ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 172, 2011-06-09 10:00

דני דנון: בוקר טוב לכולם.

דני דנון: אני שמח לפתוח ישיבה של ועדת עלייה, קליטה ותפוצות בעיר גדרה.

דני דנון: אנחנו שמחים שהועדה יוצאת גם מהכנסת לפעמים, ופוגשת את הנציגים השונים.

דני דנון: אני רוצה להודות לראש העיר, יואל גמליאל, שבאיסרו חג שבועות, האנשים עוד לא התעוררו מהחג, וישר התחלנו במרץ רב.

דני דנון: באמת אני חייב לומר, באופן אישי, כשאני מגיע לעיר, ואני מקפיד להגיע, כבר רואים את הפיתוח של המועצה, ואת הבניה, ובאמת יישר כוח גדול לך וכל חברי המועצה שמקדמים את העיר גדרה.

דני דנון: אנחנו רוצים היום בדיון לקבל סקירה על נושא קליטת עליה.

דני דנון: אנחנו יודעים, אבל נשמח לדעת יותר לגבי הפעילות בקרב קהילת יוצאי אתיופיה, שהיא פעילות עניפה, ולשמוע גם על ההישגים שלכם, אבל גם על הצרכים, על האתגרים, על הבעיות מול משרדי הממשלה השונים.

דני דנון: יש פה נציגים של משרדי הממשלה, ונוכל כועדה לראות מה אנחנו יכולים לסייע, וגם אנחנו מקפידים מהסיורים האלה, יואל, לקחת דברים ברמה הארצית.

דני דנון: זאת אומרת, לפעמים הבעיה שלך, או הדבר הטוב שאתה עושה, ברמה הארצית אנשים לא מודעים, ואנחנו כן רוצים תמיד לקחת את הדברים הטובים, הדברים שצריכים לשפר גם ברמה הארצית, ואני מודה לחברת הכנסת מרינה סולודקין ולבנה, שנמצאים איתנו.

דני דנון: ויגיע אלינו בהמשך חבר הכנסת מיכאלי, ויצטרף לדיון.

דני דנון: אני רוצה לבקש מראש המועצה, שהוא במקרה גם חבר טוב שלי, ואני חייב לומר קודם כל, הייתי פה לפני מספר שבועות, אבל בנסיבות אחרות, בבניין הזה, הייתה חגיגת המימונה.

דני דנון: אז שמחתי מאד להיות פה במתנ"ס וליהנות מתבשילים, וגם לראות יוצאי תימן שרוקדים ריקודים מרוקאיים.

דני דנון: זה היה דבר ייחודי.

דני דנון: אז אני רוצה לבקש מראש המועצה, מר יואל גמליאל לפתוח.

דני דנון: בבקשה יואל.

גילה גמליאל: קודם כל באמת בוקר טוב לכולם.

גילה גמליאל: אני קודם כל רוצה להודות ללילך, חברת המועצה, שבאמת היא דאגה לכל האירוח שאתה רואה פה.

גילה גמליאל: ישבה וסידרה את כל הלו"ז, ביחד עם משרדי הממשלה, עם כל מה שהכנתם.

גילה גמליאל: אז אני רוצה להודות לך, באמת תודה.

גילה גמליאל: ואני שמח מאד שהגעתם לפה.

גילה גמליאל: זה כבוד לגדרה.

גילה גמליאל: גדרה, כמו שאתם יודעים, יש לנו פה את העלייה האתיופית, והעלייה מחבר העמים, ויש לנו עוד עלייה נוספת שאנחנו לא מרגישים אותם.

גילה גמליאל: בעלייה האתיופית, אני יכול להגיד, שבאמת אני רוצה פה להודות לד"ר רפי בן חיים, שלפני שנים רבות, בעלייה הראשונה, הוא דאג לקחת את כל הילדים מהעדה, וחלק אותם בכל הגנים ובכל בתי הספר.

גילה גמליאל: היום אנחנו בגדרה אין דבר כזה שיהיו 4 ילדים בכיתה, יותר מ – 4 ילדים בכיתה, בבתי ספר, או בגני הילדים, וזה מוכיח את עצמו.

גילה גמליאל: יש לי פה את רפי מיארה, מנכ"ל וגם יושב ראש מינהלת החינוך, שהוא גם אצלו בתיכון היום יש בסביבות 80 מהעדה, שמקבלים מענה הולם, אבל את כל העבודה האמיתית עשה ד"ר רפי בן חיים בנושא של החשיבה, ואני חושב שאם המדינה הייתה מאמצת את זה, אז ההתמודדות עם העדה היה קצת יותר טוב.

גילה גמליאל: גדרה היום, כמו שאתם יודעים, כמו בכל הארץ, יש ביקוש אדיר למקום.

גילה גמליאל: איכות חיים מאד גבוהה בגדרה.

גילה גמליאל: אנשים רוצים לבוא לגור פה.

גילה גמליאל: הדירות מאד יקרות, לכן גם קשה לכל מיני, מי שאין לו היום, מי שהיום לא במצב כלכלי טוב לא יכול לקנות בגדרה.

גילה גמליאל: אם אני מסתכל אפילו איפה שהעדה גרה, זה המקום הכי יקר בארץ לרכוש דירה.

גילה גמליאל: אפילו בשפירא, שזה איפה שהם גרים, הם מדברים על 600 אלף שקלים ליחידה.

גילה גמליאל: ורוב הזמן כשהעדה אם היא מתחתנת אז היא עוזבת את המקום, ובעצם הולכת למקומות, לפריפריה, למקומות אחרים.

גילה גמליאל: אנחנו מאד חשוב לנו נושא החינוך בגדרה.

גילה גמליאל: המדיניות, מאז שאני בשלטון, שאין נשירה במוסדות החינוך שלנו.

גילה גמליאל: אנחנו גם משאירים ילדים גם שיסיימו רק 12 שנות לימוד, אנחנו דואגים שלא יהיו ברחובות.

גילה גמליאל: אנחנו מקום אחרון בארץ באלימות של בני הנוער.

גילה גמליאל: אנחנו לא קיבלנו עיר ללא אלימות.

גילה גמליאל: גם ביקשנו.

גילה גמליאל: לפי מוסדות השלטון אנחנו ברמה מאד נמוכה, ויש לי פה מפקד משטרת גדרה, אפי, שיגיד לך את זה.

גילה גמליאל: יש, אם אנחנו פעם הייתי מזמין אתכם לאירועים שאנחנו עושים לבני נוער, ואנחנו מדברים על אירועים של 2,000 ו – 3,000 בני נוער, שגם מגיעים מכל האזור.

גילה גמליאל: אז אתם תיראו את החיבור של העדה, ושל כל העולים, ביחד עם שאר החברים בצורה טובה.

גילה גמליאל: יש עוד מה לעשות.

גילה גמליאל: זה כמובן יש הרבה מה לעשות בכלל בנושא של העלייה.

גילה גמליאל: אני הבנתי שעם כל הכבוד לכל מיני עמותות שקמות ומתוקצבות, עם כל הנושא שמשקיעים בעמותות, להגיע, ולתת מענה, אבל זה לא מענה נכון כדי לתת פתרונות לעולים, וזה לא משנה מאיזה ארץ.

גילה גמליאל: העולים צריכים להיות מטופלים על ידי המדינה.

גילה גמליאל: כי רוב הזמן משקיעים בעמותות.

גילה גמליאל: העמותות מביאים תכניות אבל רוב התכניות זה מימון אנשים להעביר את התכניות.

גילה גמליאל: כמה שמגיע בסוף לעדה – מגיע כלום.

גילה גמליאל: ולכן אנחנו גם פה בגדר, התברכנו עכשיו באיזה חברת היי-טק, שתורמת לנו מיליון וחצי, בערך בין מיליון למיליון וחצי בשנה, כדי לתת מענה לעדה.

גילה גמליאל: אני חושב שבגדרה, אם באמת יבואו לעשות בדיקה יסודית, ואולי יסבירו את זה אנשי המקצוע שלי, ...

גילה גמליאל: שבגדרה עבדו נכון עם העדה, בנתון הקיים, בנתון הקיים, ויש לנו פה הישגים טובים מאד.

גילה גמליאל: יש לנו קצינים כבר מהעדה.

גילה גמליאל: יש לנו, רובם מגיעים ל – י"ב, ורובם מסיימים בגרויות.

גילה גמליאל: ואני יכול להגיד שסדר העדיפות שלנו, גם ליאת חושבת פה, וגם כולם יודעים, זה הנושא של הקליטה בגדרה.

גילה גמליאל: זה מאד חשוב לנו.

גילה גמליאל: ואיך אומרים?

גילה גמליאל: אני קודם כל שמח שאתם פה.

גילה גמליאל: אני שמח שבאמת תלמדו פה את הדברים.

גילה גמליאל: אני מבין מפה אתם הולכים לקריית מלאכי הבנתי.

גילה גמליאל: אתם תיראו את ההבדלים בין הגישה מה שפה, לבין הגישה מה ששם.

גילה גמליאל: ויש לי פה את אנשי המקצוע.

גילה גמליאל: יש לי פה את בת לן קרני, מנהלת מחלקת רווחה, שיש לה התמודדות יום יומית בנושר, ומטפלים בזה בצורה טובה.

גילה גמליאל: יש לי את ד"ר רפי בן חיים.

גילה גמליאל: יש לי את רפי מיארה.

גילה גמליאל: יש לי את כל הצוות של הנוער, ליאת , יש לי את ברכיה שאחראית על כל הגנים.

גילה גמליאל: אנחנו מסיעים על חשבון העירייה את כל הילדים בכל הגנים בגדרה.

גילה גמליאל: אין אצלנו גן צבוע.

גילה גמליאל: אין אצלנו דבר כזה.

דני דנון: משרד החינוך לא עושה מצ'ינג?

גילה גמליאל: לא עושה שום דבר.

גילה גמליאל: משרד החינוך לא עושה לא מצ'ינג, לא כלום.

גילה גמליאל: אבל אנחנו, אני עוד פעם אומר, זה רפי, מסיעים את כל הילדים, בסביבות 15, 16 גנים ביישוב, מחלקים אותם בכל היישוב.

גילה גמליאל: וזה, תאמין לי, אחד ההישגים הגדולים שאני יכול להגיד שלקחתי בקדנציה הקודמת.

גילה גמליאל: יש לנו באמת, גם יש לנו אוכלוסייה מאד טובה שעוזרת ותומכת, ועכשיו יש לנו בני נוער שהם שותפים עיקריים במערכת.

גילה גמליאל: העלייה של חבר העמים היא מגיעה ממקומות אחרים, הם יודעים להסתדר טוב.

גילה גמליאל: הם מתאקלמים.

גילה גמליאל: הם מכירים, הם באו מאירופה.

גילה גמליאל: הם מכירים את כל המערכת איך להתקדם בחיים, ועל זה צריך לשבת לראות גם לגבי העליות הנוספות שמגיעים למדינה, איך לתת להם מענה שבאמת שמגיעים לפה איך הם מתאקלמים.

גילה גמליאל: תודה רבה לכם.

גילה גמליאל: שיהיה לכם, איך אומרים?

גילה גמליאל: יום מוצלח.

דני דנון: תודה רבה לראש המועצה.

דני דנון: לפני שנמשיך בסקירה, יש לנו פה מקהלה של צעירים ברוחם.

דני דנון: מקהלת מיקבץ הדיור, ואנחנו נשמח לשמוע לפני שנפתח את הדיון.

דני דנון: בבקשה.

דני דנון: [שירת המקהלה]

דני דנון: תודה רבה למקהלת מקבץ הדיור.

דני דנון: אנחנו בסיום גם נשמע אתכם שוב.

דני דנון: אני רוצה לבקש את חברת הכנסת מרינה סולודקין, יש לה התייחסות שקשורה גם לחברי המקהלה.

מרינה סולודקין: כן.

דני דנון: בבקשה, חברת הכנסת סולודקין.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

מרינה סולודקין: קודם כל, דני, אני חושבת שזה מאד נכון, ומאד נבון, ומאד טוב שאנחנו הגענו היום לגדרה, ואנחנו מאד מאד מברכים את ראש המועצה, ואנחנו רוצים לראות כאן עיר.

דני דנון: זה בדרך.

מרינה סולודקין: זה בדרך.

מרינה סולודקין: וגם מאחלים את העתיד כמו הרצליה פיתוח לגדרה.

מרינה סולודקין: לא פחות מהרצליה פיתוח.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר לכם שבגלל שכאן יש מקבץ דיור, אז אני מקבלת את הפניות ותלונות ממקבץ דיור כאן בלשכתי בכנסת.

מרינה סולודקין: אז מה שאני אומרת, אנשים מאד מאד מבקשים תחנת אוטובוס על יד המקבץ, גם של אוטובוס מספר 37 של חברת ...

מרינה סולודקין: וגם של אוטובוס מספר 1 של אגד.

מרינה סולודקין: אנשים 3 שנים במקבץ דיור, וכל החיים שלהם גם בעיר, וגם ברחובות שיש שם בתי מרקחת ורופאים שלהם.

מרינה סולודקין: הם פנו לכל העולם, גם למשרד התחבורה, גם לשרים, גם היו בכנסת אצל חבר הכנסת יריב לוין, והם מאד מאד מבקשים.

מרינה סולודקין: אתה יודע שאם אתה לא יכול לעשות בכוח שלך, אז אנחנו עם דני חייבים לעשות את זה, בגלל שזה רק עניין של.

גילה גמליאל: אני אשמח מאד.

גילה גמליאל: באמת.

גילה גמליאל: אנחנו, כל הנושא הזה עכשיו תקוע במשרד התחבורה.

גילה גמליאל: אנחנו הגשנו בקשה, תכנית מאד מסודרת, למשרד התחבורה כדי שיתקצבו אותנו בתקציב של 2.8, וזה ביכולות שלהם, ובאותו רגע אנחנו נהפוך את הכביש ל – 4 נתיבים, ונוכל לעשות להם תחנה ממש, ממש ליד המקבץ דיור.

גילה גמליאל: מה שקורה היום, אי אפשר לעשות תחנה במקבץ הדיור, כי אז, איך אומרים?

גילה גמליאל: זה תהיה הפרעה לתנועה, ולא ניתן לעשות תחנה מולם.

גילה גמליאל: אז התכניות האלה היום נמצאים במשרד התחבורה.

גילה גמליאל: אני אשמח מאד אם אתם, כועדה, תלחצו על משרד התחבורה לאשר לנו את התקציב, אז אנחנו, התכניות מוכנות דרך אגב, ואז אנחנו תוך תקופה של חצי שנה נסיים את הכל, עם תחנה מכובדת, עם נושא בטיחות, שייתן מענה באמת, גם להם וגם ליישוב עצמו, כי מה שקורה היום, לא ניתן לבנות שמה תחנה, מבחינה בטיחותית, גם מבחינה תחבורתית.

גילה גמליאל: עכשיו אתם צריכים רק לדבר עם הגורמים הנכונים.

מרינה סולודקין: אז קודם כל שיהיה רצון פוליטי, בגלל שאנשים בגילם לא יכולים להגיע.

גילה גמליאל: נכון.

מרינה סולודקין: רחוק לאוטובוסים.

מרינה סולודקין: זה רצון פוליטי, זה אתה.

מרינה סולודקין: ואנחנו עם דני יכולים ללחוץ על חבר הכנסת ושר מאד מכובד, גם חבר.

גילה גמליאל: נכון.

מרינה סולודקין: כץ.

מרינה סולודקין: בסדר?

גילה גמליאל: מאה אחוז.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אנחנו רוצים לשמוע בקצרה סקירות של ראשי המחלקות, נתחיל במחלקת רווחה.

דני דנון: בת חן, בבקשה.

בת חן קרני: קודם כל, בוקר טוב לכולם.

בת חן קרני: אני חילקתי ככה, אני שמתי על השולחנות את הנתונים, כך שאתם יכולים לעיין בהם בזמן שאני מדברת.

בת חן קרני: אני אתחיל מאיזה שהיא סקירה כללית על גדרה.

בת חן קרני: כמו שאתם רואים, הנתונים שמופיעים אצלנו הם שמספר הנפשות שבעצם הצלחנו לבדוק ולרכז אותם במסגרת נתוני מוקד הקליטה שלנו הם 1,567, שזה בעצם 276 בתי אב.

בת חן קרני: סביר להניח שיש עוד קבוצה לא מבוטלת שלא נספרה במסגרת המפקד שעשינו במוקד.

בת חן קרני: אם אנחנו מחלקים את האוכלוסייה, יש לנו בעצם 3 רמות עיקריות: יש לנו את שכונת שפירא, שיש בה 144 בתי אב.

בת חן קרני: השכונה הזאת כמעט ב – 90 אחוז מהתושבים שמתגוררים בה מאוכלסת על ידי קהילת יוצאי אתיופיה.

בת חן קרני: שכונת סטרומה – 32 בתי אב.

בת חן קרני: רחוב ויצמן, יובל גד ובעלי המלאכה, שזה עוד מקבץ של שכונות – 45 בתי אב, ואנחנו יכולים לראות שבגדרה הצעירה, שזה האזור החדש, המתפתח של גדרה – יש לנו 31 בתי אב.

בת חן קרני: אם אנחנו רוצים לתאר את השכונות באופן כללי – אנחנו יכולים לראות שגם אם אנחנו מגיעים לשכונת שפירא בעיקר, אנחנו יכולים לראות שבנייני המגורים שם במצב תחזוקתי די ירוד, למרות שבאמת לאורך שנים נכנסו לשם כל מיני פרוייקטים, גם בהובלה של המתנ"ס, גם בהובלה של רווחה, כל מיני עמותות וארגונים מבחוץ שהגיעו, וניסו, ככה, לשנות ולשפר את פני השכונה, אבל עדיין המוצב התחזוקתי ירוד, למרות שאנחנו יכולים לראות בשנים האחרונות באמת איזה שהיא מגמה של התושבים, של הפעילים, לקחת אחריות על מה שקורה בשכונה, ובאמת לפעול למען עצמם, מתוך האינטרסים שלהם.

בת חן קרני: מה שככה ציינתי כאן כדוגמא, זה הנושא של המקלטים הציבוריים.

בת חן קרני: במשך שנים המקלטים של הבניינים היו מאד מוזנחים, לא איפשרו לתת מענים לשעת חירום, וממש ככה, לפני שנתיים, נכנסנו עם פרוייקט מאד אינטנסיבי, ביחד עם תושבי השכונה, והיום המחסנים באמת ראויים וערוכים לקליטה בשעת חירום.

בת חן קרני: מפה אני רוצה להגיע לנתונים שלנו, של המחלקה: בטיפול המחלקה – 223 בתי אב, שזה מתוך קאדר של כ – 1,250 משפחות שמטופלות במחלקה.

בת חן קרני: כלומר, הקהילה האתיופית תופסת נדבך די משמעותי.

בת חן קרני: אתם יכולים לראות פה את הפירוט: יש 37 משפחות חד הוריות.

בת חן קרני: 70 קשישים.

בת חן קרני: 39 מתקיימים מקצבת נכות.

בת חן קרני: 32 מתקיימים מקצבת הבטחת הכנסה.

בת חן קרני: אלה מספרים שהלכו ופחתו בשנים האחרונות.

בת חן קרני: אני יכולה לומר שלפני 3 ו – 4 שנים המספרים הללו היו גבוהים הרבה יותר.

בת חן קרני: לגבי קהילת יוצאי חבר העמים – בעצם הקשר שלנו איתם הוא די מינורי, הייתי אומרת.

בת חן קרני: היום בגדרה יש כ – 500 תושבים יוצאי חבר העמים, רובם צעירים.

בת חן קרני: הקשר שלנו הוא בעיקר עם האוכלוסייה המבוגרת.

בת חן קרני: יש את מקבץ הדיור שאנחנו נמצאים בקשר איתו.

בת חן קרני: חלק מהשירותים הסוציאליים שלו במחלקה גם ניתנים למקבץ.

בת חן קרני: כמו שאתם רואים, במקבץ 168 יחידות דיור שבעצם מאכלסות 250 דיירים.

בת חן קרני: מבחינת תקציבי המשרד שלנו – משרד הרווחה בעצם מעביר תקציב שמיועד לפעילות ליוצאי אתיופיה וחבר העמים.

בת חן קרני: אנחנו יכולים לראות שהסכום עומד על כ – 700 אלף שקלים.

בת חן קרני: זה בעצם תקציב שהוא, באמת, אפשר לומר שהוא תקציב צבוע.

בת חן קרני: הוא מיועד אך ורק לאוכלוסייה הזו.

בת חן קרני: הוא בעצם משמש אותנו בכל השירותים שאתם רואים: סידור מפגרים במוסדות, שירותי שיקום, משפחות במצוקה, ילדים במעונות יום, פנימיות, סיוע לזקנים, ומועדון לזקנים, וכו'.

בת חן קרני: התקציבים שלנו במחלקה הם גדולים הרבה יותר, ובעצם גם במסגרת תקציבים כוללים יותר אנחנו נותנים מענים גם לקהילת יוצאי אתיופיה, בין השאר בכל הנושא של טיפול בנוער וצעירים, נערות במצוקה, מועדוניות משותפות, פעוטון בסיכון, ועוד.

בת חן קרני: במסגרת המחלקה אני גם אחראית על מוקד הקליטה בגדרה.

בת חן קרני: מוקד הקליטה מתוקצב לשנת 2011 ב – 414 אלף שקלים, שבעצם הסכום הזה נועד לממן ברובו את שכר כוח האדם.

בת חן קרני: למוקד יש מנהל מוקד, רכזת נוער, רכזת תעסוקה ומזכירה.

בת חן קרני: כשבעצם המטרה היא לתת מענים, שירותי תיווך, גישור לקהילה.

בת חן קרני: 60 אלף מסך כל התקציב בעצם מממן פעילות.

בת חן קרני: יש לנו מגוון של פעילויות, לילדים, לנוער, לצעירים וגם למבוגרים.

בת חן קרני: תקציב קליטה בקהילה שלנו הוא זעום מאד, עומד רק על 6,500 שקלים.

בת חן קרני: אולי פה ישמעו אותנו ויחליטו אולי לתת איזה שהיא תוספת קצת יותר ראוייה ומכובדת לכל הפרוייקטים.

בת חן קרני: התקציב הזה הוא כל כך קטן, אנחנו בקושי מצליחים לממן ממנו חלק מאד מאד מזערי של פעילות דווקא לאוכלוסיית גיל הזהב גם מהקהילה האתיופית, וגם יוצאי חבר העמים.

בת חן קרני: כל שנה אנחנו מקבלים תקציב במסגרת משרד הקליטה למימון קייטנות קיץ.

בת חן קרני: בשנה שעברה קיבלנו סכום לא מבוטל ויכולנו באמת לשלב את ילדי הקהילה.

דני דנון: מה קורה השנה עם הקייטנות?

בת חן קרני: סליחה?

דני דנון: מה קורה השנה עם הקייטנות?

בת חן קרני: אנחנו נערכים.

בת חן קרני: אנחנו נערכים.

בת חן קרני: הקייטנות הם קייטנות שמופעלות על ידי המתנ"ס.

בת חן קרני: אנחנו עושים את כל המיפויים, שולחים את הקהילה.

ליאת: ילדי הקהילה משתלבים, יש להם אופציה להשתלב בכל קייטנה.

בת חן קרני: בוודאי.

בת חן קרני: בכל קייטנה, כשבעצם הסבסוד של משרד הקליטה.

ליאת: אין קייטנות סגרגטיביות.

ליאת: הילדים יכולים להשתלב בכל הקייטנות, כמו בשנים קודמות.

דני דנון: בעלויות מסובסדות?

ליאת: בדיוק.

בת חן קרני: עלויות מסובסדות, 200 שקלים פר ילד מעביר משרד הקליטה, ויש גם סבסוד שלנו, של משרד הרווחה, של המתנ"ס.

בת חן קרני: אנחנו באמת משתדלים שהם יקבלו את המענה הזה.

בת חן קרני: לגבי התכניות – אני עוברת הלאה, תכניות שמופעלות במסגרת המחלקה: יש לנו באמת תכניות מגוונות, החל מהגיל הרך ועד לאוכלוסיית האזרחים הותיקים.

בת חן קרני: יש לנו תכנית ביתית שפועלת למען העשור בגדרה.

בת חן קרני: יש לנו ... שזה המגשרים המסורתיים.

בת חן קרני: אנחנו הכשרנו קבוצה של 11 פעילים קהילתיים לשמש כמגשרים מסורתיים שנותנים מענים בתחומים של גישור, של יישוב סכסוכים בקהילה, ואנחנו עובדים איתם בשיתוף פעולה.

בת חן קרני: יש לנו קבוצה מקסימה, באמת, חבר'ה שעושים עבודה נפלאה, ובאמת, משנה לשנה אנחנו רואים את השיפור, ובאמת לעבודה כל כך אינטנסיבית שלהם בתחום.

בת חן קרני: יש לנו פרוייקט שח"ם – שילוב חינוך חברה ומשפחה.

בת חן קרני: זה פרוייקט ...

בת חן קרני: בנות שירות שנכנסות למשפחות.

בת חן קרני: יש לנו 10 משפחות, 9 מתוכן הם בני הקהילה האתיופית.

בת חן קרני: ילדים, כמו שאמרתי קודם, משולבים במועדוניות.

בת חן קרני: תכנית "אשת חיל" שזאת תכנית העצמה תעסוקתית לנשים.

בת חן קרני: תכנית שכשמה כן היא, עושה חיל פה ביישוב.

בת חן קרני: יש לנו את מועדון "תמר" לקשישים.

בת חן קרני: יש לנו פרוייקט של תיאטרון זמר חברתי קהילתי.

בת חן קרני: קבוצה של 30 בני נוער יוצאי הקהילה, נערים ונערות שזאת השנה החמישית כבר מופיעים ומייצגים את גדרה בגאווה רבה, בכנסים ובאירועים מאד מכובדים וחשובים.

בת חן קרני: מהווים גם מודל ודוגמא לנערי היישוב בכלל.

בת חן קרני: יש לנו את פרוייקט המרכז לנערה.

בת חן קרני: פרוייקט שמכיל כ – 45 נערות, רובן הגדול יוצאות הקהילה האתיופית.

בת חן קרני: נותן להם מענים מתום יום הלימודים ועד שעות הערב.

בת חן קרני: ומה שבעצם אני רוצה גם להדגיש ולחדד כאן זה שבשנים האחרונות דווקא אנחנו עדים לאיזה שהיא עלייה מאד יפה בנושא של מתנדבים מהקהילה.

בת חן קרני: מתנדבים מהקהילה ככה, נותנים יותר למען הקהילה, ובכלל לגדרה.

בת חן קרני: יש לנו מספר גבוה של מתנדבים, יש לנו היום 40 מתנדבים יוצאי הקהילה שבאמת עושים חיל ומסייעים בהרבה מאד פרוייקטים.

בת חן קרני: לגבי קהילת יוצאי חבר העמים – כמו שאמרתי קודם, השירותים הם בעיקר לקשישים.

בת חן קרני: יש לנו סיוע בהפעלה של מועדון לקשישים גם כן מיוצאי חבר העמים, שבעצם למועדון הזה מגיעה גם אוכלוסייה ממקבץ הדיור פעם בשבוע באופן קבוע לספריה הציבורית, וכמו שאמרתי קודם, אנחנו גם נותנים שירותים סוציאליים לאוכלוסיית המקבץ בהתאם לצורך.

בת חן קרני: מה שחשוב לי להדגיש ולציין שבאמת יואל קודם הזכיר את העובדה שבאמת בשנים האחרונות אפשר לראות את השינוי.

בת חן קרני: אני חושבת שקודם כל זה באמת בהובלה של יואל ובתפיסה שלו שבאמת נתנו שנים ארוכות, ככה, קביים לקהילה, ואנחנו, ככה, רוצים שהם יצאו מהמקום הזה ויתחילו לעשות יותר למען עצמם.

בת חן קרני: אני יכולה להגיד שבאמת קיימת כאן עבודה מאד, עבודה הוליסטית.

בת חן קרני: כל הגורמים ביישוב מחוברים, עושים עבודה, ככה, מאד משותפת וביחד, ואני חושבת שרואים את התוצאות בשטח.

בת חן קרני: תכנית ... את המתנ"ס, הרווחה, חינוך, ובסופו של דבר זה ניכר כמובן בתוצאות.

בת חן קרני: בדף האחרון ריכזתי צרכים.

בת חן קרני: זאת אומרת, נראה כאילו, יש הרבה צרכים בגדרה.

בת חן קרני: רק ביום ראשון האחרון כינסנו כאן פורום די מכובד של גורמים שונים מהמתנ"ס, ..., אנחנו, רווחה, פורום שהיה בעצם בהובלה של פרוייקט ... והעלינו הרבה מאד צרכים.

בת חן קרני: אנחנו רואים שהצורך הבסיסי בלימוד שפה בקרב הקהילה האתיופית, וגם בקרב יוצאי חבר העמים, הוא צורך בסיסי מאד.

בת חן קרני: היום קיימים שני אולפנים שהם פועלים בבית חולים הרצפלד, לאוכלוסייה שעובדת שם, אבל יש צורך רב בנושא של לימוד שפה גם בסיסית, גם השלמה של 10 ו- 12 שנות לימוד.

בת חן קרני: יש לנו היום חבר'ה צעירים שהם בעלי יכולות, והם אומרים לנו: תשמעו, אנחנו דברים בסיסיים לא יודעים, גם בנושא של קריאה וכתיבה.

בת חן קרני: גם הקהילה עצמה העלתה את הצרכים שלה בכל מיני קבוצות הורים להתמודדות עם משבר גיל ההתבגרות, בנושא זוגיות, כולל התייחסות לבעיות של התמכרות ואלימות, שזה נושא שלצערנו עדיין קיים ועולה, ואין ספק שצריך לטפל בו.

בת חן קרני: צורך בפעילות תרבותית לשימור המסורת.

בת חן קרני: צורך בהכשרת מנהיגות קהילתית וכל הנושא של הכשרות תעסוקתיות לצעירים, כולל הכוונה ללימודים אקדמאיים.

בת חן קרני: אנחנו היינו רוצים לראות יותר צעירים שהולכים וככה נכנסים גם למסגרת האקדמיה.

בת חן קרני: תופעה נוספת שקיימת כאן היא תופעה של האמהות החד הוריות, אמהות שנכנסות להיריון, הופכות להיות חד הוריות.

בת חן קרני: חלקן גרות עם המשפחה המורחבת.

בת חן קרני: סובלות ממגוון רב של בעיות וקשיים.

בת חן קרני: וכמובן שצריך לתת להם איזה שהם תכניות תמיכה והעשרה והעצמה.

בת חן קרני: מבחינת המגמות העיקריות – כמו שאמרתי קודם, הנושא של תעסוקת נשים מאד בולט בגדרה מאז שנכנסה תכנית "אשת חיל" אנחנו יכולים לראות הרבה מאד נשים שיוצאות לעבודה.

בת חן קרני: אנחנו יודעים שעבודה היא בעצם מנוף לשיפור בכל מעגלי החיים של האשה.

בת חן קרני: נשים יוצאות לעבוד, דרך אגב, בהרבה מהבתים ישנו עידוד של הגברים.

בת חן קרני: הגברים מעודדים, תומכים, שומרים על הילדים, דואגים שהאשה תוכל להסתדר גם מבחינת העבודה.

בת חן קרני: כמו שאמרתי קודם, יש גם עליה במספר מתנדבים.

בת חן קרני: הרצון לתרום ולתת הולך וגדל.

בת חן קרני: אנחנו יכולים לראות גם עליה במעורבות של ההורים במערכות החינוכיות, שזה דבר חשוב.

בת חן קרני: גם לגבי הנושא של, אמרתי, תעסוקת נשים, כמובן שתעסוקת נשים ברגע שאשה יוצאת לעבוד זה הולך, ככה, ביחד עם סידור פעוטות במסגרות יומיות.

בת חן קרני: יש לנו כאן רצת קושי שאין לנו מספיק מסגרות.

בת חן קרני: אני מקווה שאנחנו נצליח להתגבר על המדוכה הזו ולמצוא מענה.

בת חן קרני: זהו.

דני דנון: תודה.

דני דנון: שאלה אחת, בת לחן,

בת חן קרני: בבקשה.

דני דנון: על איזו בעיה, נגיד, מהשבוע האחרון, משהו שאת אומרת שאין לך יכולת לתת מענה, ואת אומרת: אני צריכה עזרה מהמשרדים הממשלתיים, השלטון המרכזי?

בת חן קרני: יש הרבה מאד בעיות.

בת חן קרני: אבל ככה נתמקד במשהו שעלה מאד מאד חזק, הנושא של לימוד השפה.

בת חן קרני: תקציבים ראויים שנוכל להקים כאן קבוצות אולפן כאלה ואחרות.

בת חן קרני: גם כל הנושא של קבוצות הורים, קבוצות הנחייה של הורים.

בת חן קרני: קבוצות שיוכלו לתת להם כלים איך להתמודד.

בת חן קרני: לחזק את הסמכות ההורית.

בת חן קרני: אני הייתי הולכת על, וכמובן דיברתי קודם על הקושי שלנו, צריך להקים, אין מקומות, היום, המסגרות, מסגרות היום, אני מדברת על מעונות יום ומשפחתונים, מלאות.

בת חן קרני: אין מקומות לשלב ילדים במסגרות הללו.

בת חן קרני: ואני מדברת על ילדי רווחה כמובן.

בת חן קרני: אין מקומות.

בת חן קרני: המסגרות הולכות ומתמלאות.

בת חן קרני: מעון "אמונה" מכיל יותר ממה שהוא יכול להכיל.

בת חן קרני: גם הבנתי עכשיו שמעון "אמונה", במעון "אמונה" יש אוכלוסייה יחסית גדולה מאד של "בני עקיבא".

בת חן קרני: מה שאני הבנתי ממנהלת המעון עכשיו זה שהם מתכוונים בשנה הבאה ממש להציב גבול, ולהגיד לנו: חבר'ה, אתם רוצים?

בת חן קרני: הם היום, אני חושבת, יושבים עם למעלה מ – 40 ילדים יוצאי הקהילה, אנחנו יכולים לקלוט רק עד 15.

בת חן קרני: מה אנחנו עושים עם כל היתר?

בת חן קרני: אנחנו לא יודעים.

בת חן קרני: אנחנו נמצאים בפני דילמה ובעיה קשה מאד.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מד"ר רפי בן חיים.

דני דנון: אני רוצה, רפי, לשאול אותך אם אתה יכול לחזור, כדי שלא תחזור על הדברים, לגבי הנושא של גיוס לצבא של יוצאי העדה?

דני דנון: האם יש לכם נתונים על מגמות?

דני דנון: על מספר מתגייסים?

דני דנון: עלייה במספר מתגייסים?

דני דנון: ירידה?

רפי בן חיים: כן, אבל ברשותך, אדוני חבר הכנסת, אני אתן את הסקירה הקצרה, ואחר כך אני אתייחס בצורה ספציפית אם יהיו שאלות.

רפי בן חיים: אז קודם כל אני שמח מאד להיות בין אלה שמקבלים את פניך כיושב ראש ועדת הקליטה של הכנסת.

רפי בן חיים: היו תקופות ששיווענו שמישהו יבוא לכאן.

רפי בן חיים: עברנו תקופות קשות מאד, ובהתאם למדיניות שמוביל כרגע ראש המועצה, אני בהחלט יכול להסתכל אחורה קצת, ככה, בסיפוק, אבל אי אפשר לומר שאנחנו עדיין מרוצים לגמרי מהתוצאות.

רפי בן חיים: אפשר לומר ככה: אני כרגע רוצה להתייחס לעיקרון לקליטת העדה האתיופית, כי הם בעצם מוצבים לפנינו על סדר היום.

רפי בן חיים: פחות קהילות אחרות.

רפי בן חיים: למרות שהם נמצאים כאן, אבל הם לא מוצפים עם בעייתיות.

רפי בן חיים: אז הייתי מחלק את זה לשלושה שלבים: השלב הראשון כאשר הם הגיעו לכאן, אלינו לגדרה, אז השלב הראשון היה להכיל אותם ולהציב אותם כאן באופן פיזי.

רפי בן חיים: השלב השני היה להערות אותם בתוך החברה של היישוב.

רפי בן חיים: והשלב השלישי זה בעצם כשאנחנו נמצאים כאן בתוך הימים האלה.

רפי בן חיים: אם אנחנו לוקחים מכנה משותף אחד שכדאי מאד מאד לכל גוף שמנסה לקלוט דברים חדשים, לדעתי, והניסיון מוכיח שצריך להסתכל מנקודה אינטגרטיבית.

רפי בן חיים: גם הטיפול בהם חייב להיות טיפול אינטגרטיבי.

רפי בן חיים: למה שאני מתכוון?

רפי בן חיים: אני זוכר שבשלב הראשון כאשר הגיעו לכאן ילדי העולים החדשים מאתיופיה.

רפי בן חיים: אגב, היום אנחנו סתם קוראים להם עולים חדשים.

רפי בן חיים: הם כבר לא עולים חדשים.

רפי בן חיים: רוב התלמידים שלנו בתוך מערכת החינוך הם בעצם כבר ילידי הארץ.

רפי בן חיים: אם נתייחס למספרים – אז יש לנו 7.3 אחוזים בתוך מערכת החינוך הפורמלית, מגני הילדים ועד כיתות י"ב – 7.3 אחוזים מכלל התלמידים.

רפי בן חיים: ובמספרים אבסולוטיים: 403 תלמידים מתוך 5,545.

רפי בן חיים: זה לא היה ככה.

רפי בן חיים: היו תקופות בשלהי שנות ה – 90', שהאוכלוסייה האתיופית בגדרה מנתה כ – 15 אחוז, והתלמידים היו 20 אחוז מתוך מערכת החינוך.

רפי בן חיים: אנחנו רואים היום שזה הופך להיות תופעה של קונוס מסויים.

רפי בן חיים: אנחנו רואים ככה: בעל יסודי, אם אני מתכוון לכיתה י' – י"ב יש לנו כ – 40 אחוז מילדי העדה, והיתר יש לנו ביסודי ובגני הילדים.

רפי בן חיים: כלומר, גם אנחנו רואים הישגים של הקליטה של גדרה, של הרווחה בעיקר, של קופות החולים, זה גם כן לדעת איך לאזן, בסופו של דבר, את אחריות ההורים, את הילודה בגדרה, כי אנחנו רואים שהם כבר לא כמו שהיו בהתחלה, הם היום הרבה יותר מוּדעים, הרבה יותר תובעים, הרבה יותר רוצים, והדימוי העצמי שלהם מתחיל להשתפר.

רפי בן חיים: פה הייתי רואה בעצם את ההישגיות שלנו.

רפי בן חיים: דבר נוסף – כאשר הם הגיעו לגדרה, ופה אני חוזר למשפט הראשון, אני זוכר שני גדלים במרכז השכונה, שהציבו להם שם שני קרוואנים.

רפי בן חיים: אגב, זה היה כורח הנסיבות, ואני זוכר שביקרתי בגו כמנהל מחלקה לחינוך מתחיל, ואני זוכר שראיתי ילדים קטנים, במקום שהם ידברו קצת עברית, הגננות התחילו יותר ...

רפי בן חיים: ככה למלמל באתיופית, אמהרית, זה ברור שדבר כזה אסור היה שיקרה.

רפי בן חיים: אחר כך, מכורח הנסיבות, אני רואה פה יהודי מחייך טוב.

רפי בן חיים: אני זוכר שבכורח הנסיבות הם רצו כולם להתמקד רק בחינוך הממלכתי דתי.

רפי בן חיים: אתם זוכרים את הסערה שקמה אז בכל מדינת ישראל, כולם רצו להיות בחינוך הממלכתי דתי, ואז עלתה השאלה: מי יהודי, ולא יהודי.

רפי בן חיים: עם כל זה התמודדנו כאן בתוך גדרה.

רפי בן חיים: בסופו של דבר, פיזרנו אותם, מבחינה אינטגרטיבית בכל מערכת החינוך.

רפי בן חיים: אין בית ספר היום, יש לנו רק ממלכתי דתי אחד בגדרה, ו – 4 ממלכתיים, אין בית ספר יסודי היום, או חטיבת ביניים, או תיכון, שאין שם ילדי העדה.

רפי בן חיים: זה לקח מאיתנו המון המון משאבים, וראשי המועצות, במיוחד יואל ואני, כפי שהזכיר מקודם ראש המועצה, אנחנו מסיעים עשרות ילדים לגני הילדים בתפזורת מהשכונות המרכזיות שלהם לגני הילדים, ובלבד שהם יהיו ... אינטגרטיבית.

רפי בן חיים: הפעלנו תכניות באדיבותם של, זה היה בהתחלה מטעם ... רשי, אחר כך תכנית ... מטעם הפרוייקט הלאומי, מטעם הג'ויינט, החברה למתנ"סים, ברית יהודי צפון אמריקה למען יהדות אתיופיה.

רפי בן חיים: כלומר, בשלבים מסויימים, אם אנחנו רואים עמותות באו לכאן לעזור לנו.

רפי בן חיים: הייתה לנו בעיה קשה עם המדינה.

רפי בן חיים: ניסינו להסביר למדינה בזמנו, שהעולים, מכורח הנסיבות של דיור, של מחירי דיור, הגיעו לגדרה.

רפי בן חיים: אבל הם לא באו למדינה גדרה, כמו שהגיעו לקריית מלאכי, הם לא באו למדינת קריית מלאכי, הם באו לגדרה, ואז המדינה התנערה: הם אצלכם.

רפי בן חיים: מה שטרחה המדינה לעשות זה מידי פעם להתקשר אלינו ולאיים ולהזכיר לנו את החוקים, ואת התקנות, דבר שאנחנו יודעים.

רפי בן חיים: היינו צריכים יותר עזרה מנטלית.

רפי בן חיים: היינו צריכים עזרה כספית, בזמנו, כשלא קיבלנו אותה.

רפי בן חיים: לדוגמה: אם תקציב של גדרה בזמנו היה X שקלים.

דני דנון: רפי, אני רוצה אבל למקד אותך, וגם לקצר אותך, על פני העתיד כרגע.

דני דנון: בוא נעזוב את העבר מה שהיה, פני העתיד כרגע.

דני דנון: מה הדברים שאתם רואים, הצרכים שאתם רואים, או מגמות?

רפי בן חיים: בהחלט.

רפי בן חיים: אני קראתי לסקירה שלי, מקודם רציתי לשים לה את הכותרת:

רפי בן חיים: מכיתות קלט לאיכות תעודות הבגרות.

רפי בן חיים: כלומר, אם פעם התמודדנו עם כיתות קלט, היום כבר אנחנו מתמודדים עם איכות תעודות הבגרות של התלמידים.

רפי בן חיים: 3 יחידות, 4 יחידות, וכן הלאה, וכן הלאה.

רפי בן חיים: הבעייתיות היום שאני רואה, זה שבעצם בשנתיים האחרונות אני זועק אותה בקול ...

רפי בן חיים: הטיפול חייב להיות הוליסטי גם בקרב דור הביניים, גילאי 30 עד 50.

רפי בן חיים: אלה היום בעצם ההורים של רוב התלמידים.

רפי בן חיים: אם אתה מסתכל היום על כל החתך של התלמידים, אתה רואה שכבר כולם ילידי הארץ.

רפי בן חיים: 90 אחוז מהם ילידי הארץ.

רפי בן חיים: אז איך ייתכן שהם לומדים עם הבן שלי אבל הוא מגיע להישגים מסויימים והם לא?

רפי בן חיים: אז אתה נותן שיעורי עזר, ואתה נותן אוכל, ואתה נותן אחר הצהרים, ואתה נותן ... זה עדיין לא זה.

רפי בן חיים: כלומר, אותו ילד כשהוא מגיע אלי הביתה, הבן שלי, אז אני יודע איך להתייחס אליו, כיוון שאני ... וכן הלאה.

רפי בן חיים: לעומת זאת, אותו עולה שגר מאתיופיה הבית עדיין לא מספיק תומך, ולכן חייבים להיכנס גם כן לבתים, להקצות משאבים לשיפור השפה, לשיפור הדימוי העצמי.

רפי בן חיים: שיפור ההורות.

רפי בן חיים: שיפור היחס בין הורים לבין תלמידים, כיוון שהיו בעיות של היררכיה, שבשונה ממה שקרה בחוץ לארץ אנחנו רואים את זה פה היום.

רפי בן חיים: אבל אי אפשר לומר שלא נעשה כלום, כי בסך הכל אנחנו רואים היום שקט מאד בגדרה, הם נמצאים איתנו, וכן הלאה.

רפי בן חיים: לגבי האחוזים של המתגייסים לצבא – על פי הנתונים, אני רוצה להזמין את רפי מיארה שיבוא ויגיד לנו כמה, כיוון שהוא מנהל את התיכון הגדול ביותר בגדרה, ויש לו את הנתונים, גם מטעם צה"ל, וגם מטעם משרד החינוך.

רפי בן חיים: בבקשה רפי.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: תודה.

רפי מיארה: בוקר טוב לכולם.

רפי מיארה: נתחיל באמת מהנתונים.

רפי מיארה: בשנים האחרונות מסיימים בממוצע 45 תלמידים בוגרי י"ב מהקהילה האתיופית, מתוך כ – 240 בוגרים.

רפי מיארה: והנתונים שהצגנו גם לפני מי שהיה רמטכ"ל, שביקר פה לא מזמן, בוגי יעלון, השר לנושאים אסטרטגיים, שלושת השנים האחרונות הנתונים שבידינו הם כאלה: בנים – בממוצע 97 אחוז, ומאחר שיוצאי הקהילה מהווים כ – 15 אחוז, אז כמובן הם לא נופלים באחוז הגיוס מאחרים.

רפי מיארה: כי אחרת הם היו משפיעים עם ההתגייסות שלהם, אחוז הגיוס היה יותר נמוך, אז כל גדרה הייתה יורדת לפחות מ – 85, 90 אחוז.

רפי מיארה: אנחנו עם הבנות,

דני דנון: בדקתם לגבי הבנים כמה מסיימים את השירות?

רפי מיארה: כן.

רפי מיארה: הבנים מסיימים 94 אחוז.

רפי מיארה: אני מכיר את התופעה שמתחילים, ולאורך הדרך הם לא עומדים בקשיים של השירות, ובבעיות המשמעת, ובבעיות בבית וכו', מסיימים 94 אחוז.

רפי מיארה: מתחילים בנים, בנות - יש קצת יותר מצהירות כדתיות, וזה יורד ל – 93 אחוז בבנות, ומסיימות – 89 אחוז.

רפי מיארה: זה לגבי הנתונים.

רפי מיארה: אבל יש פה עוד 2, 3 דברים חשובים מאד.

רפי מיארה: יושבת פה הגב' אסתר שוורץ, ממשרד החינוך, מנהלת מחוז המרכז, ואני רוצה להביא דוגמה למשאבים שהמדינה נותנת לצורך ההוראה והלמידה, בצורה טובה מאד.

רפי מיארה: אלא מה?

רפי מיארה: ניקח את גדרה, הפערים הולכים ומתגברים וגדלים, מדוע?

רפי מיארה: מגיעה לפה אוכלוסייה ברמה מאד גבוהה.

רפי מיארה: אנחנו כבר מוקד לעלייה לרגל, למשל, עוד שעה אני צריך להיות עם אנשי האוצר, ואנשי משרד החינוך, רפי ואני, אנחנו שימשנו כפיילוט ברפורמה שעומדת להתרחש בחינוך העל יסודי, והפער הזה, אם לא שומרים ולא מצמצמים אותו, יכול להביא לנזק חברתי.

רפי מיארה: ביישוב כמו גדרה שיש, מצד אחד, אוכלוסייה במצב, ברמה מאד גבוהה, אנחנו מדברים על מדד קיפוח 2 בבתי הספר היסודיים, ופה ביישוב הוותיק – 5, 6, 7 מדד קיפוח.

רפי מיארה: הפערים האלה אנחנו סוגרים אותם בהרבה מאד מאמץ של החינוך, של הרווחה, ומה שיואל עשה, מיד כשהוא נבחר, שולחן עגול.

רפי מיארה: אין יותר שכל אחד עובד לעצמו, כולם ביחד מתאמים, ומה שחסר, ואני מתאר לעצמי, כועדת קליטה אתם שומעים בהרבה מקומות, זה לא משאבי זמן הוראה, ולא מורים, ולא שעות תיגבור.

רפי מיארה: כתוצאה מהפערים הילדים מרגישים מתוסכלים, והרבה מאד פעולות שעולות כסף, פעולות העשרה וחוגים, הם לא יכולים לעמוד בהם, אז המועצה מסבסדת למאות, וכנראה אין להם את המשאבים האלה להחזיק את זה לאורך זמן, ואומנם אנחנו נותנים בקיץ עדיפות עליונה לכל ילדי הקהילה.

רפי מיארה: את כל העבודות שהמועצה יוזמת: שיפוצי קיץ, פרוייקט השאלת ספרים, עשרות מהילדים האלה מקבלים עדיפות מסיבה פשוטה: אין להם הורים שיכולים להביא אותם איתם למקומות העבודה שלהם למצוא להם שבועיים, שלושה ימי עבודה.

רפי מיארה: אנחנו השתדלנו, זה העבודה שלהם.

רפי מיארה: הם עובדים אצלנו.

דני דנון: כמה ילדים בקיץ הקרוב יעבדו?

רפי מיארה: בשנה שעברה עבדו 45 ילדים.

רפי מיארה: שזה המון כסף.

רפי מיארה: בממוצע חלקם מימנו את המסע לפולין מהכספים האלה.

רפי מיארה: אפילו כמעט ולא שילמו, כי קיבלו גם מלגות, וגם עבדו.

רפי מיארה: אנחנו מדברים על, בשנה שעברה המועצה הקצתה לנושא העבודה 175 אלף שקל.

דני דנון: יפה מאד.

רפי מיארה: שרוב הכסף הלך לילדים האלה.

רפי מיארה: אז בסך הכל אם נמצא את המקורות, ונמשיך ביחד, לא כל אחד לחוד, ומילה טובה למנהל מחלקת החינוך, הוא הוביל את המהלך וספג הרבה מאד ביקורות לפני מספר שנים, כאשר החליט לחלק את הילדים, ולאט לאט התברר שזאת הייתה הדרך הכי נכונה לשלב אותם בכל בתי הספר.

רפי מיארה: אצלי יש 80, בחינוך הדתי העל יסודי יש כמעט 100, למרות שהם בית ספר יותר קטן, והם יותר ישראלים לפעמים מהצד ...

רפי מיארה: שאנחנו מכירים.

רפי מיארה: בסך הכל גדרה היא דוגמא מצויינת לשילוב הזה, גם גופים וולונטריים, וגם מחלקת החינוך, בתי הספר, רווחה כמובן, והשולחן העגול שיואל יוזם, וכולם נפגשים ומדווחים, ומקבלים משימות, זה דבר מאד חשוב.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: לילך לבבי, יושבת ראש ועדת הקליטה בגדרה.

לילך לבבי: אני אדבר ממש בקצרה, כי הזמן שלנו קצר.

לילך לבבי: אני מדברת, אני באתי לחדד את הנושא של מקבץ הדיור, לגבי התושבים שם.

לילך לבבי: כבר נתנו סקירה על הכמות האוכלוסייה שם.

לילך לבבי: נפגשתי איתם שבוע שעבר, וריכזנו 3 נקודות שהם היו רוצים לקבל איזה שהוא סיוע בהם: 1 – דיברה על זה כבר חברת הכנסת סולודקין, לגבי דרכי הגישה.

לילך לבבי: באמת קשה להם לצאת מפה.

לילך לבבי: אין להם דרך לא לצאת מפה, ולא לחזור לפה, ואז הם נמצאים רק במקבץ הדיור, וזה משהו שצריך לפתור, כדי שתהיה להם אפשרות גם לצאת קצת להתאוורר מחוץ לגדרה, וגם כמובן להגיע לביטוח לאומי, או משרד הקליטה שאליו הם בעצם צריכים להגיע, וזה ברחובות.

לילך לבבי: הדבר השני – זה נושא ... ראיתם אותה פה.

לילך לבבי: הם מאד רוצים לטפח את המקהלה שלהם, וכמו שאתם ראיתם הם שרים נורא נורא יפה, לפחות בעיני, ויש עוד פה אנשים מאד מאד מוכשרים.

לילך לבבי: זאת שמנגנת בפסנתר, הגברת שמנגנת בפסנתר היא מורה לפסנתר ברוסיה, הייתה מורה לפסנתר ברוסיה באופרה שם, אני חושבת שצריך לטפח אותם, וגם יכול לתת מענה גם ליישוב לכל מיני אירועים, וגם כמובן תעסוקה בשבילם.

לילך לבבי: הדבר השלישי זה בעצם, זה בעצם כל הקישור והכל, זה הנושא שלאין להם תקציבים לפעילות שוטפת ביום יום.

לילך לבבי: הם רוצים לצאת פעמיים, שלוש בשנה לטיולים, בשביל להכיר את הארץ.

לילך לבבי: הם בעצם לא מכירים אותה כל כך.

לילך לבבי: לחגוג את חגי ישראל.

לילך לבבי: חוגים.

לילך לבבי: הם מבקשים דברים מאד מאד פשוטים בעיני.

לילך לבבי: גם ביקשו משחקי חשיבה, שתהיה להם בעצם תעסוקה, כי אין להם במה להתעסק.

לילך לבבי: וזהו.

לילך לבבי: אלה שלושת ...

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני רוצה לשאול את פקד אפי תשובה, מפקד נקודת גדרה, אם יש דברים שהם ייחודיים לקהילת העולים שאתם מתעסקים איתם?

אפי תשובה: נעשו שינויים משמעותיים מאד במהלך השנים האחרונות לגבי הקהילה האתיופית פה בגדרה.

אפי תשובה: יש דברים פחות טובים, ואני אגע בכולם.

אפי תשובה: ראשית, אנחנו מינינו שוטר שהוא מפקד שיטור קהילתי, בן העדה האתיופית, אשר בעצם הוא עושה ימים ולילות לטובת הקהילה, כאשר המטרה בעצם זה לא להגיע לרישום פלילי ותיקים פליליים, אלא לדאוג שבעצם כל סכסוך שבתוך הקהילה, או בין בני העדה לצברים, ייגמר בסופו של דבר על ידי גישור ופישור.

אפי תשובה: אז אני חושב שהתהליך הזה, התהליך הזה מצליח מהסיבה הפשוטה שאם בעבר היו לנו את המקרים, למשל, של החתונות מתחת לבניינים ברחוב שפירא, שבעצם זה הוביל לרעש, להפרעות, ומן הסתם לויכוחים וסכסוכים בין השכנים, היום התופעה הזאת כמעט ונעלמה.

אפי תשובה: אין לנו תופעות כאלה יותר.

אפי תשובה: וכל באמת חתונה מבצעים תיאום יחד איתנו, כשהמשק נוכח בטח, מתאם עם השכנים, ומגיעים למצב שאין שום הפרעה לאף אחד מהשכנים.

אפי תשובה: תופעה נוספת זה בעצם, אני רואה שיש היענות מצד בני העדה לבוא ולהתנדב בקהילה ברמה של המשמר האזרחי, שבעבר לא היה קיים.

אפי תשובה: אז היום כן.

אפי תשובה: יש היום מצב נהדר, באים, מתנדבים בשיטור הקהילתי שלנו, ותורמים חלק נכבד בהפעלה, באירועים תחת כיפת השמים, וכן הלאה.

אפי תשובה: תופעה שלדעתי מחמירה, אני לא יודע אם זה דווקא של בני העדה, זה כל בני הנוער, תופעת השכרות.

אפי תשובה: אלכוהול היום זה נגע רע שפוגע משנה לשנה בגיל יותר ויותר צעיר.

אפי תשובה: דווקא אצל בני העדה, בעיקר בסופי שבוע, אנחנו מזהים תופעה של שכרות, שכרות קשה, כשהם שותים מתחת לבניינים, במועדונים, ברחוב.

אפי תשובה: עכשיו, היום אנחנו מוודאים שזה.

דני דנון: החוק החדש שהעברנו לגבי השפיכה.

אפי תשובה: שפיכות אלכוהול הם בלי סוף.

דני דנון: מה?

דני דנון: יש לך נתונים לגבי זה?

אפי תשובה: החוק הזה, קודם כל, זה דבר אדיר.

אפי תשובה: צמצם לנו את תופעת הקטטות ב – 70 או 80 אחוז לדעתי.

אפי תשובה: אבל עדיין אנחנו מזהים שהדברים נעשים בהיחבא.

דני דנון: אז איפה השתייה היום?

דני דנון: היום הרי בגינות, איפה שזה היה כבר בעייתי.

אפי תשובה: החבר'ה שותים.

אפי תשובה: או ששותים לפני.

דני דנון: איפה אבל הם שותים?

אפי תשובה: או בבתים, או שהם שותים לפני, בהיחבא, הרי סך הכל הנקודה פה היא לא מספיק גדולה להכיל את כל האלכוהול שקיים בשטח, וכשאנחנו מגיעים כבר ...

אפי תשובה: שהחבר'ה כבר שיכורים לגמרי.

אפי תשובה: ואז נוצא מצב\

אפי תשובה: לעיתים, של חיכוכים.

אפי תשובה: הדבר הוא לא בשמים, אבל הוא בהחלט קיים.

אפי תשובה: זה תופעה שהיא גם מחמירה, לאו דווקא של בני העדה, אבל היא בהחלט קיימת, וצריך לשים עליה, לתת עליה את הדעת, ולשים עליה דגש, בעיקר בכל מה שקשור בחינוך.

אפי תשובה: עכשיו, אנחנו, אני כמפקד הנקודה, ופקודיי, מקפידים עם הצעת החוק, בבתי הספר, על מנת לדבר אל ליבם של הילדים ולהצביע על כל המגמה הזאת של העלייה בשכרות, ובבעיות שנוצרות כתוצאה מהם.

אפי תשובה: אני חושב שיש פה שיתוף פעולה מעולה עם ליאת בן חיים, שהיא מנהלת המתנ"ס וכל מחלקת הנוער.

אפי תשובה: אני חושב שהיא עושה עבודה נהדרת ברמה של הדרכות, ובשיתוף פעולה של המנהל הקהילתי שנכנס בבתי הספר בשעות אחר הצהרים, כדי באמת להגיע לפתרון, וכדי להעלות את רמת המודעות.

גילה גמליאל: אבל אפי, יש לי שאלה: האם יש הבדל בין הנוער מהעדה לבין הנוער הכללי?

גילה גמליאל: זה השאלה.

גילה גמליאל: האם יש משהו שהוא מיוחד רק לעדה?

גילה גמליאל: זה השאלה.

גילה גמליאל: כי אנחנו רואים את הנושא של השכרות בכל בני הנוער, לכן האם יש הבדל בין בני נוער שלהם, משהו שהוא מיוחד שאנחנו יכולים.

קריאה: אחוזים.

קריאה: אם יש אחוז.

אפי תשובה: אחוזים?

קריאה: אחוז מכלל האוכלוסייה.

אפי תשובה: להגיד לך שהם שותים יותר?

אפי תשובה: אני לא יודע להגיד לך אם הם שותים יותר.

אפי תשובה: אני גם לא חושב שזה נכון להגיד את זה.

קריאה: לא, מספרית מכלל האוכלוסייה.

דני דנון: מבחינת פתיחת תיקים, או רישומים.

אפי תשובה: בשנת 2010 נפתחו קרוב, אני מדבר על קטינים עכשיו, קרוב ל – 31, ליאת?

אפי תשובה: תיקים פליליים?

ליאת: קצת יותר.

אפי תשובה: קצת יותר.

ליאת: שמתוך זה אנחנו מדברים על 6 תיקים של בני נוער ...

אפי תשובה: נכון.

אפי תשובה: וזה בשנת 2010.

אפי תשובה: בסך הכל הכללי החתך שלהם בעבירות הפליליות הוא מינורי.

אפי תשובה: עוד פעם, פעם אחת בגלל שאנחנו הולכים על גישור – פישור.

אפי תשובה: פעם שניה – בגלל שבאמת, במהלך השבוע, אין להם שום מעורבות פלילית.

אפי תשובה: החבר'ה הם חבר'ה טובים.

אפי תשובה: יוצאים לעבודה או ללימודים.

אפי תשובה: אנחנו בעצם נפגשים איתם רק בסופי שבוע באותם קבוצות ששם אנחנו בעצם חוברים אליהם.

אפי תשובה: המפגשים בדרך כלל מסתיימים בצורה טובה של שפיכת אלכוהול.

אפי תשובה: במקרה הגרוע של עימותים, אבל זה באמת מספרים שאפשר לספור אותם על יד אחת.

אפי תשובה: בסך הכל הכללי אני חושב שנעשתה פה עבודה, ועבודה טובה.

אפי תשובה: יש שינוי של מגמה שהוא חיובי לטובת הקהילה, של תרומה מצד בני העדה.

אפי תשובה: אני חושב שבכלל, כל מערכת ההסברה הזאת, ועצם זה שאנחנו פה, גם בשגרה, פה בכיסא אני עם ראש המועצה, או עם ליאת בשגרה, על מנת לצמצם פערים, זה משהו שנותן את אותותיו, אנחנו באמת, בסופו של דבר, מצליחים כן לקטוף את הפירות ולהגיע למצב שבאמת כמה שפחות אירועים שקשורים למשטרה יגיעו לפתחי.

אפי תשובה: בסך הכל הכללי אני באופן אישי מרוצה מכל ההתנהלות.

אפי תשובה: באופן אישי מאד מאד מרוצה, ואני חושב שזה כתוצאה מעבודה של הרשות.

דני דנון: תודה.

דני דנון: יש לי שתי שאלות אדוני ראש המועצה.

דני דנון: 1 – מבחינת מקום לאירועים ליוצאי העדה, של חתונות, כי היינו במקומות אחרים והיה בעיה.

דני דנון: יש להם מקום?

גילה גמליאל: עכשיו בנינו להם מרכז רוחני תרבותי, על סך משהו כמו 5 מיליוני שקלים שקיבלנו באמת תרומה מאיזה תורם משוויץ, והמועצה נתנה גם את חלקה, ובימים הקרובים אנחנו הולכים לחנוך את המקום.

גילה גמליאל: אני אשמח מאד שתגיעו גם.

דני דנון: בשמחה.

גילה גמליאל: זה טקס.

דני דנון: וזה ישמש את העדה?

גילה גמליאל: וזה ישמש את העדה גם בית כנסת.

גילה גמליאל: מאד בית כנסת מסודר ומכובד עם כל הריהוט.

גילה גמליאל: אפילו ספר תורה התרמנו את הקבלן שבנה, הוא תרם את הספר תורה, עם כל הציוד, באמת בצורה, מקום שייתן מענה וכבוד לעדה.

גילה גמליאל: בלי שום קשר, אנחנו גם נתנו בסטרומה, כבר לפני שנתיים, נתנו להם גם מבנה שנותן מענה לתרבות בסטרומה עצמה.

גילה גמליאל: היתרון שבסטרומה, וזה באמת אני חושב שהמקום ששמה אני יכול להגיד העדה מאד מגובשת.

גילה גמליאל: יש להם שמה קבוצת הורים שבאמת נותנים להם כבוד כל השכונה עצמה.

גילה גמליאל: בשפירא היה לנו בעיה שקמה קבוצה, או שתיים, שהיה ביניהם מאבקים, ואנחנו, אני חושב שעכשיו, בתוקפה שלי, הם יודעים שאני מדבר רק לעדה.

גילה גמליאל: אני לא מדבר לא לקבוצה, לא לקבוצה ב'.

גילה גמליאל: מיניתי גם מטעם המועצה, וגם המועצה משלמת לרינה קליר, שלא נמצאת פה,היא יצאה לסוף שבוע, שהיא בעצם צריכה לרכז את כל הגופים שמטפלים בעדה.

גילה גמליאל: אני יכול להגיד לך ש – 100 אחוז הצלחה לא, אבל אני יכול להגיד 50, 60 אחוז, ואנחנו ממשיכים לעבוד בנושא הזה של לתת מענה לעדה עצמה.

גילה גמליאל: אחת הבעיות שלנו היה שהיו באים פה כמה גופים, נותנים תקציב לאותו דבר, או נותנים מענה לאותו דבר.

גילה גמליאל: זה אחת הבעיות.

גילה גמליאל: הצלחנו לצמצם את הפערים.

גילה גמליאל: אנחנו, אני יכול להגיד שגדרה, זה המקום, אני חושב, מספר אחד בארץ שנתן מענה לעדה, לא רק בזכותי, גם בזכות קודמיי, אני יכול להגיד את זה, בזכות מערכת של רווחה כמו שצריך, וחינוך, ורפי פה, ובת חן, ואלה שהיו לפני.

גילה גמליאל: אני כשהגעתי רק אני דאגתי לשולחן העגול שדן רק בנושא של העדה.

גילה גמליאל: גם מינהלת החינוך, עשינו, דנו בנושא הזה.

גילה גמליאל: אנחנו משפרים כל הזמן.

גילה גמליאל: זה לא מובן מאליו.

גילה גמליאל: זה לא דברים שאתה עושה היום ורואים מחר, ולכן אני אומר לכולם, מה שאנחנו עושים היום אנחנו נראה תוצאות בעוד שנה.

גילה גמליאל: ואני יכול, כמו שאני אומר לך, אני בכוונה נתתי למפקד אפי להגיד לך שאנחנו רואים את הבני נוער שלנו, וזה בעצם הדוגמה הכי טובה שאני עושה פה אירוע, ואנחנו עושים אירועים פה של 2,000, 3,000 בני נוער שמגיעים לפה, והעדה אתה רואה אותם בהתחלה, לפני 4 שנים הם עמדו בצד, ולפני 3 שנים הם קצת זזו.

גילה גמליאל: עכשיו השנה הם כבר רוקדים ביחד.

גילה גמליאל: ובעצם, אתה יודע, לסיים אירוע כזה, אחד הסיכונים תמיד שאומרים לי: תשמע, אם יקרה משהו, אתה תיתן את המחיר.

גילה גמליאל: אני מאמין בבני נוער שלנו, מסיימים אירועים מאד גדולים ביחד, והם נותנים, באמת, אני חושב שהיה לנו בעיות עם הצברים יותר מהעדה.

גילה גמליאל: זה האמת.

גילה גמליאל: היום יש לנו בעיות יותר, גם בגדרה יש לי בעיות עם הצברים בנושא בני נוער יותר מאשר יש לנו בעדה בגדרה.

גילה גמליאל: ולכן אני חושב שאפשר עוד לעשות, אבל אנחנו צריכים, יש לי כמה בעיות שאני רוצה להעלות אותם, כמו למשל: אני רוצה שבני העדה יעבדו ברשות.

גילה גמליאל: עכשיו אתה יודע, המדינה שלנו,

דני דנון: אתה יודע, אנחנו העברנו חוק בכנסת לפני חודש שמחייב מוסדות ציבור, משרדי ממשלה ועיריות, להעדפה מתקנת של יוצאי העדה האתיופית.

גילה גמליאל: יפה.

גילה גמליאל: אני שמח.

דני דנון: זאת אומרת, שזה יהיה אחוז וחצי, כגודל באוכלוסיה.

דני דנון: אני לא יודע כמה עובדים יש בעירייה היום, אבל אחוז וחצי אתה תהיה מחוייב, על פי חוק, להעסיק את יוצאי אתיופיה.

גילה גמליאל: קודם כל, אני אשמח מאד, אבל יש איזה בעיה שצריך לבוא ולדבר עליה.

גילה גמליאל: זה נכון.

גילה גמליאל: אבל אתה יודע, יש תנאי סף.

דני דנון: נכון.

גילה גמליאל: עכשיו, כדי להכניס סייעת אני צריך שיהיה לה תעודת סייעת.

גילה גמליאל: כדי להיות ...

גילה גמליאל: לסייעת הבחורה צריכה לשלם 4,200 שקל כדי ללמוד להיות סייעת.

גילה גמליאל: זה בזמן שהיא יודעת גם ללמוד.

גילה גמליאל: ואז מה יוצא?

גילה גמליאל: דבר שהוא משהו פנימי, אישי של אשה שיכולה באמת לתת מענה לילדים, אז בעצם אנחנו מצד אחד, אנחנו מדברים גבוה, גבוה על העדה.

גילה גמליאל: מצד שני – יש את המסגרות שסוגרים את הדלתות בצד השני.

גילה גמליאל: כשאומרים לעדה: צריכים לבוא עם תעודות, ואתם צריכים ללמוד, הרי בסופו של דבר, אם מישהו מהעדה לומד, אז אין לו בעיה.

גילה גמליאל: הוא ימצא מקום עבודה.

גילה גמליאל: אנחנו רואים את זה פה עם חלק, עם חברים שיושבים פה.

אללי אדמסו: לא, לא, לא, זה לא נכון.

גילה גמליאל: ולכן אחד הדברים, דקה, אחד הדברים זה תנאי הסף שמונעים מבני העדה להגיע למוסדות ציבוריים.

גילה גמליאל: לא יעזור כלום.

גילה גמליאל: זה המציאות, וזה ימשיך להיות ככה.

גילה גמליאל: ולכן אני אומר צריך לבדוק אם כן, כמו שאומרים פה, לדאוג לתקצב אותם, או לצבוע להם כל מיני קורסים ללימודים שיוכלו להתקבל במגזר.

גילה גמליאל: אבל כשאני מגיע, ואני עושה לדוגמה, סתם ועדה שדנה בנושא לקבל עובד, היא לא עוברת.

גילה גמליאל: אין לה תעודה, וזה לא יעזור כלום גם אם אני ארצה, כי זה החוק.

גילה גמליאל: ולכן על זה צריך לשבת ולראות איך לתת להם מענה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני אבקש אנחנו צריכים לקצר בדברים, אז בקצרה להציג מספר פרוייקטים שמבצעים פה.

דני דנון: ראשית, הפרוייקט הלאומי.

דני דנון: יש פה את בוגרי הפרוייקט שנמצאים איתנו.

דני דנון: אני אשמח לשמוע.

רבקה: שלום.

רבקה: אני רבקה ...

רבקה: תלמידת כיתה י'.

רבקה: רציתי לספר לכם על הפרוייקט הלאומי, שהוקם בגדרה 6 שנים.

רבקה: הפרוייקט הלאומי מתחלק ל – 2: יש לנו את ספייס, שזה שיעורי תגבור אחרי הבית ספר, אנחנו מגיעים לשמה, אוכלים, ומקבלים תגבור במתמטיקה ואנגלית.

רבקה: יש לנו את הצד השני שזה – הפיס.

רבקה: ששם יש לנו פעילויות מגוונות.

רבקה: יש לנו תיאטרון, סדנאות, תנועות נוער, שזה מית"ר מד"צים, בני עקיבא.

רבקה: שעובדים בתוך המרכז.

רבקה: יש לנו חדר מחשבים ששמה החבר'ה מגיעים ויושבים עם המחשבים.

רבקה: בית קפה, ומשחקי שולחן.

רבקה: יש לנו טלביזיה שם.

רבקה: החבר'ה מעבירים את הזמן.

רבקה: אני חושבת שאם לא היה לנו את המרכז אז היה לחבר'ה טיפה משעמם.

רבקה: הם היו מחפשים את עצמם ברחוב, והשעמום הזה הם היו מחפשים דברים, ועוד מגיעים לדברים שהם לא היו רוצים להגיע, למעשים שהם לא היו רוצים לעשות.

דני דנון: תספרי לי קצת על עצמך אני רוצה לדעת: מה את עושה אחרי בית ספר?

רבקה: אני מדריכה, כיום מדריכה.

רבקה: ואני כל יום חמישי מעבירה פעילות ... לי בהתחלה היה מאד קשה להיות עם החבר'ה שמה, כי היינו בסך הכל 2 בנות שהם אתיופיות, והיה לי מאד קשה להשתלב איתם, כי אנחנו לא היכרנו אותם.

רבקה: הם גם בבית ספר אחר, וגם לא מהחבר'ה האתיופים.

רבקה: אז היה לי קשה מאד להשתלב איתם.

רבקה: לאט לאט המדריכה דחפה אותנו להיות איתם ולהשתלב ולבוא איתם לפעילויות.

רבקה: ולאט לאט הצטרפנו אליהם.

רבקה: בסוף השנה יצאנו לסמינר, שמה אני יצאתי לבד, לא הכרתי אותם, אבל לאט לאט התחברתי אליהם, כי הייתי בסך הכל איתם בחדר שבוע שלם.

רבקה: אני חושבת שמרכז הפיס הוא גם ...

רבקה: בין החבר'ה האתיופים לבין החבר'ה שהם לא אתיופים.

רבקה: הם כבר הפכו להיות מעין, הם הופכים להיות חברים אחד של השני.

תלמיד: לי קוראים ...

תלמיד: אני בצוות הפועל בפיס.

תלמיד: הם התייעצו איתנו איזה פעילות מתאים לילדים, ואיך לעשות אותם, ולכמה לעשות אותם?

תלמיד: אני בוגר מד"צים, שאני כבר עוזר בקייטנות, אני כבר עובד דרך המתנ"ס, ... ילדים יותר קטנים, שהם בגנים, והפיס הוא מאד תורם לנו.

תלמיד: הוא נותן לנו מענה של אחרי הלימודים לבוא.

תלמיד: יש לנו אפשרות לראות דברים אחרת.

תלמיד: לא כמו שאנחנו חוזרים הביתה, אין לנו את ...

תלמיד: הזה שאמא שלי תבוא תעזור לי בשעורי הבית, או אבא שלי ייקח אותי לפארק לשחק.

תלמיד: אז כאילו הפיס הוא חלק מהרקע הזה שמה שההורים לא אוהבים לעשות, אז יש חברים שיכולים לעזור לנו, ואני, מאד כיף בפיס.

תלמיד: אם לא היה את הפיס אז כל אחד היה בוחר דרך אחרת להתמודד עם החיים.

תלמיד: ומזלנו שיש לנו מרכזים כאלה טובים שלוקחים אותנו לעשות הרבה דברים טובים, להתנדב, וכמו, יש לנו גם הרבה פעילויות שעוזר לנו איך להכין את החיים לפני הצבא.

תלמיד: כמו פעילות שהיא הכנה לצבא.

תלמיד: מכינה אותנו גם פיזית וגם נפשית.

דני דנון: אתה יודע כבר מה אתה רוצה לעשות בצבא?

תלמיד: אני רוצה להיות לוחם.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

תלמיד: ההכנה לצבא – היא מכינה אותנו לצבא גם נפשית, שזה מאד טוב, כי בדרך כלל אנשים מגיעים לצבא ולא יודעים איך לעשות ומה לעשות.

תלמיד: והפעילות הזאת עוזרת ויש לי הרבה חברים שהתגייסו שכבר יחידות כמו גולני, שהוא מייצג אותנו שם, ואני גם רוצה להיות אחד מהם.

תלמיד: אנשים ילכו לישון ואני אשמור עליהם.

תלמיד: ...

תלמיד: תיאטרון שזה יותר לעבוד ... נגיד לימודים שהיה לי קשה, אז אני בא, תיאטרון, יותר צחוקים.

תלמיד: זה שיתוף פעולה של בין אתיופים ולא אתיופים.

תלמיד: הרמנו הצגה אחת ביחד שלא האמנתי.

תלמיד: אני לא האמנתי בהתחלה שאני מדבר ככה עם אנשים שהם לא אתיופים, ועכשיו הם כבר חברים שלי, אני הולך אליהם, הם באים אלי.

תלמיד: זה מרכז כמו, ממש ...

תלמיד: תבואו, אנחנו נעזור לכם.

דני דנון: יפה.

דני דנון: אני רוצה להודות לכם.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: הגב' ליאת.

בקי סרציה: במקום ליאת תהיה בקי.

דני דנון: בבקשה.

דני דנון: רק בקצרה בבקשה.

בקי סרציה: בוקר טוב לכולם.

בקי סרציה: שמי בקי מג'וינט אשלים.

בקי סרציה: התכנית נקראת "אשלים", בעצם מתמקדת בגיל הרך ועד גיל 12.

בקי סרציה: כידוע לכם השנים הראשונות של הילד היא תקופה מאד מכרעת להתפתחות שלו.

בקי סרציה: ועל כן אנחנו מתמקדים כבר מהגילאים האלה של לידה עד 12, יחד ובמימון פדרציית ניו – יורק.

בקי סרציה: היעדים של הפרוייקט זה בעצם איתור ואבחון כבר מגילאי שנה פלוס, איתור של ילדים שהם עם פערים התפתחותיים, רגשיים, שיפור הישגים.

בקי סרציה: ואנחנו נותנים מערך תומך לבית ספר, לחמישה בתי ספר בגדרה, ולכ – 170 תלמידים.

בקי סרציה: מעורבות חברתית – אז אנחנו מעודדים ומסבסדים ילדים בחוגים של המתנ"ס כדי באמת לצרוך פעילויות פנאי.

בקי סרציה: חיזוק קשר בין המשפחה, קהילה, ועוד מאפיין מאד חשוב שאנחנו ראינו בו כמרכזי זה באמת לתת לאנשי מקצוע, בעיקר במערכת החינוך, ידע בנושא התרבות הייחודית של קהילת יוצאי אתיופיה, וכמובן איגום משאבים בין כל הגורמים של היישוב בנושא קליטה.

בקי סרציה: נתונים: מלידה עד 12 יש לנו כ – 322 ילדים, ואנחנו עובדים עם 290 ילדים.

בקי סרציה: בגילאי לידה עד 3 – אני יכולה להגיד לכם שלפני 4, 5 ו – 6 שנים היו בקושי 10 ילדים שמשולבים במעונות יום.

בקי סרציה: כיום אנחנו עומדים על 54 ילדים שמשולבים במסגרות יום, וזה מאפשר, כמו שבת חן ציינה, לאמהות לצאת לעבודה משרה מלאה מ – 8 עד 4.

בקי סרציה: אנחנו מסבסדים, והם מקבלים סיוע כפול גם דרך תמ"ת, ולכן באמת זה נותן להם תמריץ לצאת ולעבוד.

בקי סרציה: בתוך המעונות אנחנו מפעילים פעילות שמקדמת התפתחות.

בקי סרציה: אנחנו נותנים בקבוצות קטנות כדי באמת לצמצם את הפערים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני חייב, משפט סיום.

בקי סרציה: אני רוצה להגיד שכל התכניות שלנו מלוות על ידי ...

בקי סרציה: חינוכיות שהמטרה שלהם באמת לתת ידע גם למערכת החינוכית לגבי התרבות, וגם להיות זמינים להורים, שהם יכולים להגיע לבתי ספר, לגנים ולמעונות ולדבר בשפתם ללא חשש, וכמובן להציג את כל הקשיים שיש להם.

דני דנון: תודה.

דני דנון: משפט אחד בקצרה, הגב' שושנה בן דור, מתכנית התגבור ללימודים.

שושנה בן דור: שמי שושנה בן דור.

שושנה בן דור: אני המנהלת את ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה – ישראל.

שושנה בן דור: אנחנו מפעילים פה בגדרה את אחת, זה אחד מתוך 9 יישובים שבהם אנחנו מפעילים לימודיות.

שושנה בן דור: הובאנו לכאן על ידי הפדרציה של ניו - יורק, ואנחנו כמובן מתאמים את הפעילות שלנו עם ...

שושנה בן דור: כפי שאמרתי אנחנו עובדים ב – 9 ישובים כבר 18 שנים.

שושנה בן דור: אנחנו נותנים 10 שעות שבועיות של תגבור כיתות א' עד ו'.

שושנה בן דור: כרגע בתוך 2 בתי הספר היסודיים שבהם הריכוזים הגדולים ביותר של ילדים יוצאי אתיופיה בפינס ובאוהל שלום עובדים עם צוות המקצועי, מורות מוסמכות, וגם קצת סטאז'ריות, שאני רוצה שאנחנו גם מסגרת המאפשרת מתן סטאז'.

שושנה בן דור: אחת הבנות השנה היא בעצמה בוגרת לימודיה משנות ה – 90', מהעיר רמלה.

שושנה בן דור: ויש לנו עוד כאלה.

שושנה בן דור: הרעיון, או מה שעומד מאחורי התכנית שלנו היא, קודם כל האמונה שיכולת של התלמידים להשתלב באופן מלא בתוך כיתות האם שלהם כשווים בין שווים, ואנחנו פשוט נותנים את הכלים הלימודיים שהילדים אינם יכולים לזכות בהם בתוך המסגרת של הכיתה הגדולה, ולצערנו הרב לא כל ההורים, או מרבית ההורים עדיין אינם במצב שהם גם יכולים לתת את התגבור הלימודי שמצפים מכל הורה.

שושנה בן דור: אנחנו עובדים עם 90 תלמידים.

שושנה בן דור: הכנסנו השנה את התכנית בכיתות ה', ו' כיוון ... שזו המסגרת של רשת המתנ"סים החליטה שלא לעבוד בגדרה.

שושנה בן דור: עבדנו גם בבית ספר "אפרתי" בבני עייש, משום שהייתה מדיניות במשך כמה שנים להוציא תלמידים מהיישוב הזה ליישובים אחרים.

שושנה בן דור: אבל, כפי שאמרתי, אנחנו השנה מתמקדים פה.

שושנה בן דור: כפי שאמרתי, הצוות שלנו הוא מקצועי, ואנחנו עובדים עם מגוון התלמידים יוצאי אתיופיה.

שושנה בן דור: מהמתקשים ועד התלמידים שהם יכולים אצלנו לקבל חומרים מעל רמת כיתת הלימוד.

שושנה בן דור: אני זוכרת רפי קיבל אותנו בהתחלה קצת בפסקנות, אחר כך הוא החליט שהוא מרוצה מכך שאנחנו עובדים ביישוב.

שושנה בן דור: אני חייבת להגיד, אנחנו רואים התקדמות רבה אצל התלמידים.

שושנה בן דור: עדיין מרגישים אבל שיש איזה משבר בין דורי שבהחלט משפיע על התלמידים מכיוון שכמעט כל התלמידים אצלנו הם בעצמם ילידי הארץ.

שושנה בן דור: עוד לא הגענו לאותם הרמות של הישגים כפי שיש לנו במקומות כמו רמלה, לוד ורחובות.

שושנה בן דור: אבל ההתקדמות קיימת, ואנחנו מקווים שההתקדמות תמשיך.

שושנה בן דור: יש לנו גם תכנית למתן מלגות בתיכון, כדי לאפשר לילדים להישאר בבית, לא לצאת לפנימייה אם אינם רוצים בכך.

שושנה בן דור: בינתיים לא קיבלנו אף בקשה מהתיכונים בגדרה.

שושנה בן דור: אני חושבת שעמותות כן יכולות לפעול.

דני דנון: תודה.

דני דנון: משפט אחרון קצר של הגב' יובי תשומה מהגרעין הקהילתי.

- כץ: אני יכולה לספר על מה אנחנו עושים, אבל אני דווקא רוצה להתחיל מזה שאני יושבת פה ושומעת את כל הדברים המגניבים והמדהימים שנעשים פה, אבל שני דברים ככה חורים לי: 1 – האם ילודה של פחות אתיופים בגדרה זה הישג?

- כץ: אני לא חושבת.

דני דנון: מה זה פחות?

- כץ: היה פה איזה שהיא התייחסות לזה שיש פחות ילדים.

דוד נפתלי: זאת הייתה טעות.

דוד נפתלי: האוכלוסייה פשוט התבגרה.

דוד נפתלי: זה היה טעות מה שהוא אמר.

- כץ: אני לא יודעת.

- כץ: זה מה שאני הבנתי.

- כץ: ואם אני יולדת פחות ילדים כיוצאת אתיופיה בגדרה, אני עושה טוב ליישוב, וזה נראה לי נורא מעליב לשמוע את זה מכאן.

- כץ: אני לא יודעת מה יגידו יוצאי אתיופיה שיושבים פה והם הורים.

- כץ: לדבר אמהרית זה אסור?

- כץ: אני חושבת שזאת אחת הבעיות שלנו שאנחנו כל כך מצניעים את התרבות שלנו, עד שכשזה בא לידי ביטוי אז אנחנו אומרים: לא.

- כץ: אז אני ממש, ממש, ממש מעודדת את העניין הזה שמגשרות נכנסות ומדברות עם הילדים בשפת האם שלהם.

- כץ: מחקרים מראים את זה אובר אנד אובר אגיין, שזה פשוט טוב לדבר בשתי שפות.

- כץ: אז אני חושבת שפה צריך להיאמר בצורה חד משמעית, שלדבר באמהרית, ברוסית, צרפתית ואנגלית זה מצויין.

- כץ: ואם יש אפשרות לעשות את זה ולהכניס מטפלות יוצאות אתיופיה שידברו קצת יותר באמהרית, אז יופי.

- כץ: אני חושבת שזה מה שצריך לעשות, וזה קצת חורה לי, כי אני בחרתי לגור פה, כחלק מהגרעין הקהילתי.

גילה גמליאל: זה לא מה שהוא אמר.

גילה גמליאל: את מסלפת דברים.

גילה גמליאל: הוא אמר,

- כץ: לא סילפתי דברים.

גילה גמליאל: הוא אמר שהיו גנים בהתחלה צבועים, ושהוא בא, ודיברו שם כי זה היה גן צבוע, ודיברו שמה כל הזמן באמהרית.

גילה גמליאל: לא לימדו אותם עברית.

גילה גמליאל: ואז חילקו את זה בכל הרשויות.

גילה גמליאל: זה לא מה שהוא אמר.

- כץ: עם הנהוני הראשים אני מבינה שאני לא היחידה שהבנתי את זה ככה.

- כץ: אני רוצה רק לשים את זה על השולחן ולהגיד שזה מה שאני הבנתי, ועם זה אני לא מסכימה.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

- כץ: אם לא הבנתי נכון אז אני חוזרת בי.

גילה גמליאל: טוב, לא לעשות פה פוליטיקה.

גילה גמליאל: תעשי טובה.

קריאה: יובי, בואי תתמקדי,

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: תתמקדי בפרוייקט עצמו.

- כץ: או.

- כץ: קיי.

- כץ: בכל מקרה, מה שאני רוצה להגיד זה שלפני 6 שנים, אני ועוד 15 משפחות החלטנו לגור פה בגדרה.

- כץ: אנחנו, אולי בשונה מהתכניות, זה החיים שלנו.

- כץ: זה שאני מתלהטת זה כי הילד שלי הולך בשנה הבאה לגן חובה, ואני נורא חוששת.

- כץ: ישבתי איתך וחששתי, ורעדתי, ומה אני עושה?

- כץ: לאיזה גן אני שולחת אותו?

- כץ: יש יוצאי אתיופיה, אין יוצאי אתיופיה.

- כץ: איך יתייחסו אליו, איך לא יתייחסו אליו?

- כץ: ואני רוצה רק להביא את זה בתור מישהי שהיא לא, שתושבת שפירא עוד רגע, יהיה להם יוצאי אתיופיה, ואיך מתייחסים לזה?

- כץ: אז אני רוצה להגיד שאני חלק מקבוצה של אנשים שחלקם יוצאי אתיופיה, וחלקם אינם יוצאי אתיופיה, ובעניין הזה של שילוב, אני חושבת שזה קורה בצורה הכי טובה.

- כץ: סדר שבועות בגרעין – נמצאים שם 50 איש, חצי מתוכם יוצאי אתיופיה, חצי מתוכם לא יוצאי אתיופיה, ואוכלים מאכלי חלב.

דני דנון: מה זה הגרעין?

דני דנון: מה זה הגרעין?

דני דנון: לא הבנתי.

- כץ: הגרעין זה משפחות שבאות, שבאו לפה, או מתוך הקהילה כאן, שאמרו: אנחנו רוצים להיות כקהילה, ולחשוב על כל מיני תכניות שאנחנו רוצים לעשות כאן.

- כץ: ויותר מלעשות את התכניות זה לחשוב מה בסך הכל גורם לי, באופן אוטומטי, כמישהי שהיא כבר דור שני בארץ, לחשוב על לשלוח את הילד שלי למועדונית יום.

- כץ: באוטומטית.

- כץ: ואני בוגרת הארץ.

- כץ: כן, יש לי תואר ראשון, ואני חושבת שאני יכולה לעזור לילד שלי, אבל אוטומטית אני חושבת ככה.

- כץ: ואני חושבת שכאן, כאן אנחנו אומרים משהו קצת אחר, שאנחנו צריכים לקחת את האחריות ולהגיד: או.

- כץ: קיי.

- כץ: רגע, בוא נחשוב לאן אנחנו שולחים את הילדים שלנו, כי עם כל הכבוד לכל העולם, בסופו של דבר אני חושבת שאם אנחנו לא נעשה את זה, כל העזרה שתבוא מבחוץ היא טובה, אבל לטווח מאד מאד קצר.

דני דנון: משפט סיכום יובי.

- כץ: אני פעם ראשונה יושבת בפורום הזה ושומעת את כל מה שנאמר.

- כץ: אני פחות חוששת עכשיו לשלוח את הילד שלי.

דני דנון: אז משהו טוב יצא מהישיבה.

- כץ: אז תודה ומן הסתם יש עוד מה לעשות.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חברת הכנסת סולודקין, בקצרה בבקשה.

מרינה סולודקין: כן.

מרינה סולודקין: אז קודם כל תודה למארגנים, לראש המועצה, לחברי המועצה, וגם לאלה שעובדים במחלקות של מועצה.

מרינה סולודקין: אני אגיד לכם, אני הבנתי כאן עשו מהפכה שקטה.

מרינה סולודקין: פיזרו את יוצאי אתיופיה בכל המוסדות ובכל הבתי ספר.

מרינה סולודקין: זה מאד חשוב.

מרינה סולודקין: אנחנו לא ראינו באף מקום את זה בגלל שיש מכשולים לזה.

מרינה סולודקין: הם עשו את זה, וכל הכבוד.

מרינה סולודקין: דבר שני אני רוצה לומר שאני ודני לא נרד מתחנת האוטובוס למקבץ דיור.

מרינה סולודקין: דבר שלישי – אדוני, אני מאד מתנצלת, טעית.

מרינה סולודקין: יש הרבה אתיופים אקדמיים.

מרינה סולודקין: אלפי איש שאפשר לקבל בעבודה, וזה לא רק תנאי סף.

גילה גמליאל: הם עובדים אצלנו.

גילה גמליאל: הם עובדים.

מרינה סולודקין: כן.

גילה גמליאל: אבל אני אומר שצריך יותר.

מרינה סולודקין: מה שאני אומרת לך, אנחנו בקדימה יש חבר כנסת מבריק, שלמה מולה, שהגיע ממפלגה רוסית לקדימה.

מרינה סולודקין: בסדר?

דני דנון: תודה.

דני דנון: משפט סיכום, ראש המועצה בבקשה.

גילה גמליאל: קודם כל באמת אני רוצה להודות לכם שבאתם לפה, ולדני, שעושה עבודת קודש, וזה רעיון מצויין להגיע לרשות.

גילה גמליאל: זה נותן כבוד לראש הרשות.

גילה גמליאל: נותן בעצם גם למנהלי המחלקות שלי, ולאלה שהשקיעו פה שנים, כמו שאמרת, בצורה שקטה בתכנית מצויינת.

גילה גמליאל: יש לנו פה את ליאת.

גילה גמליאל: יש לנו באמת אנשים פה שעשו עבודה טובה כל השנים, ואני רוצה להודות להם.

גילה גמליאל: ואנחנו בגדרה ממשיכים עם עזרה כמובן של העמותות, עם עזרה של גופים חיצוניים, אבל אנחנו ממשיכים בתכנית לראות את גדרה קדימה, ביחד עם העולים, ואת הנושא של התחנת אוטובוס זה תלוי בך.

מרינה סולודקין: לנו, בנו.

גילה גמליאל: בך ובי.

מרינה סולודקין: כן.

גילה גמליאל: אני אבצע.

גילה גמליאל: תסגרי את זה כמה שיותר מהר, ככה זה יותר יתבצע, וייתן מענה גם למקבצי דיור.

גילה גמליאל: אני גם רוצה להודות ללהקה המכובדת שלנו, המקהלה שעומדת פה, ובאמת שרה יפה.

גילה גמליאל: אנחנו עוד נבוא לבקר וגם לתקצב אותם.

גילה גמליאל: ניתן להם יותר פעילות עניפה ביישוב.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני ברשות

דני דנון: כם אקריא את הודעת הסיכום של הועדה, ונשמע שיר סיכום מהמקהלה: "ועדת עליה, קליטה ותפוצות מודה לראש מועצת גדרה, מר יואל גמליאל, לגב' לילך לבבי, יושב ראש ועדת עליה וקליטה, וכל העוסקים במלאכה על פעולתם למען קליטת העלייה בגדרה.

דני דנון: הועדה מברכת ומעריכה על שילובם ופיזור של ילדי יוצאי אתיופיה בכל מוסדות החינוך במועצה.

דני דנון: הועדה פונה למשרד התחבורה לקדם את נושא מיקום תחנת ההסעה בקרבת מקבץ הדיור, ולאשר בהקדם את התקציב להרחבת המסלולים שיאפשרו את הקמת התחנה.

דני דנון: הועדה קוראת למשרד הקליטה לחזק את נושא לימוד השפה העברית גם בקרב קהילות הביניים, ולתגבר פעילות עבור דיירי מקבץ הדיור.

דני דנון: הועדה מודה לכל מי שארגן את המפגש, ולמקהלת מקבץ הדיור.

דני דנון: תודה רבה לכולם.

דני דנון: הישיבה נעולה.

דני דנון: אבל אנחנו לא נסיים לפני שנשמע את המקהלה.

דני דנון: בבקשה.

דני דנון: [שירת המקהלה]