ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 200, 2011-08-02 10:00

דני דנון: בוקר טוב לכולם.

דני דנון: אנחנו מקיימים ישיבת מעקב של הוועדה בנושא כפר הנופש אשקלון.

דני דנון: אנחנו סיירנו שם, חברת הכנסת סולודקין, אני לא זוכר מתי.

מרינה סולודקין: לפני חצי שנה.

קריאה: 14 לינואר 2011.

דני דנון: יפה, אנחנו מודים על הדיוק, ואנחנו רוצים לעשות ישיבת מעקב לראות מה קורה כרגע במקום.

דני דנון: נמצאים כאן נציגים של משרד הקליטה, כמובן, תושבים שהגיעו במיוחד לישיבה ואני רוצה קודם כל לתת את רשות הדיבור לאדוארד בלאו, שמלווה את הדיירים.

דני דנון: אדוארד, יש מכתב, אני לא רוצה שתקריא אותו עכשיו, אני קראתי את המכתב הזה, של חבר המועצה, ששלח אלינו יורי זמושיק.

אדוארד בלאו: קודם כל, אני מבקש בשם יורי זמושיק להתנצל בפני הוועדה, הוא רצה להשתתף ונבצר ממנו.

דני דנון: בתמצית, את הנקודות שאתם רוצים להעלות, לגבי מה שקורה היום בכפר.

אדוארד בלאו: אני הייתי רוצה לבקש מאדוני את הדברים שבאופן ריאלי אדוני יכול לקדם אם ימצא לנכון.

אדוארד בלאו: הנושא המרכזי הוא החזרת הזכות לדיירים להיכנס לרשימת ההמתנה לדיור קבע.

אדוארד בלאו: הם מבינים שלא מדובר במחר בבוקר וגם אם הזכות הזו לרשימת המתנה תינתן להם, זה לא אומר שאי-פעם בכלל יקבלו והזכות תמומש, אבל הם רואים בזה זכות שלהם וראוי שהיא תינתן להם.

אדוארד בלאו: היא נלקחה מהם בשנת 2005 וכל העניין נולד, כל הבעיות, אם קוראים לזה כך, בכפר הנופש, בגלל אותו הנושא של בקשת הדיירים שתינתן להם התקווה אי-פעם להגיע לדירה גדולה, ראויה.

אדוארד בלאו: זה הנושא האחד, שלדעתי הוועדה הזו יכולה לקדם, אם היא תמצא לנכון שזה ראוי.

אדוארד בלאו: זו נקודה ראשונה.

אדוארד בלאו: נקודה שנייה, אינני יודע אם הוועדה יכולה, גם בגלל שהנושא נמצא בחלקו לפחות, בדיון משפטי, אבל לפחות לנסות להגיע למצב שייווצר איזה שהוא סטאטוס קוו, שבו הדיירים בינם לבין עצמם ומול ההנהלה חיים בשקט, שאין מאבקים ואין התנכלויות.

דני דנון: אבל יש דיונים משפטיים בין דיירים ספציפיים לבין ההנהלה.

דני דנון: ולזה אנחנו לא נוכל להיכנס פה.

אדוארד בלאו: ברור לי, ברור לחלוטין ולכן גם לא ציפיתי שזה יקרה.

אדוארד בלאו: אבל יש דבר אחר, יש שם דיירים רבי מאוד וכל העניין הזה, המשפטי גם הוא גורם לבעיות.

דני דנון: בין כמה דיירים יש הליכים משפטיים?

אדוארד בלאו: נכון לכרגע, דיירת אחת, שנמצאת כאן, הגברת לובה רברוב, הדבר יתברר מול בית משפט השלום באשקלון.

אדוארד בלאו: אני אגב זה אבקש מאדוני לאפשר לי בדקות מצומצמות להתייחס לחוק אכסון דיירים עולים חדשים.

אדוארד בלאו: החוק הזה הוא חוק ארכאי, הוא חוקק בשנת 74, כנראה מאילוצי הזמן ההוא, הוא מעולם לא הופעל.

אדוארד בלאו: הוא לא הופעל במובן שהוא לא הובא, לא הובא מקרה מכוח חוק זה לבית-המשפט, למעט המקרה הנוכחי היום.

אדוארד בלאו: אבל החוק הזה, אדוני, אני הבנתי בעל השכלה משפטית, אתה עורך דין.

דני דנון: לא, אני לא.

דני דנון: למדתי משפטים, אני לא עורך-דין.

אדוארד בלאו: זכרתי שיש רקע משפטי.

אדוארד בלאו: על כל פנים, החוק הזה הוא איננו נכון, החוק הזה בלשון המעטה איננו מתאים לישראל של שנות 2011 והלאה.

אדוארד בלאו: אבל המעט שבמעט, למזער, גם אם לא לתקן, לא לבטל את החוק, שאין בו צורך.

אדוארד בלאו: גם אם 40 שנה לא נעשה בו, אם 40 שנה לא נעשה שימוש בחוק, זה יותר מדבר אחר מעיד על כך שהוא מיותר.

אדוארד בלאו: אבל גם אם חושבים שלא ראוי לבטלו, בוודאי ראוי להתאים אותו לתנאים דהיום ובזה גם הוועדה יכולה, אם היא מוצאת לנכון, לטפל.

אדוארד בלאו: אבל הדבר הנחוץ כרגע, זה השכנת שלום בית עד שיתבררו הדברים וייגמרו הדברים.

אדוארד בלאו: זה מיותר, זה לא נותן שום דבר, הוויכוחים הפנימיים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: לפני שנשמע את מר חביב קצב, סמנכ"ל דיור, הצטרפה אלינו עו"ד אוקסנה אייזן.

דני דנון: את מלווה את התושבים, הייתי רוצה לתת לך זכות דיבור מכיוון שגם חלק מהתושבים יש להם בעיה של התבטאות, מבחינת השפה העברית, אם את רוצה לומר מספר מילים, בבקשה.

קריאה: ברשות היושב ראש, אני לא יודע מי מדבר, מה תפקידם.

קריאה: סליחה, אני מתנצל.

דני דנון: תציג את עצמך, אדוארד.

אדוארד בלאו: אני מלווה את חבר המועצה יורי זמושיק מזה שנתיים, מאשקלון, וספציפית לכל הנושא הזה.

דני דנון: מלווה את הנושא של הכפר.

דני דנון: ועו"ד אוקסנה אייזן, ממרכז קהילתי הגנה, את מייצגת את התושבים שהם בהליכים משפטיים מול הנהלת הכפר, נכון?

אוקסנה אייזן: לא ממש ככה.

דני דנון: אז תציגי את עצמך, בבקשה.

אוקסנה אייזן: הם פנו אלי למרכז שלנו, בבקשה לעזור להם, שדווקא הבעיה היתה שגב' שטרית רצתה לזרוק אותם מהכפר נופש הצרפתי ואנחנו התחלנו לעזור להם פשוט.

אוקסנה אייזן: אם אתה זוכר, אנחנו מסרנו את כל המסמכים, את כל החומר, שאנחנו היינו בערוץ 9.

דני דנון: נכון.

דני דנון: מה עיקרי הדברים שאתם מעלים היום?

אוקסנה אייזן: העיקריים, דווקא לדעתי צריך לשנות את המעמד של הכפר בכל מקרה וגם לגבי ההתנהגות של גב' שטרית, ההתייחסות כלפי האנשים האלו כי לדעתי זה ממש לא בסדר והאנשים האלה רצו להגיד משהו.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אלכס טנצר, בבקשה.

אלכס טנצר: בוקר טוב לכולם.

אלכס טנצר: אני עוקב אחרי הכפר הצרפתי במשך 14 השנים האחרונות ויזמתי כמה דו"חות מבקר המדינה וכמה כתבות.

דני דנון: מה קשר אותך לכפר?

דני דנון: איך הקשר נוצר, אלכס?

אלכס טנצר: כמו הקשר שלי לכל המדינה שהרבה פעמים פונה אלי שאני אעזור.

אלכס טנצר: בדיוק אותו דבר, הקשר שלי לכפר ובדו"חות מבקר המדינה כתבו, גם בדו"חות ב- 1999, היה דו"ח על מקבצי דיור וגם היו הרבה הרבה כתבות.

אלכס טנצר: אם אנחנו מדברים על כפר צרפתי באשקלון, אז יש כמה נתונים.

אלכס טנצר: לפני 12 שנה היה דו"ח במשרד הקליטה בנושא התנאים שבהם אמורים להיות תושבי מקבצי דיור.

אלכס טנצר: המסקנות של משרד הקליטה היו שמינימום שטח לעולה בודד צריך להיות , לזוג – .

אלכס טנצר: אם אני לא טועה, זה מ- 1999 או 1998.

אלכס טנצר: בכפר הצרפתי גודל השטח בין שבעה ל- , שזה הרבה הרבה הרבה יותר קטן מהקריטריונים של משרד הקליטה.

אלכס טנצר: זה נתון אחד.

דני דנון: אלכס, אם החוזה היום יגיע לסיומו, אתה היית ממליץ פשוט לא לחדש את החוזה שם?

אלכס טנצר: בוודאי.

אלכס טנצר: אני הייתי בכסף שמדינת ישראל משלמת ובואו נגיע עכשיו לנקודה השנייה.

אלכס טנצר: בדו"ח מבקר המדינה היה כתוב שזה השכירות, ב- 1997, היה שכירות הכי יקר שקיים במדינת ישראל, בוודאי למטר.

אלכס טנצר: בהתחלה היה 1,220 דולר, אם אני לא טועה, השכירות הראשונה.

אלכס טנצר: בעקבות המאבק שלנו, בעקבות כל הביקורת שהיתה, מחיר השכירות שמשלמת מדינת ישראל ירד, אם אני לא טועה, ל- 800 דולר.

אלכס טנצר: שכירות אחרונה היתה.

אלכס טנצר: זה פחות, אבל גם הרבה.

אלכס טנצר: אני אומר ככה – אם אפשר, אותם קשישים, להעביר באותו סכום, לדירה נורמאלית, שהיא יותר מ- 20, לפחות , ולתת לאנשים מגורים נורמאליים וגם יכול להיות גם לחסוך כסף למדינת ישראל, אני אברך את הדבר הזה.

אלכס טנצר: כי עוד פעם, זה גם בניגוד לקריטריונים שנקבעו במשרד הקליטה, וזה מחיר לא זול שמשלמת מדינת ישראל עבור הרבה שנים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: הדיירות שנמצאות פה, מישהי דוברת עברית?

דני דנון: אף אחת לא דוברת עברית?

דני דנון: אז אם יירצו משפט קצר, אפשרי, וחברת הכנסת סולודקין או עדיף שעו"ד אייזן תתרגם.

דני דנון: אז אחת מהנציגות, בבקשה.

לינה לובוביץ': אני מאוד שמחה שאתם עוזרים לנו.

לינה לובוביץ': בשנה שעברה הייתי בפגישה עם זאב אלקין.

לינה לובוביץ': שאלתי עד מתי הדיירים שנמצאים בכפר הנופש הצרפתי, מתי הם יקבלו את מקום המגורים, דיורים סוציאליים.

לינה לובוביץ': לבקשה הזו היתה שותפה גם סופיה ביילין.

לינה לובוביץ': סופיה ביילין ואלקין הציעו לאנשים האלו להכין מכתב לכב' סופיה ביילין וזאב אלקין והם פשוט השתדלו לעזור להם, לספר במכתב את כל הבעיה של הכפר.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לפנות למר חביב קצב, סמנכ"ל דיור.

דני דנון: קודם כל, תאיר את עינינו, עוד כמה שנים יש הסכם על הכפר הספציפי הזה, ומה הולך להיות אחרי תום ההסכם.

דני דנון: אחרי זה ניכנס לדברים כרגע, בוא נדבר כרגע, במבט עתידי, כרגע.

חביב קצב: בכל-זאת אתייחס בשלושה משפטים קצרים, לדברים שעלו, זה חשוב.

חביב קצב: אנחנו לא ניכנס לנושא המשפטי, יש בית משפט ואדוני, מי שמערער על נושא של החוק שהופעל בנושא הפינוי של הגברת זה הולך להיות דיון בבית משפט השלום על הנושא הזה, אז יהיה דיון בבית משפט השלום באשקלון, יש ערר, הנושא הזה יידון, לא נתייחס לזה כאן.

חביב קצב: אנחנו צריכים להבין שמקבץ כפר הנופש הוא אחד מתוך 74 מקבצים שקיימים במדינת ישראל, זה ברשת רחבה מאוד, זה מקצרין עד ערד, ברשת הגיאוגרפית.

דני דנון: יש עוד מקומות עם שבעה מטר, שאנשים גרים?

חביב קצב: קודם כל, זה לא שבעה מטר, אני לא רוצה להיכנס עכשיו לכל מיני.

דני דנון: זה קטן, בוא נגיד ככה.

דני דנון: אנחנו היינו שם, זה חדרים קטנים מאוד.

חביב קצב: חדרים קטנים, אבל יש להם תוספת, יש להם את השטחים האחרים.

חביב קצב: קודם כל, אני רוצה להבהיר דבר אחד.

חביב קצב: אנחנו עובדים בשיטה מאוד מסודרת, אנחנו עובדים בשיטה מאוד מאורגנת, מאוד מסודרת, בכל נושא של המשכי חוזים, חוזים, מכרזים, כל מה שצריך לעשות.

חביב קצב: החוזה הזה מסתיים בסוף 2014, לקראת המחצית האחרונה של 2014 ועד אז, איך אומרים?

חביב קצב: יש לנו מספיק זמן, אנחנו מקיימים דיונים, שאנחנו הולכים להמשיך בהתקשרות עם איזה מקבץ, אנחנו מקיימים דיונים משפטיים, אנחנו מקיימים דיונים עם שמאים, עם כלכלנים, עם ועדות מכרזים, חשב כללי, אגף תקציבים, אנחנו בודקים חלופות, אנחנו עושים, איך אומרים?

חביב קצב: לדוגמה, לפני שחידשנו את החוזה הזה, הלכנו, יצאנו למכרז חלופי, בדקנו חלופות.

חביב קצב: אנחנו בכל מקום עושים, גם בירושלים יצאנו למכרז חלופי.

חביב קצב: אנחנו עושים בדיקה גם כלכלית, בדיקת היתכנות, היצע, ביקוש, דברים.

חביב קצב: בל נשכח שיש שם כ- 200 קשישים ומספר האנשים שחיים שם ומרוצים, אני מניח שחברת הכנסת מרינה סולודקין היתה יותר מפעם אחת שם והם מרוצים מאוד.

חביב קצב: קיימת בעיה של מספר אנשים מצומצם שהבעיות שלהם, אני לא הצלחתי לרדת לעומק הסיבה של הבעיות האלה שהם מעוררים שם.

חביב קצב: זו זכותם, אנחנו מכבדים אותם.

חביב קצב: אבל אנחנו הולכים בעיקרון, אדוני היושב-ראש, מאוד פשוט.

חביב קצב: אנחנו לא מחייבים אף אחד להיות פה.

חביב קצב: זכותו של כל עולה שגר במקום, או גר בכל מקבץ, מתוך 74 מקבצים, אני מדבר על 12,000 יחידות דיור, אדוני.

חביב קצב: זכותו לקום מחר בבוקר.

דני דנון: אבל אין להם ברירה, אין להם לאן ללכת.

חביב קצב: זכותם ללכת לשכור דירה בשוק החופשי, יקבל את מלוא הסיוע בשכר דירה אשר לו הוא זכאי, אף אחד לא יקפח אותו, אף אחד לא מונע ממנו את זה.

דני דנון: מה סכום הסיוע?

חביב קצב: יש זכאות שלו, יש 60,000 זכאים עולים, קשישים, שמקבלים סיוע מוגדר, כשגובה הסיוע נע בין 663 עד 1,350, תלוי מה, ויטראנים, לא ויטראנים, זוג גר לבד, לא גר לבד.

חביב קצב: איך אומרים?

חביב קצב: הרבה הרבה משתנים.

חביב קצב: זו זכותו של כל אדם שגם שגר בכפר הנופש.

דני דנון: לא, אני חייב לחלוק עליך כי אתה לא יכול להגיד להם לכו עם 1,000 שקלים עם שותף.

חביב קצב: עוד לא סיימתי, אדוני.

דני דנון: אין להם חלופה.

דני דנון: הם די תקועים שם.

חביב קצב: יורשה לי.

חביב קצב: אני בכל-זאת, תשמע, יש עדיין 60,000 קשישים שהם לא גרים במקבצים וגרים בשכר דירה בשוק הפרטי ומקבלים סיוע בשכר דירה, באותן רמות.

חביב קצב: יש כאלה.

חביב קצב: אני חס וחלילה לא שולח אותם להיות בודדים לבד.

חביב קצב: 60,000 קשישים עולים, גרים, עונים על התנאי הזה שאני אמרתי אותו כרגע.

חביב קצב: אני בא ואני אומר, כשאנחנו, כפר הנופש היה אחד מתוך חמישה מקבצים, שאנחנו שכרנו אותו הראשונים, בשנת 96.

חביב קצב: היה בראשית הדרך.

חביב קצב: לקחנו אותו בשנת 96 ואדוני היושב ראש, לא היתה מודעות למקבצים.

חביב קצב: האנשים היו ברחוב.

חביב קצב: הקשישים היו ברחוב.

חביב קצב: אנחנו אמרנו – בואו נמצא כל פיתרון, על-מנת לקחת אותו.

חביב קצב: לקחנו אותו וכל חידוש דרך אגב, אדוני, שתדע, כל חידוש חוזה, לפני שאנחנו מחדשים חוזה, אנחנו פונים לדיירים.

חביב קצב: אנחנו עשינו סקר דיירים.

חביב קצב: עושים סקר אנונימי של דיירים.

חביב קצב: עושים סקר מוביל, ברור, על השולחן, גם של דיירים.

חביב קצב: אנחנו רוצים לדעת מה הם רוצים, מה הם לא רוצים.

חביב קצב: יש לנו חתימות, יש לנו עצומות, יש לנו נתונים.

חביב קצב: הנתונים שמראים לנו, מבחינת שביעות רצון שלמעלה מ- 90% מדיירי כפר הנופש, הם מאוד שבעי רצון, וזה סקר קיים בכל המקבצים ואנחנו עושים אותו.

חביב קצב: גם כשנגיע ל- 2014, אדוני, אנחנו נעשה אותו דבר.

חביב קצב: אנחנו לא נעשה שום דבר ללא שנעשה ישיבה מסודרת, מאורגנת, כלכלית, עם כל המשתמע.

חביב קצב: עכשיו אני רוצה להגיד עוד משפט אחד, ברשותך אדוני היושב ראש.

חביב קצב: קל מאוד לבוא ולהגיד, אני אודה למר בלאו, שנעים מאוד שאני פוגש אותך בפעם הראשונה פה, שקל מאוד לבוא ולהגיד, להחזיר להם זכות, לא להחזיר להם זכות.

חביב קצב: אף אחד לא לקח מהם זכות, אדוני.

חביב קצב: הזכות שלהם קיימת.

חביב קצב: הם גרים בתוך אחד מתוך 71 מקבצים.

חביב קצב: זכותם לקום מחר בבוקר ולשכור דירה.

חביב קצב: אם הם רוצים לגעת, לחזור לתור הדיור הציבורי, יש נוהל דיור במשרד הקליטה שקובע, חל על כלל המקבצים בכלל מדינת ישראל, שהם צריכים להמתין שנתיים.

חביב קצב: אותו דבר גם בדיור המוגן, אותו דבר גם מי שגר בדירה ציבורית, אותו דבר גם מי שרכש משכנתה ומחזיר את המשכנתה וחוזר לדיור הציבורי, הסיבה מאוד פשוטה – חלילה, אנחנו לא באים להעניש מישהו, חס וחלילה, אלא באים לעשות השוואה.

חביב קצב: לא יכול להיות שבן אדם, יש אנשים, מחכים בתור, משלמים 2,500, 2,000, 2,200, 1,800 שקל שכירות בשוק החופשי.

חביב קצב: לא יכול להיות שבן-אדם נהנה משכר דירה של 150, 200 שקל, 300 שקל, ששילם מכיסו, יבוא, ייקח תור של מישהו שמחכה בתור ארבע וחמש ושש ושבע ושמונה ותשע שנים.

חביב קצב: המטרה היא מאוד חיובית, חס וחלילה לא באים להעניש מישהו.

חביב קצב: החוק הזה חל על כולם.

חביב קצב: צריך המתנה של שנתיים על-מנת לחזור לתור.

חביב קצב: זה עובד ברמה המשפטית, עובד ברמת ההיגיון הסביר שכל עולה מבין את זה, וזאת התקווה.

אדוארד בלאו: סליחה, שנתיים החל ממתי?

חביב קצב: מיום העזיבה.

דני דנון: תודה.

חביב קצב: אותו דבר, מי שגר בדיור ציבורי, אדוני, אותו דבר גם מי שגר בדיור מוכן, אותו דבר מי שגר בכל מקבץ שרשימת המתנה לאותו מקבץ עומד על 400 לשעה.

חביב קצב: זה אותו דבר.

חביב קצב: זה חל, בא לתת מענה לעשות מין צדק, כאילו מין צדק, עד כמה שזה ניתן, מול אותם אנשים שגרים בשכר דירה בשוק הפרטי, מחליפים דירה אחת לשנה, שנה וחצי, ומשלמים הון תועפות.

חביב קצב: לא יכול להיות שכל-כך הגיע תורם, פתאום מישהו בא, יוצא, שהוא לא שילם כלום, ישב, איך אומרים?

חביב קצב: במקום מאוד מאוד חממה, ופתאום בא ולוקח לו את התור.

חביב קצב: זה הכל.

חביב קצב: אז המטרה היא חיובית, לא חלילה באים להעניש אף אחד.

חביב קצב: חס וחלילה.

חביב קצב: אנחנו, כל תפקידנו לעזור לעולים.

חביב קצב: עכשיו אני רוצה להגיד עוד משפט.

דני דנון: משפט אחרון, בבקשה.

חביב קצב: לנושא של המנהלת.

חביב קצב: היא לא נמצאת פה.

חביב קצב: אני יכול לבוא ולהגיד.

דני דנון: הזמנו את ההנהלה?

חביב קצב: יש לנו חוקים מאוד ברורים.

חביב קצב: אנחנו מקיימים מעקבים שוטפים, אנחנו מנהלים פיקוח, אנחנו מנהלים מעקב.

חביב קצב: את זוכרת, גברתי, חברת הכנסת סולודקין, עוד כשהיית במשרד הקליטה, אנחנו מנהלים בשוטף, אנחנו כל תלונה שאנחנו מקבלים.

חביב קצב: אני רוצה להגיד התלונה הזאת שהגיעה, שאנחנו דנים בה היום.

חביב קצב: אני הגעתי שלוש פעמים למקום.

חביב קצב: עזבתי את העבודה שלי ואני ברמה הארצית, לא מדבר על זה ששלחנו את העובדים שלנו עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, אנחנו לא מזלזלים באף פנייה של אף בן-אדם, אנחנו מנהלים מעקב שוטף.

חביב קצב: יש לנו סל שירותים ברור שההורה צריך לקבל אותו.

חביב קצב: אנחנו מקפידים על קלה שבחמורה בכל הנושא הזה.

חביב קצב: תודה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: סגנית ראש העיר.

אוקסנה אייזן: אני מבקשת להוסיף, אפשר?

דני דנון: כן.

אוקסנה אייזן: האדון אמר לגבי זכות של אנשים, כן, יש להם זכות לצאת מהכפר ולשכור דירה בשוק הפרטי אבל אל תשכחו שהם מאבדים את התור במשרד הקליטה, כשהתחילו לגור בכפר הנופש הצרפתי.

חביב קצב: לא מאבדים את התור.

אוקסנה אייזן: מאבדים.

חביב קצב: לא מאבדים.

אוקסנה אייזן: מה, יש שינוי?

חביב קצב: אין, לא מאבדים.

חביב קצב: לא חל שינוי ולא מאבדים.

אוקסנה אייזן: כ אנחנו יודעים.

חביב קצב: הם צריכים להמתין שנתיים, כמו כל בן-אדם שגר בדיור ציבורי, בדירה ציבורית.

אוקסנה אייזן: כל שנה הוא צריך?

חביב קצב: אותו דבר, לא מאבדים שום תור.

אוקסנה אייזן: מאבדים.

אוקסנה אייזן: צריך לבדוק.

דני דנון: בואו נבהיר את הנקודה, תודה.

דני דנון: אם אני עכשיו יצאתי מהכפר, אני הולך לשכור דירה במרינה באשקלון, אני ממתין שנתיים עד שאני נכנס לרשימה?

אוקסנה אייזן: נכון.

חביב קצב: נכון, ודאי.

דני דנון: וברשימה, כמה זמן אני?

חביב קצב: לפי תור העלייה.

דני דנון: לפי תאריך העלייה?

חביב קצב: לפי תאריך העלייה.

דני דנון: וזה נע בין כמה?

חביב קצב: תאריך העלייה.

חביב קצב: כל אחד בתורו.

חביב קצב: מי שעלה בשנת 90.

דני דנון: לא, לא מההתחלה, זה לפי תאריך עלייה?

חביב קצב: לפי תאריך עלייה.

מרינה סולודקין: שנת העלייה זה המקום של התור.

דני דנון: ואני יכול לדעת, לפני שאני יוצא מהכפר, איפה אני ממוקם ברשימות?

חביב קצב: על-פי אותם הנתונים של אותו היום, כן.

דני דנון: שבאותו רגע, כן.

חביב קצב: ודאי.

דני דנון: זה קנה המידה?

דני דנון: אני יכול להעריך?

חביב קצב: בוודאי.

דני דנון: תודה.

אוקסנה אייזן: אבל זה שנתיים.

אוקסנה אייזן: מה הם צריכים לעשות שנתיים?

דני דנון: בעיה.

דני דנון: סגנית ראש העיר שמלווה את הנושא שצורה צמודה וגם הזמינה אותנו לאשקלון, סופיה ביילין, בבקשה.

סופיה ביילין: קודם כל, בוקר טוב לחברי הוועדה, חברים נכבדים.

סופיה ביילין: אני רוצה להתחיל לדבר על הבעיות של כפר הנופש הצרפתי משורש העניין.

סופיה ביילין: קודם כל יש לנו בעיה גדולה עם המגורים ויש לנו תור משנת 95 וצריך לזכור את זה בשביל להמשיך הלאה.

סופיה ביילין: דבר ראשון, אני אגיד ממש כמה סעיפים, שלושה סעיפים בסך-הכל ותכל'ס בסוף הדברים שלי.

סופיה ביילין: אז קודם כל, אני מאוד לא מרוצה שאני לא רואה פה נציגים או נציג אחד לפחות, של כפר הנופש הצרפתי.

סופיה ביילין: אני תמיד אומרת, אם יש לנו, בשביל לקבל את ההחלטה הנכונה, צריך לשמוע את שני הצדדים, שלושה צדדים, את כל הצדדים שמעוניינים, צריך לשמוע אותם.

סופיה ביילין: קודם לשמוע.

סופיה ביילין: אז אני התקשרתי אליהם, הם היו ברשימה והמזכירה התקשרה אלי בבוקר, כשהיינו בנסיעה כבר, אז הם אמרו שהם לא הוזמנו.

סופיה ביילין: זה דבר אחד.

סופיה ביילין: לא הוזמנו, לא היתה להם הזמנה.

סופיה ביילין: זה בשביל לתקן את הוועדות הבאות.

דני דנון: אמרו שהיא חולה.

סופיה ביילין: אין צדק בזה שאין כאן את הנציגים שלהם, אין צדק.

חביב קצב: אולי נציג אחר, מדובר בגוף, זה לא גוף של אדם אחד.

סופיה ביילין: בסדר, אז אני אשלח להם פרוטוקול, אני חושבת, אבל חבל שאי-אפשר לשמוע אותם עכשיו.

סופיה ביילין: קודם כל, אחרי הביקורת שלנו, התמונה היא כזו – מעל 90%, רצונם הוא להמשיך להיות שם ואין מצב שאנחנו נסגור רק בגלל שהם לא עוברים קריטריונים, לא זה ולא זה.

סופיה ביילין: אין לנו אלטרנטיבה לתת להם.

סופיה ביילין: זה הבעיה.

סופיה ביילין: אם היתה לנו אלטרנטיבה – מחר.

סופיה ביילין: אני בעד לסגור אותם.

סופיה ביילין: מה אנחנו עושים עם האנשים האלה?

סופיה ביילין: לזרוק אותם לרחוב?

סופיה ביילין: אז זה דבר שני.

סופיה ביילין: והדבר השני הוא מאוד מהותי, בגלל שזה הרצון שלהם.

סופיה ביילין: למרות שאולי בפנים הם רוצים לשנות את התנאים שלהם, אני מדברת על המטרים, על החדרים, בטח שכל אחד רוצה עוד יותר ועוד יותר, זה כמו תמיד.

סופיה ביילין: אם אני גרה בבית כזה, אז אני רוצה תמיד על-יד הים או משהו כזה.

סופיה ביילין: תמיד אנשים רוצים להעלות את רמת החיים שלהם, זה תמיד ככה.

סופיה ביילין: אבל האמת כואב הלב על כך שיש להם מטבח אחד לכמה משפחות, יש להם גם ויכוחים, זה אנשים מבוגרים, זה לא פשוט.

סופיה ביילין: לא פשוט, אבל אם להשוות בין כלום ובין משהו שיש להם גג, אז הם בוחרים את הגג, זה ברור.

סופיה ביילין: דבר שלישי, אני חושבת שכולם יסכימו אתי, אין לנו אלטרנטיבה.

סופיה ביילין: עכשיו תכל'ס, מה אני מציעה.

סופיה ביילין: אז כולם, אנחנו שמענו, כל הצדדים וההצעה שלי היא לשנות את הסטאטוס של כפר הנופש הצרפתי.

סופיה ביילין: הם לא מקבץ רגיל, זה מקבץ, זה משהו יוצא מן הכלל, מה שיש לנו.

חביב קצב: קוראים לזה זמני.

סופיה ביילין: תשמעו עכשיו, תזכרו, אני רוצה להזכיר לכולם – בשנים 96, 97, מתי שהתחיל הסיפור עם כפר הנופש הצרפתי, היה שלט כזה גדול, במשרד הקליטה, שזה המקום מגורים זמניים ואף אחד לא מוריד אתכם מהתור.

סופיה ביילין: זה כל הבעיה.

סופיה ביילין: זורקים אותם מהתור.

סופיה ביילין: אז בן אדם אם הוא לא יכול לגור שם, לא יכול – לא מסתדר עם האנשים, עם השכנים, אני לא יודעת, יש כל מיני בעיות, יש גם בעיה שאל תשכחו שזה על-יד ים, כמו כפר נופש מצוין, מצוין לשבועיים, לחודש, אבל כל הזמן לגור שם, יש להם בעיות מדי פעם.

דני דנון: מה הכוונה בשינוי סטאטוס?

סופיה ביילין: שינוי סטאטוס, נחזיר אותם, את ההוסטל הזה, סליחה, מקבץ הדיור הזה, כזמני.

אדוארד בלאו: מה שהיה במקור.

סופיה ביילין: כן, מה שהיה במקור.

אדוארד בלאו: הוא נפתח כזמני.

דני דנון: מה זה ישפיע?

חביב קצב: מה תעשי עם האנשים?

סופיה ביילין: רגע.

סופיה ביילין: על-פי תור.

חביב קצב: מה תעשי עם האנשים שנמצאים בחוץ ומחכים לפתרונות?

חביב קצב: שייקחו להם את הפיתרון שלהם?

חביב קצב: מה את מציעה?

סופיה ביילין: לא לא לא, תשמע עכשיו.

סופיה ביילין: למשל, היום יש לנו הוסטל, למשל.

סופיה ביילין: אז לוקחים את שנות העלייה 96, 97, מי שבא, נכון, לינה?

סופיה ביילין: על-פי שנת עלייה, נכון?

לינה לובוביץ': יש 93 גם, 92 גם.

סופיה ביילין: כן.

סופיה ביילין: אז על-פי שנות העלייה, נותנים להם את ההוסטל, היום.

חביב קצב: אז שוב את מציעה.

סופיה ביילין: איש לא רוצה.

חביב קצב: את מציעה שהם יקבלו פיתרון על חשבון אנשים שגרים בחוץ.

סופיה ביילין: מה היה כתוב במקור?

חביב קצב: רגע, זה מה שאת מציעה?

חביב קצב: בואו נגיד את זה בשפה ברורה.

חביב קצב: זאת הצעתך.

דני דנון: לא, ההצעה מעניינת.

חביב קצב: זה הצעה מאוד מעניינת, אבל בואו נגיד אותה בצורה ברורה.

חביב קצב: הצעה נכוחה, על השולחן.

דני דנון: מה היא

חביב קצב: שתהיה הצעה ברורה על השולחן.

דני דנון: אנחנו צריכים להתקדם, ב- 11 יש לנו דיון נוסף פה.

דני דנון: אני רוצה לקחת את ההצעה שלך ולהתקדם אתה.

דני דנון: את באה ואומרת שהאנשים שיהיו שם?

סופיה ביילין: תנו לי לסיים.

סופיה ביילין: יש עוד משהו, אז אחד מוריד את השני, סליחה.

סופיה ביילין: תנו לי עוד לסיים.

דני דנון: משפט קצר.

סופיה ביילין: אז יש עוד דבר אחד.

סופיה ביילין: היה לנו באשקלון לפני כמה שנים, שלוש-ארבע שנים, משהו כזה, פרוגראמה.

סופיה ביילין: השכירות זה חמש שנים.

סופיה ביילין: זה פיתרון.

סופיה ביילין: אם אתם תחזירו לנו את הפיתרון הזה, אז תהיה בחירה לכולם.

סופיה ביילין: אז קודם כל, אנחנו פותרים את הבעיה באשקלון עם המגורים.

סופיה ביילין: למה זרקו אותנו מפרוגראמה?

סופיה ביילין: מישהו מחברי הכנסת אמרו – באשקלון הכל בסדר, אין לנו בעיה באשקלון.

סופיה ביילין: אבל יש בעיה.

סופיה ביילין: יש בעיה.

סופיה ביילין: אני אומרת לכם שהבעיה קיימת ואני חושבת שאנשים בסוף החיים שלהם, יש להם זכות להיות קצת יותר עם גאווה, לא ככה.

סופיה ביילין: אז אני מבקשת, שני דברים – או לבדוק את האופציה להכניס אותנו שוב, להכניס אותנו בפרוגראמה השכירות לחמש שנים, כמו שיש לכמה ערים.

חביב קצב: טווח ארוך.

סופיה ביילין: טווח ארוך, כן, שכירות לטווח ארוך, זה נקרא פרוגראמה.

מרינה סולודקין: לא נתנו, סופיה, לא נתנו.

מרינה סולודקין: טווח ארוך, בכל הארץ.

חביב קצב: אבל עשינו עכשיו, גברתי, עשינו עכשיו פרויקט, גב' סופיה, עשינו עכשיו פרויקט של שכירות ארוכת טווח, 118 יחידות דיור, באשקלון, עכשיו.

חביב קצב: סיימנו לאכלס אותו לפני שבוע.

סופיה ביילין: על ההוסטל אתה מתכוון?

חביב קצב: ודאי.

חביב קצב: עכשיו סיימנו, לפני שבוע סיימנו עבודה של אכלוס של תושבי אשקלון בלבד, גברתי.

חביב קצב: עולים קשישים בלבד.

סופיה ביילין: 118.

חביב קצב: 118, עולים קשישים בלבד, תושבי אשקלון.

סופיה ביילין: אבל 118.

סופיה ביילין: מה עם האחרים?

חביב קצב: סליחה, בקריית גת לא קיבלו כלום, בירושלים קיבלו אפס, בנתניה קיבלו אפס.

סופיה ביילין: מה, אנחנו צריכים להסתכל מה לא קיבלו?

סופיה ביילין: אנחנו צריכים להסתכל איזה ערים פותרות את הבעיה, לא מי שלא פותר את הבעיה.

חביב קצב: גברתי, אני מבין אותך, אבל תרשי לי להגיד לך שיש לנו את הראייה הכללית, יש לנו את הראייה הכוללת.

דני דנון: תודה.

סופיה ביילין: אבל תשמע, אני אגיד לך – המדינה, באותו רגע שעשתה הפרטה של הדיור הסוציאלי, אז אנחנו ממש נפלנו.

סופיה ביילין: אנחנו נפלנו.

חביב קצב: אני בעד דיור ציבורי.

דני דנון: תודה.

דני דנון: לב ברדני, מנהל מחלקת עליה וקליטה בעיריית אשקלון.

סופיה ביילין: או זה או האופציה הראשונה שאמרתי, להכניס אותם זמני, אבל חס וחלילה לא לסגור את המקבץ דיור הזה.

סופיה ביילין: לא לסגור.

לב ברדני: אני מסתכל בזה יותר בצורה כללית.

לב ברדני: כשבאשקלון יש לנו ארבעה הוסטלים ויש שלושה מקבצי דיור והמקרה הכי ותיק זה כפר הנופש.

לב ברדני: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך שהאמת היא, כשאני בתוקף תפקידי, משרד הקליטה באמת באמת, בכנות, משקיע המון.

לב ברדני: לא רק לדיור, לעניינים חברתיים, מסיבות, תקציבים להכרת הארץ, סיורים.

לב ברדני: נכון שיש לנו בעיה לאומית מאוד קשה, אבל בין זה לכפר הנופש, אני אתן לך דוגמה אחת, אדוני היושב-ראש.

לב ברדני: בשנה שעברה, מטעם משרד הקליטה, השקענו שם רק אירועים חברתיים בסביבות 17,000 שקל, זה לא ברגל.

לב ברדני: נכון שיש בעיה, אני חושב, תשמע, אפילו היום, במצב באשקלון, מצב הדיור זועק לשמיים, זה פשוט לא יאומן.

לב ברדני: אבל אנחנו, מתוך המערכת שלנו, אני חושב, צריך לתת איזו שהיא כתף מה שסופיה ציינה ומה שהחברים פה דיברו, הפיתרון, ודני אל תשכח שכמעט 40% - 45% כבר שם נמצאים עם בעיות בריאותיות.

לב ברדני: אנחנו כמעט כל שבוע מזעיקים עובדת סוציאלית מטעמכם לבוא ולבדוק שם כל מיני חולים וחולות, המצב לא טוב.

לב ברדני: אנשים כבר לא יכולים גם לתפקד.

לב ברדני: מתחילה להיות בעיה שמתוך הזמן, הגיל הממוצע שם מגיע כמעט ל- 78 – 80.

לב ברדני: זה לא פשוט.

לב ברדני: ואנחנו רואים את זה במקביל, חוץ מכפר הנופש, גם כלל מקבצי הדיור בהוסטלים, שמע, או מתנדבים שצריכים לרוץ להביא להם תרופות.

דני דנון: ברור.

לב ברדני: בכפר הנופש, אני לא מדבר על התנאים הפיסיים, אני מדבר על התנאים האורבאניים, קהילתיים, חברתיים.

לב ברדני: באמת, גם בעל הבית שם, גם הקבוצה איתנו ביחד, עם משרד הקליטה, עושים את כל המאמצים בכנות, משקיעים כדי להקל עליהם את החיים היום-יומיים שלהם.

לב ברדני: את הכל.

לב ברדני: משרד הקליטה, אפילו אני מתקשר אליהם בשעה עשר בלילה, מענה, לא, מה צריכים.

לב ברדני: אין לנו בעיה בזה.

לב ברדני: הבעיה, מה שנוצר המצב, מה שציינו פה החברים, לאור העיוותים האלה והלחץ.

לב ברדני: תראה, אני זוכר, חילקתם בצורה מבורכת ובאמת, תודה רבה לכם, עכשיו עוד 118 משפחות.

לב ברדני: תראה, אתה ראית גם אנשים עם שמחת חיים.

דני דנון: כמה ברשימה באשקלון יש היום?

סופיה ביילין: יותר מאלף.

סופיה ביילין: יש לי כמה רשימות.

לב ברדני: בסך-הכל, להמתנה?

דני דנון: בהמתנה, כן.

לב ברדני: אני חושב שהפתרונות שצריכים לפתור, בערך 800.

לב ברדני: זה בערך 800.

לב ברדני: יש בעיות.

לב ברדני: לא בנו דיור ציבורי, אין מה לעשות.

דני דנון: משפט סיכום, לב.

לב ברדני: אז אני חושב שצריך לחשוב במציאות של היום בעירנו, יותר מאשר ציינתי, לשכירות בטווח ארוך.

לב ברדני: זה אולי הפיתרון גם לא סופי, אלא פיתרון מעבר.

סופיה ביילין: לפחות תנו לנו קצת.

סופיה ביילין: אני מקבלת ומקבלת ואני לא יכולה.

סופיה ביילין: אני מתקשרת ממשרד הקליטה, אז גם שם אני לא כל-כך מקבלת את הנתונים כמו שצריך.

סופיה ביילין: אני צריכה לדעת בדיוק, שיהיה שקוף, באיזה שנה קיבלו את האנשים – גם דיור, גם מקבץ, גם הוסטל.

סופיה ביילין: אז תעשו לי ממש, אני צריכה לדעת.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חברת הכנסת מרינה סולודקין, שגם היתה איתנו שם וגם תרגמה לי את השלטים שראינו, של הדיירים המרוצים.

מרינה סולודקין: כן, זה היה חלק של מרוצים והם היו רוב.

מרינה סולודקין: רוב האנשים.

דני דנון: הפריע לי אבל לראות את השלטים.

דני דנון: זאת אומרת, כשבן-אדם קם בשמונה בבוקר, מכין שלט ועומד כשמגיעה הוועדה, זה בעייתי קצת.

קריאה: אבל זה מראה על משהו.

דני דנון: לא טוב.

קריאה: לא, ההפך.

קריאה: מראה על החשש שלהם.

קריאה: אדוני, הפוך.

קריאה: מראה כמה הם חוששים שמא נפנה אותם.

דני דנון: היה מתוזמר מדי, לטעמי.

קריאה: אדוני מכיר את החיים היטב.

סופיה ביילין: תדעו שאני עשיתי אתם פגישה בלי ההנהלה שלהם, בלי שלטים, ודיברתי, רציתי לדעת את המצב הטבעי ואני אגיד לך, מעל 90%, האמת, הם רוצים להמשיך.

דני דנון: מרוצים?

סופיה ביילין: כן.

סופיה ביילין: לא שהם מרוצים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חברת הכנסת סולודקין, בבקשה.

מרינה סולודקין: יש בעיה לאומית, שאנחנו צועקים מ- 2003, וכשהייתי פעמיים במשרד הקליטה, אמרתי שחייבים פתרונות, הוסטלים.

מרינה סולודקין: דבר שני, מקבצי דיור חדשים, עם תנאים טובים, דיור, שכירות ארוכת טווח.

מרינה סולודקין: כל הממשלות, כולל הממשלה שאני הייתי, היו חירשים לנושא הזה ועכשיו אנשים ברחובות, למה יש הפגנות?

מרינה סולודקין: בגלל שיש לחץ.

מרינה סולודקין: 60,000 איש, שאתה מדבר, ואנחנו יודעים איזה אנשים אלה, לוקחים כל דיור גרוע, בכל מחיר.

מרינה סולודקין: למה?

מרינה סולודקין: אין להם מנוס ויש לחץ של אנשים שצריכים לחיות בהוסטלים, במקבצי דיור, גם בדיור ציבורי שהיו זמנים, בשנות ה- 50 וה- 60, שעמיגור, עמידר, וגם חברות אחרות, היה דיור.

מרינה סולודקין: אז המדינה לא נתנה פיתרון.

מרינה סולודקין: זה דבר גדול ועכשיו אני חושבת, אחרי ההפגנות, וגם אחרי החוקים שאין שם סעיף דיור הציבורי שאני אדבר היום בנושא הזה, בגלל שאני חושבת שזה חיסרון של החוק החדש של וד"לים.

חביב קצב: סליחה, גברתי, כל מי משמפגין, הוא לא זכאי לדיור ציבורי אפילו.

מרינה סולודקין: אבל אנחנו יודעים על אלו שלא מפגינים וזה קיים, נכון?

חביב קצב: בטח.

מרינה סולודקין: נכון, בטח.

מרינה סולודקין: דבר שני, מקרה פרטי, שאני ואתה היינו וגם אני קיבלתי מכתבים מהאישה הנכבדה הזו, שם יש קונפליקט מאוד גדול.

מרינה סולודקין: רוב האנשים מאוד חוששים שיסגרו ובגלל זה זה קונפליקט שאנשים נגד אנשים ואני חושבת שהאווירה מאוד מאוד מסוכנת ואני חושבת, חביב, שאנחנו צריכים לתת פיתרון נקודתי כאן, בגלל שאני מאוד מפחדת מפיצוץ שיהיה שם, בגלל שכל הזעם של האנשים שפוחדים לאבד את המקום שלהם, הם נגד האנשים האלו שלא רוצים לחיות שם.

חביב קצב: אנחנו נלך ביחד, מרינה.

דני דנון: חביב, יש לי שאלה אליך.

מרינה סולודקין: אז מה שאני אומרת, חביב, אנחנו צריכים לפתור את הבעיה.

מרינה סולודקין: אני כמה פעמים הייתי מגשרת בבתי זקנים, שיש שם פיצוץ בגלל שמישהו מאוד לא מרוצה וההנהגה וגם האחרים, לוחצים עליו ואפילו זורקים אותו מהמקום.

מרינה סולודקין: הייתי צריכה אפילו עם בית אבות אחד, אישית להשתתף בפיתרון לבעיה של יחיד.

מרינה סולודקין: חביב, כאן זה אותו מקרה.

חביב קצב: אני אתך, בבקשה גברתי, נלך ביחד לשם.

מרינה סולודקין: כן.

אוקסנה אייזן: אני רק רציתי להוסיף בשם האנשים האלו שגרים בכפר, לגבי הקונפליקט שעליו דיברה עכשיו מרינה.

אוקסנה אייזן: אני פונה לסמנכ"ל הדיור ואני מבקשת ממנו ממש לבדוק את הבעיה, לגבי גב' שטרית.

אוקסנה אייזן: אני לא חושבת שיש לה זכות לקחת את האחריות ולהגיד לאנשים שהם זבל ושהם צריכים.

חביב קצב: היא לא נמצאת פה, אני מצטער.

אוקסנה אייזן: לך אליה.

אוקסנה אייזן: אין דבר כזה.

חביב קצב: אני לא מוכן לשמוע את זה, גברתי.

דני דנון: סליחה, סליחה.

דני דנון: עו"ד אייזן, סליחה, אנחנו לא נקבל את זה.

אוקסנה אייזן: אבל זה מאוד חשוב.

דני דנון: סליחה, לא, תודה.

דני דנון: אנחנו היינו שם, התרשמנו גם לטובה וגם לרעה, זאת אומרת, אנחנו לא צריכים שאת תגידי לנו.

דני דנון: התרשמנו, ראינו, אנחנו מכירים את הדברים גם לטובה וגם לרעה.

דני דנון: שאלה אחרונה, חביב.

דני דנון: אם היום נפתח את האופציה לדיירים להיכנס לרשימה, כולם ייכנסו לרשימה?

חביב קצב: בוודאי, הם ותיקים.

דני דנון: כולם?

חביב קצב: רובם.

דני דנון: למה?

חביב קצב: כי ותיקים, תאריך העלייה.

דני דנון: כי האופציה בחוץ היא מה?

חביב קצב: אם אני עובד על-פי תאריך עלייה והם ותיקים, בתאריך העלייה, אז כולם יהיו הראשונים.

דני דנון: כי האופציה יותר טובה, מבחינתם?

דני דנון: ההוסטלים?

חביב קצב: אני לא יודע מה יותר טוב ומה לא יותר טוב.

חביב קצב: ברגע שאני פותח, אז כל אחד לפי מזלו, מה שיקבל או לא יקבל.

דני דנון: ואז הוא יוכל להחליט?

חביב קצב: ואז יהיה במקום אותם אנשים שממתינים שנים, הם מקבלים שכר דירה בשוק הפרטי.

דני דנון: ואז הם יוכלו להיכנס לשם, אם הם יירצו?

חביב קצב: לא.

חביב קצב: לא.

חביב קצב: זה לא הולך ככה.

חביב קצב: כי אנשים, יש פה אנשים, לא סתם עשינו את זה.

חביב קצב: יש אנשים ששילמו 150, 200 שקל מכיסם, בחודש שכירות, וזה מדובר על אנשים שנמצאים במקבצים.

חביב קצב: לעומת אנשים שגרים בשכר דירה בשוק הפרטי, משלמים בממוצע 900 עד 1,000 שקל, 1,200 שקל, כל אחד מכיסו הפרטי.

חביב קצב: אני ניכיתי כרגע את מה שהם מקבלים סיוע בשכר דירה.

דני דנון: ברור.

חביב קצב: אלו הנתונים נטו.

חביב קצב: אז יש צדק.

חביב קצב: יש אדם שגר חמש-שש שנים לא עבר דירה, לא תובלה, לא פינה ולא כלום, ולא היטרטר.

חביב קצב: יש גם מי שגר בשכר דירה בשוק הפרטי, כל שנה, שנה וחצי, שנתיים, בעל הדירה אומר לו – סליחה, תפנה לי את הדירה, תעבור לדירה אחרת.

חביב קצב: ומדובר באוכלוסיית קשישים.

לב ברדני: לא לא, יש כאן בעיה, סליחה, אני מתנצל, יש כאן, רוב המשפחות, חלקן גם, באשקלון לפחות, קנו גם בתים עם ההורים, עם הילדים ביחד.

לב ברדני: הזכאות פה גם, לפעמים יש להם גם בעיה בתוך הבית, מתחילים את זה להוציא בחוץ.

חביב קצב: אדוני, גם שם אנחנו עושים את התור.

לב ברדני: את התור.

חביב קצב: לא יכול להיות שאדם, אותו דבר, שגר בדירה משלו, לא משלם כלום, יציב, גר עם הילדים שלו, מצוין, אז הסתכסך – עזב.

לב ברדני: אז הוא צריך לעבור.

חביב קצב: אז גם צריך להמתין איזו תקופה עד שייכנס לתור.

חביב קצב: לא יכול להיות קם בבוקר, מחליט – OK, אני עוזב את הילדים שלי וייקח תור של מישהו שעשר או 12 שנה גר בשכירות, מדירה לדירה.

דני דנון: ברור.

דני דנון: אני רוצה ברשותכם לסכם את הדיון.

אדוארד בלאו: אולי יתאפשר לי רק כדי להעמיד, חצי דקה.

דני דנון: לא לא, סליחה.

אדוארד בלאו: אדוני חייב לשמוע, הן משלמות 1,000 שקל לחודש, הן נמצאות בחלק העליון של העלות וזו זכות שניתנה להם במקור, נלקחה מהם, וזה יהיה רק הגון ונורמאלי.

חביב קצב: הם מקבלים 663 שקל.

חביב קצב: מקבלים 763 שקל ממדינת ישראל.

דני דנון: הנתונים לפנינו, אתם לא מחדשים לנו.

חביב קצב: לא, חייב לתקן.

חביב קצב: הם מקבלים 763 שקל.

דני דנון: תודה, אדוארד.

דני דנון: תודה.

דני דנון: לא לא, שמענו את הדברים.

אדוארד בלאו: אני מאמין מה שאדוני מאמין, שהיתה להם זכות, המדינה לקחה בנסיבות שאולי לא היתה ברירה, אבל אין סיבה היום, הם גם משלמים את המחיר בטופ, וגם זו זכות שניתנה.

דני דנון: ברור, תודה רבה.

דני דנון: ברשות

דני דנון: כם נקריא את החלטת הסיכום של הוועדה.

דני דנון: סופיה תקשיבי, זה קשור להצעה שלך גם.

דני דנון: אני מקריא את ההחלטה, אתם מוזמנים להישאר ולנסות לפתור את הבעיה גם בהמשך וגם אני בעד שלום בית, כמובן.

דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, קיימה ישיבת מעקב בנושא כפר הנופש הצרפתי באשקלון.

דני דנון: הוועדה לא מתייחסת להליכים האזרחיים בנושא, אך התרשמותה שהתנאים בהם גרים הדיירים אינם פרופורציונאליים למחיר המשולם על-ידי המדינה והדיירים.

דני דנון: לרוב הדיירים אין אלטרנטיבה אחרת ולכן יש לפעול לשיפור המצב.

דני דנון: הוועדה ממליצה למשרד הקליטה לשקול לשנות את הסטאטוס של המקבץ ולהופכו למקבץ דיור זמני ובכך לאפשר לדיירים הרוצים בכך להיכנס לרשימות ההמתנה.

דני דנון: הוועדה קוראת לכל הצדדים לבוא בדברים ולנסות להשכין שלום בית.

דני דנון: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.

דני דנון: תודה.