רפי גרגס: במשך כל השנים.

רפי גרגס: בסופו של דבר זה נעשה על ידי אותם אנשים בשטח.

רפי גרגס: זה לא יעזור כלום.

רפי גרגס: יכולים להגיד מה שרוצים.

רפי גרגס: עכשיו, בשביל לחזק את האנשים האלה בשטח זה לטובת העניין, אבל אנשים האלה בשטח, אני קורא לעצמי אחד כזה, לדוגמא, אבל זה לא משנה.

רפי גרגס: שיתוף פעולה עם חומה, יש לה הרבה סבלנות אלינו, והיא עם אסתי, אז זה באמת, לא בגלל שהיא יושבת פה, אלא באמת יש שיתוף פעולה טוב.

רפי גרגס: אבל בסופו של דבר הם מוגבלים גם.

רפי גרגס: הם מוגבלים במה שאפשר לתת.

רפי גרגס: עכשיו, אני לא משלה את עצמי שאני רוצה ככה, ואני רוצה ככה, או.

רפי גרגס: קיי.

רפי גרגס: אז יופי, אז מחר מגדילים לכם וכל זה.

רפי גרגס: אני לא משלה את עצמי.

רפי גרגס: תיק הקליטה, נכון שיש לנו את הביטחון, שזה הכי חשוב, וחינוך לדעתי הכי חשוב, וכל זה, אז תיק הקליטה אני יודע שהוא לא תמיד בראש מעייניהם של האנשים, ולכן איפה שזה נופל.

רפי גרגס: לכן כל העסק של הקליטה של העולים בכלל במשך שנים זה בעיקר אנשי שטח.

רפי גרגס: עכשיו, בשביל לחזק אותם הדרישות למשל שלנו, כמו שרון הדגיש את זה, רציתי להגיד את זה, זה לא הדיור, כי זו אוכלוסייה שיודעת להסתדר.

רפי גרגס: זה לא מקומות העבודה.

רפי גרגס: זה חשוב הכל, אבל הכי חשוב, אני אומר לך חד וחלק, הכי חשוב זה הקהילה, התרבות, וכל מיני פעילויות של תרבות.

רפי גרגס: כלומר, גם אם מחלקים את התקציב לכל מיני דברים, תאמין לי, אם יש לנו תקציב ומתוך זה אפשר לתת, אז אתן לך דוגמה: למשל יש מקהלות.

רפי גרגס: אני כבר שנתיים צועק איך אני מביא את המוטיבציה לאנשים האלה?

רפי גרגס: איך לעשות את זה?

רפי גרגס: איך שזה יפעל ויגדל?

רפי גרגס: אז 1 – צריך לעשות תחרויות למשל.

רפי גרגס: זה משרד הקליטה צריך ליזום.

רפי גרגס: למשל, תחרויות של מקהלות.

יוסי נשרי: מקהלות עולים.

רפי גרגס: בוודאי.

רפי גרגס: מקהלות עולים.

חוּמה פינצ'ב: היה.

יוסי נשרי: היה?

חוּמה פינצ'ב: היה בפתח תקווה לפני שנה.

רפי גרגס: אז מה שאני אומר זה דבר ראשון.

רפי גרגס: 2 – יש לנו למשל שחמט, אז יש לנו בקריית אונו דבר גדול מה שעשינו בשחמט, והרבה מתוכם עושים.

רפי גרגס: אבל גם ישראלים כמובן, זה לא רק, אז אתה מבין?

רפי גרגס: אז אנחנו כבר יוזמים את הדברים.

רפי גרגס: הכוונה שלי – תיאטרון.

רפי גרגס: אז יש לנו תיאטרון.

רפי גרגס: יש לנו, כמו שאמרתי לך, תרבות, שרון גם אחראי, אז מתוך זה יש תיאטרון של הרוסים, שאני עוזר להם פה שזה לא קשור.

רפי גרגס: זה תיאטרון שעובד באיזה שהוא מקלט.

רפי גרגס: זה חבר'ה טובים שפעילים.

רפי גרגס: ועכשיו אני רוצה להקים גוף אחר של תיאטרון.

רפי גרגס: אני, גם אחרי זה, אני אתן לך את ההעתק של התיאטרון הזה.

רפי גרגס: לדוגמה: ועדת ארבע כזאת שאנשים פונים לשם.

רפי גרגס: אני שמעתי, לא בדקתי עד הסוף, מי שמתמצא בזה שיתקן אותי.

רפי גרגס: אבל אני יודע שבוועדה, אני שומע כל מיני אנשים, זאת ועדת ארבע שמקציבה כסף לפעילויות, לכל מיני פעילויות.

רפי גרגס: אולי, כנראה הכי לתרבות, אני לא בטוח.

דנה גורדון: אומנות.

רפי גרגס: אומנות.

רפי גרגס: יפה.

רפי גרגס: מה שאני מתכוון, פונים לשם אנשים, לדוגמה, ומקבלים, חלק מהם מקבלים הקצבה, אבל לפי מה שאני בדקתי, לא בדקתי ממש, אבל שומע מאנשים, לא בטוח שזה נכון, אבל בכל זאת צריך להעלות את זה, אבל ההקצבה שאנשים מקבלים לא תמיד נותנים את ההקצבה הזאת לאנשים שבאמת יש, זה קיים.

רפי גרגס: ואנחנו לא, איך אומרים?

רפי גרגס: אנחנו לא אטומים, אנחנו מכירים את הדברים.

רפי גרגס: ופה צריך לשים לב שצריך לתת את זה באמת לדבר שקיימים, שזה באמת ילך לאותה תרבות.

רפי גרגס: אז אם למשל בקריית אונו, עכשיו אני נכנס לנושא הזה, יוסי נפגש עם הבן אדם, אחר כך אני נפגשתי איתו גם, אבל הנה, זה אנשים ברמה של 5, 6 חבר'ה בהתנדבות, שכולם ברמה, חבל על הזמן, מגישים לועדת ארבע, נכון שלא רק הם מגישים, שוב פעם, אבל צריך לשים לב, בועדת ארבע לשים לב לתת את זה באמת הקצבה באמת למי שמגיע, ולא דווקא שאם הוא מגיש, הוא מציג ...

רפי גרגס: אלא באמת לבדוק אם זה מגיע לו.

רפי גרגס: אז זה סוג אחד.

רפי גרגס: לכן, בסופו של דבר, מה שחשוב באמת לתת דגש הרבה יותר לנושא של תרבות ופנאי, כמו שרון אומר, ופה צריכים יותר הקצבה, כי בסופו של דבר גם אם אני מקבל את הכסף הקטן הזה, קודם כל גם על זה אני אומר: תודה רבה, אני לא עושה עם זה הרבה.

רפי גרגס: אז נכון, יש לי פה 2,000 רשומים, אז אולי אני לא כמו פתח תקווה, שאני יודע כמה?

רפי גרגס: זה 7,000 שמה, או משהו כזה, אבל עדיין צריך לתת את הדגש לזה, לשים פעילויות, הקצבות לפעילויות מסויימות, אולי תקרא לזה – מעבר לתקציב.

רפי גרגס: החינוך זה היתה דוגמה, אבל הדוגמה לצערי לא טובה, כי מה לעשות?

רפי גרגס: אני לא ידעתי, דרך אגב, חוּמה, שאם אני לא מצליח להרים את הפרוייקט הזה, לא יכול לעשות משהו אחר.

חוּמה פינצ'ב: אתה יכול לעשות שינוי ייעוד ולהעביר את זה לפעילות אחרת.

רפי גרגס: לא, אני מכיר את הנושא של שינוי ייעוד.

רפי גרגס: את צודקת.

איסר באומל: עשינו שינוי ייעוד.

איסר באומל: חשוב להדגיש, סליחה, מדובר בכל קריית אונו, אפילו מהנתונים שלך ב – 35 ילדים מאפס עד 18.

איסר באומל: קשה לעשות תכנית לילדים מאפס עד 18.

איסר באומל: כשהיה אפשרות שהיה ריכוז, חומה, עשינו.

איסר באומל: ואת יודעת שעשינו יופי של עבודה במערכת החינוך עם הילדים.

איסר באומל: שיעורי עזר, כולל בקיץ, והיית מעורבת בזה.

איסר באומל: אנחנו פשוט עשינו המרה מהחינוך לפעולות פנאי, כי זה הצרכים שלנו כאן בקריית אונו, מה לעשות?

איסר באומל: כשאין ילדים מאפס עד 18 קשה לעשות פעילות.

רפי גרגס: ודבר אחרון, רק עוד אחד, ככה, לסיום, מה שיוסי גם אומר, לנסות, למשל, אני אתן לך דוגמה, אצלנו זה יכול לעבוד, בקעת אונו, אנחנו עושים ומרכזים, יש לנו קשר, בסך הכל מצויין, אם אני סתם לדוגמה, זה לא קשור לפה, למשל, אם אנחנו עושים איזה שהוא אירוע, אז אנחנו מזמינים את ראשי הערים של אור יהודה, של יהוד וגבעת שמואל.

רפי גרגס: הם באים, יחד עם יוסי, הם עושים.

רפי גרגס: זאת אומרת, אנחנו באזור הזה, נכון שיהוד שייכת לפתח תקווה, כמו שאני יודע, אבל לחפש דרך אולי לעשות דברים משותפים.

רפי גרגס: זה רעיון.

רפי גרגס: זה רעיון.

רפי גרגס: קודם כל אתה חוסך, ובקצוות שיש לך, זה הדברים.

דני דנון: חומה, התקציב הזה הוא לפי מספר עולים או מספר תושבים?

חוּמה פינצ'ב: זה הולך על פי מפתח של מספר העולים והתושבים החוזרים שמגיעים אל העיר.

חוּמה פינצ'ב: בהחלט.

יוסי נשרי: וסוציו אקונומי של הרשות.

חוּמה פינצ'ב: גם.

יוסי נשרי: זה העקב אכילס.

דני דנון: ותקציבים נוספים של פרוייקטים אם מגישים נציגי הרשות מעבר לתקציב הזה הבסיסי?

דני דנון: יש פרוייקטים?

חוּמה פינצ'ב: עוד פעם, הרשות צריכה ליזום ולפנות בבקשה כזאת או אחרת.

חוּמה פינצ'ב: זאת אומרת, יש אפשרות לבוא ולפנות ולבקש סיוע כזה או אחר.

חוּמה פינצ'ב: עד היום לא קיבלנו משהו קונקרטי.

חוּמה פינצ'ב: לא קיבלנו משהו קונקרטי.

חוּמה פינצ'ב: כן, הקונקרטי ביותר זה מה שאמרתי לגבי רפי שדחף לכיוון המקהלות.

רפי גרגס: לא, גם הגשנו פעם ספרים הבאתם לנו גם.

חוּמה פינצ'ב: לא, הספרים עזוב.

חוּמה פינצ'ב: ספרים זה אופרה אחרת, מידי פעם כאשר יש תקציבים, אז בעצם התקציבים מנותבים לטובת רכישת ספרים.

חוּמה פינצ'ב: זה לא רק בקריית אונו.

חוּמה פינצ'ב: זה ארצי.

חוּמה פינצ'ב: עד היום לא הוגשו בקשות לפרוייקטים כאלה ואחרים.

חוּמה פינצ'ב: נכון שהמשרד מחולק על פי אזורים, מחוזות, מרחבים, ואתם מזכירים פה את העניין הזה של אחווה, בקעת אונו וחברוּת בין מספר ערים.

חוּמה פינצ'ב: הרי גם אנחנו כעמיתים, אני ומנהל מרחב פתח תקווה, במידה ואתם תבואו ותגידו: אנחנו מעוניינים לעשות משהו לתושבים של בקעת אונו, לעולים של בקעת אונו, בואו נראה איך אנחנו יחד מאגמים משאבים ועושים משהו במשותף.

חוּמה פינצ'ב: אפשר.

חוּמה פינצ'ב: כמו שאתם יושבים, אתה יושב עם חבריך - - -

יוסי נשרי: מעבר לתקציב.

חוּמה פינצ'ב: לא, במסגרת התקציב, אבל אם יש משהו מעבר, רגע, רגע - - -

יוסי נשרי: אז מה עשיתי?

חוּמה פינצ'ב: אבל אם יש מעבר, יכולה גם לבוא להיות פניה מיוחדת לטובת פעילות כזאת או אחרת.

חוּמה פינצ'ב: יש ערוצים לפנות.

חוּמה פינצ'ב: אני רק אומרת: והיה ואתם תחשבו על משהו, שתפו אותנו, אני מבטיחה לכם שאני ועמיתי מפתח תקווה נשב ביחד, יחד אתכם, ונחשוב איך אנחנו מקדמים את הדברים האלה.

חוּמה פינצ'ב: דיון של ועדת הארבעה, נחשוב ביחד.

חוּמה פינצ'ב: ועדת היגוי שבעצם מטרתה יהיה לקדם משהו, אבל משהו קונקרטי.

חוּמה פינצ'ב: או.קיי?

חוּמה פינצ'ב: כי אנחנו כרגע מדברים ברמה הוירטואלית.

חוּמה פינצ'ב: צריכים להיות מאד מאד קונקרטיים.

רפי גרגס: לא, יש לנו משהו.

רפי גרגס: כרגע אני לא מעלה את זה.

חוּמה פינצ'ב: לא, אז אני אומרת עוד פעם, כשיהיה משהו קונקרטי יש מקום לשבת ולדון ולהעלות את זה למעלה.

יוסי נשרי: בסדר.

יוסי נשרי: או.קיי.

יוסי נשרי: הבנו.

יוסי נשרי: רשמנו, הרמנו את הכפפה.

יוסי נשרי: נשלח לך להנחתה.

גדי ליכטר: שנייה, אני רוצה להעיר הערה ברשותך, זה קצת מטעה, ה – 28.

גדי ליכטר: בסך הכל דובר ב – 70 מהמשרד.

גדי ליכטר: כלומר, הרשות מעמידה מתוך הסכום הזה,

רפי גרגס: זה אחרי מצ'ינג.

גדי ליכטר: אז ב – 20 אלף מערכת כזו גדולה עובדת, עלות ההשקעה היא בכלל לא ביחס ישר, ובסכומים כאלה קטנים זה גם מאד קשה לטפל בכל הנושאים האלה.

דני דנון: בהחלט.

דני דנון: עוד התייחסויות?

דני דנון: המשרד לביטחון פנים, אתם רוצים להעיר?

אבי בן עמי: אנחנו הכנו מצגת גדולה מאד, חשבנו שיש פה איפה להציג את זה, אז חן - - -

חן מייזנר: צהרים טובים.

דני דנון: צהרים טובים.

חן מייזנר: אני ראש מחלק נוער במשטרת מסובים.

חן מייזנר: למעשה אנחנו אחראים מבחינת המחלק אצלי על אכיפה ומניעה של עבריינות נוער בכל בקעת אונו, ולבסוף אני משמש כאן בועדה הזאת כנציג של המשטרה שעוסקת למעשה באכיפה ופעילות כנגד עבריינים שפוגעים פה בכל האזור.

חן מייזנר: בהתייחס לקריית אונו, וספציפית ונקודתית לקריית אונו מבחינת בני הנוער שנמצאים פה, העירייה ביחד עם "עיר ללא אלימות" מבצעים למעשה פעילות מאד עניפה ומאד מבורכת שבאמת נותנת תוצאות, לדעתי, שמפחיתות ומונעות הגעה של בני נוער למצבים כאלה.

חן מייזנר: מופעלת סיירת הורים, בערך 200 הורים באופן רגלי, ובאופן רכוב על אופניים בפארקים ובמקומות ריכוז של בני נוער.

חן מייזנר: הם פחות בקשר ישיר עם המשטרה.

חן מייזנר: אם צריך אנחנו מגיעים.

חן מייזנר: הם איזה שהיא סמכות הורית שבאה ומונעת, ומרחיקה בני נוער ממצבים שהם עלולים להיקלע אליהם.

חן מייזנר: הפעילות פה היא יכולה להוות דוגמא ומופת לכל הארץ.

חן מייזנר: השיתוף פעולה פה הוא פנטסטי עם כל הגורמים בעירייה.

חן מייזנר: העבריינות שמשוייכת לנוער היא שואפת פה לאפס.

חן מייזנר: מתחילת השנה נפתחו 6 תיקים.

חן מייזנר: 6 תיקים פליליים כנגד נערים.

יוסי בר-נוי בוכריץ: אתה מדבר על נוער עולה, או נוער בכלל?

אבי בן עמי: בכלל.

חן מייזנר: אין אצלנו חלוקה של נוער עולה, לא ממוצא - - -

יוסי נשרי: לא מכירים דבר כזה.

יוסי נשרי: כולנו אחים.

חן מייזנר: וגם בניסיונות להיכנס פרטנית לתיקים האלה, דווקא משקלם של העולים הוא לא אפסי, הוא אפס.

חן מייזנר: בסדר?

חן מייזנר: זאת אומרת, וגם העבירות הן מינוריות יחסית לגבי מה שקורה.

דני דנון: התיקים באיזה תחום זה?

דני דנון: אלימות?

דני דנון: מה זה התיקים?

חן מייזנר: תחום האלימות, אם אתה יכול לקרוא לזה איזה שהוא משהו גורף.

חן מייזנר: כל שלושת התיקים של האלימות שזה תקיפה בין נערים, זה מכות לפעמים אחרי בית ספר, לפעמים בעקבות איזה מילה שנזרקה לא במקום.

חן מייזנר: עבירה נלווית לאלימות: איומים.

חן מייזנר: תיק אחד שהגיע אלינו.

חן מייזנר: עבירות בסגנון הזה, ממש לא איזה משהו שאני יכול להגיד שקריית אונו מהווה איזה שהוא מוקד לפשיעה.

חן מייזנר: בבקעת אונו יש מקומות שדורשים טיפול הרבה יותר אינטנסיבי שלנו.

חן מייזנר: זה לגבי הנוער.

חן מייזנר: איזה שהוא מאמר מוסגר.

חן מייזנר: מבחינת הפשיעה – קריית אונו זאת עיר מאד עשירה שמכילה בתוכה גם בתי דירה מאד קורצים לעבריינים לפרוץ ולגנוב.

חן מייזנר: עבריינים שפועלים פה זה בדרך כלל עבריינים שהם תושבי חוץ, הם מגיעים לפה ומבצעים פה את הפעילויות, שזה גניבות רכבים, התפרצויות לדירה.

חן מייזנר: דַבלים - שזה פריצה לדירה לקחת את המפתח ולגנוב את הרכב.

חן מייזנר: נעשית פה פעילות מתוכננת של תחנה וגורמים מחוזיים לאכיפת הבעיה.

חן מייזנר: קריית אונו יושבת על צירים שהם מובילים מאד מהר לאזור השטחים ולמקומות שאליהם גנבים נמלטים.

חן מייזנר: זה נעשה במהלך כל ימות השבוע, על ידי כוחות רבים ומגוונים.

חן מייזנר: התוצאות יכולות, הלוואי והם יגיעו להורדה בשאיפה לאפס.

חן מייזנר: זה מאד מאד קשה לתקוף את התופעה הזו שאין לך עבריין מבפנים שאתה יכול בעצם להצביע עליו ולעקוב אחרי התנועות שלו, ולמנוע את הפעילות שלו לפני ביצוע.

חן מייזנר: זה ...

חן מייזנר: שהם חיצוניים - - -

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה להתכנס לקראת סיום, אם יש עוד הערות, אדוני ראש העיר, אתה רוצה משפט סיכום?

יוסי נשרי: אני רוצה להתחבר למה שחן אמר.

יוסי נשרי: בדיוק מה שאמר חן, תחזור בחזרה למה שאמרנו מקודם: איגום משאבים.

יוסי נשרי: אחד הסודות, אני חושב, של ההצלחה של העיר, שידענו להתעלות על עצמנו, לשים דברים בצד ולחבר את כל המהלכים באמצעות החינוך הפורמלי והחינוך המשלים, שרון מוביל שמה, לראייה, לא סתם קיבלה העיר הזאת הצטיינות בנושא של נוער, כי ידענו לחבר את כל גורמי הנוער, וכל גורמי העשייה למשבצת אחת, שכל אחד יודע מה התחום שלו, ואחד בא לסייע לשני, ולא לשים רגליים אחד לשני.

יוסי נשרי: ככל שאתה תוכל להטביע את חותמך על משרד הקליטה לעשות איגומי משאבים.

יוסי נשרי: אנחנו נביא רעיונות, אבל שלא הרעיונות האלה ייקח להם 3 שנים עד שהם יצאו לפועל, אלא להעביר תקציבים ייעודיים, דווקא לעודד נושא, איפה שרשויות, כמו הטוטו מעודד רשויות שעושות, יודעות לעשות חיבור למגרשים במשותף, נותנים להם את הפריבילגיה, נותנים להם את הקדימות לקידום העשייה.

יוסי נשרי: אם נמצא פה נוסחאות כאלה ואחרות, לא משנה כרגע איזה פעילות, אני לא אשלוף פה מהמותן, ישבו צוותים מקצועיים, יעבירו לכם תכניות, ושיתנו להם, מה שנקרא, שטיח אדום לביצוע מיידי.

יוסי נשרי: להראות לעולים שבאמת יש מישהו שבאמת מדבר, אבל גם רוצה לעשות.

דני דנון: תודה.

עדן מסלה: שמי עדן, אני גם כן מתחנת מסובים, מחלק נוער.

עדן מסלה: ראש העיר אמר, אני לומדת במכללה בקריית אונו, וגם העיר, וגם היחס שמקבלים במכללה זה מודל לחיקוי בכל עיר ועיר, והלוואי ויכולתי לקנות פה.

דני דנון: מה את לומדת?

עדן מסלה: משפטים, לקראת סיום.

עדן מסלה: ובאמת, הלוואי וכל ראשי העיריות ייקחו את המודל לחיקוי.

עדן מסלה: גם העניין לשיתוף פעולה.

דני דנון: איפה את גרה?

עדן מסלה: אני שוכרת ביהוד.

דני דנון: ביהוד.

דני דנון: ובמקור?

עדן מסלה: במקור מכפר יונה.

עדן מסלה: העלות פה נורא יקרה, גם שכר דירה.

יוסי נשרי: כמה את משלמת ביהוד?

עדן מסלה: 2,300.

יוסי נשרי: זה זול מולנו.

עדן מסלה: זה רק חדר.

יוסי נשרי: חדר?

יוסי נשרי: תגידי חדר.

יוסי נשרי: זה אמרת בסוף.

עדן מסלה: אני באמת, אני עובדת פה המון, וכיף לעבוד פה, ויש פה שיתוף פעולה מאד פורה, גם עם ההורים, וגם בכלל עם העירייה, ויש, רואים את זה הלכה למעשה שזה בני נוער, להבדיל ממקומות אחרים בבקעה, אתה רואה פה שכן, יש השקעה בחינוך, יש השקעה בכל התחומים.

דני דנון: כמה סטודנטים יוצאי אתיופיה יש במכללה, אם את יודעת?

עדן מסלה: המון.

דני דנון: מספר את לא יודעת?

עדן מסלה: המון.

עדן מסלה: יש לנו דיון בנושא, דנה.

קריאה: ... יש תכנית מיוחדת.

יוסי נשרי: ברוך השם, אתה יודע מה זה: המון?

יוסי נשרי: שהיא כבר לא סופרת.

יוסי נשרי: פעם ספרו את הבודדים, היום הם באים באלפים.

עדן מסלה: הם מגיעים המון.

עדן מסלה: אני אגיד לך גם למה, כי יש שם את זאב שמרכז את כל התכנית, תכנית עולים, אתה מקבל, לדעתי, מה שאתה לא מקבל במקומות אחרים, במוסדות אחרים, וכמי שלומדת שם 3 שנים, תואר שני, אני נאלצת לעבור לבר אילן, כי אין תואר שני במשפטים, אבל אם היה פה, הייתי ממשיכה ללמוד פה עוד שנה.

דני דנון: יפה מאד.

דני דנון: דנה, אני מבקש את הישיבה לגבי אחוז העולים במוסדות החינוך.

דני דנון: ואז נוכל להזמין אותך גם, עדן, נכון?

דני דנון: אנחנו נעשה ישיבה בנושא של שילוב של עולים במוסדות חינוך, אנחנו נזמין גם אותך לישיבה הזאת בכנסת שהיא תהיה, כי אנחנו רוצים לראות, כל מוסדות החינוך, השכלה גבוהה, מתפארים בעולים, אנחנו רוצים לעשות ישיבה ולראות בדיוק כמה עולים יש בכל מוסד ומוסד.

יוסי נשרי: המכללה הזאת היא גם מובילה בהשמת החרדים במדינת ישראל במספרים משמעותיים.

יוסי נשרי: חלקם עולים אולי?

דני דנון: יכול להיות.

יוסי נשרי: במספרים משמעותיים.

חוּמה פינצ'ב: אפשר לשאול שאלה?

דני דנון: כן.

דני דנון: שאלה אחרונה.

חוּמה פינצ'ב: אני מתנצלת.

חוּמה פינצ'ב: פשוט הנושא של עיר ללא אלימות.

חוּמה פינצ'ב: בערים רבות אחרות ברחבי מדינת ישראל, ערים שקיבלו על עצמן את הנושא של עיר ללא אלימות, נציגי משרד הקליטה יושבים שם.

חוּמה פינצ'ב: אני שואלת: האם אתם מקיימים וועדות היגוי רב מקצועיות?

חוּמה פינצ'ב: אם כן, אני מאד מבקשת להיות שותפה לזה, מכיוון שאני יודעת שזה קיים, טרם הוזמנתי להשתתף.

רון מלכה: באיזה ועדה בדרך כלל את משתתפת?

חוּמה פינצ'ב: לא, בעיר ללא אלימות יש לי רק את עיריית - - -

רון מלכה: כי בעיר ללא אלימות יש כמה ועדות.

רון מלכה: יש אכיפה, ויש פנאי, ויש חינוך.

יוסי נשרי: יש מלא ועדות.

רון מלכה: איזה ועדה את משתתפת בדרך כלל בתוך פרוייקט?

דני דנון: אין ועדת היגוי אחת?

קריאה: יש.

קריאה: אתה מוביל את המשולבת, נכון?

חוּמה פינצ'ב: אז במשולבת.

דני דנון: אני רוצה, ברשותכם, להקריא הודעה לסיכום: "ועדת העליה, הקליטה והתפוצות קיימה ישיבתה בעיר קריית אונו, והתרשמה מפעילות בקרב העולים, בייחוד באוכלוסיית העולים המבוגרת, בשיתוף משרד הקליטה.

דני דנון: הועדה מברכת על עידוד הבניה לזוגות צעירים, וקוראת לעירייה לפעול להגביר את היצע דיור בר השגה בעיר.

דני דנון: הועדה קוראת למשרד הקליטה, והמשרדים השונים לפעול ולהגביר את הפעילות המשותפת תוך כדי איגום משאבים בנושא קליטת עליה בקרב רשויות בבקעת אונו.

דני דנון: הועדה מודה לראש העיר, מר יוסי נשרי, חברי מועצת העיר, מר רפי גרגס, אחראי על הקליטה, ולכל אנשי העירייה הפועלים בנושא חשוב זה".

דני דנון: אני רוצה להודות לכם על האירוח, ובאמת, כמו שאמרתם בהתחלה, יש לכם פה יכולות לעשות עוד אפילו, אדוני ראש העיר, בגלל היכולות האנושיות הגבוהות בעיר בנושא קליטת עליה, ואני הייתי מאד שמח לראות את המספרים עולים, לא רק של הישראלים החוזרים, כי הישראלים, אתה יודע, הם יודעים לבוא, לחזור לאיפה שטוב להם, וגם לפתוח את השורות לעולים חדשים.

דני דנון: תודה רבה אדוני.