ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 99, 2011-07-26 10:00

מאיר שטרית: שר החקלאות יישב פה?

יורם קפולניק: כן, הוא עשה עסקה נדל"נית אחרת.

יורם קפולניק: היה לו מקום בקריה, הם מכרו את זה בקרוב ל-18 מיליון, צריפים עתיקים מפעם.

יורם קפולניק: מכרו את המקום שם למשרד הביטחון ובנו את כל הקריה הזאת פה.

יורם קפולניק: מי הוא מכון וולקני?

יורם קפולניק: מה שאני רוצה לעשות, אני קצת אאפיין את המכון הוולקני ואני אגע בדרך שבה אנחנו עובדים פה במכון וולקני, כדי שאוכל אחר כך לחשוף בפניכם גם נושאים אחרים שאנחנו כאן עובדים עליהם ותוכלו לרדת לעומק.

יורם קפולניק: אני אשאיר הרבה זמן לשאלות.

יורם קפולניק: אנחנו, כמו שאמרתי, הזרוע המחקרית של משרד החקלאות ואנחנו למעשה מרכז המחקר הגדול במדינת ישראל, העיקרי שבהם.

יורם קפולניק: יש לנו מספר יעדים, אנחנו צריכים לפתור בעיות חקלאיות עדכניות.

יורם קפולניק: צריכים לזכור את הסיטואציה שמכון וולקני, כמו שהראיתי לכם בשקופית, קם על רקע זה שאוניות מגיעות לנמל, מגיעים אנשים, מאיזה שהוא מקום, מכניסים אותם למשאיות ופורקים אותם באיזה שהוא מקום ולמחרת בבוקר הם צריכים להתפרנס ולפרנס את המשפחה שלהם.

יורם קפולניק: הם לא היו חקלאים בחיים שלהם, הם לא יודעים איך לגדל את זה, במדינה שלנו, עם כל הכבוד, גם אז, וגם היום, תנאים מדבריים, קשה מאוד, מה שהם ראו באירופה אי אפשר ליישם בישראל ולכן הממשלה ראתה מזמן כבר שיש נחיצות לאיזה שהיא מערכת שאל"ף תפתור, ובי"ת תטמיע טכנולוגיות כדי שנוכל לעזור לאנשים האלה, לאותם מתיישבים, להתפרנס.

יורם קפולניק: ככה קמה החקלאות.

יורם קפולניק: בהתחלה לא היה כלום, אבל היום אנחנו מוצאים את עצמנו עובדים לעתיד החקלאות, לא רק לקיום של החקלאות, אלא גם למוצרים העתידיים.

יורם קפולניק: אתם התחלתם פה לטעום כל מיני דברים שעדיין לא נמצאים בשוק ואתם תראו בהמשך עוד דברים מאוד מעניינים ולמעשה במכון וולקני אנחנו עושים גם מחקרים תשתיתיים שיובילו לפריצת דרך.

יורם קפולניק: אחד האנשים שידבר איתכם עכשיו הוא הבן אדם שממציא עבור קוקה קולה העולמית את הממתיק הטבעי, שלא יהיה כימי, כדי שיכניסו את זה בתוך ה...

יורם קפולניק: שימו לב, קוקה קולה העולמית מגיעה הנה כי היא מוצאת פה מרכז מצוינות בקנה מידה עולמי.

יורם קפולניק: יש לנו מבנה מאוד פשוט, אנחנו עובדים בסך הכל לפי תחומי עבודה.

יורם קפולניק: יש לנו חבר'ה שיוזמים, מייצרים כלים חקלאיים; החל מהנדסה חקלאית, יש לנו אנשי בעלי חיים, תוצרת חקלאית שצריכים למצוא את הדרכים איך לשלוח אותה, כי אחרי הכל, אם ישראל תייצר חקלאות רק למדינת ישראל, זה לא מספיק, השוק הגדול והכסף הגדול נמצא מעבר לים, ומערכת שהיא פותרת בעיות של פגעים בחקלאות, אנחנו קוראים לזה הגנת הצומח, מדעי הצמח זה המכון שמארח אותנו הבוקר וחבר'ה שמתעסקים בקרקע, במים, בסביבה, אלה מכונים שונים.

יורם קפולניק: אתם נמצאים באתר המרכזי של מכון וולקני, זה בבית דגן, אבל יש לנו עוד שתי תחנות, אחת בצפון ואחת בדרום, אחת בנווה יער, הצפונית ואחת בגילת, זה הדרומית.

יורם קפולניק: אלה תחנות מחקר.

יורם קפולניק: זאת אומרת אם אני רוצה לבדוק את הזן הענבים שבדקתם, אני יכול לבדוק את זה בתנאים מתאימים של הצפון ושל הדרום, כך שכל מה שיסיקו פה, אפשר לעזור לחקלאים פה, התנאים פה, כמו שאתם רואים וכבר יודעים, זה לא אותם תנאים בדרום, וכך אנחנו יכולים בבת אחת לקבל אינפורמציה ולרדת לפרטים גם ברזולוציה של אזורי גידול.

יורם קפולניק: נמצאים פה קרוב ל-190 חוקרים, עוד כ-400 תומכי מחקר, שזה מהנדסים וטכנאים.

מאיר שטרית: ה-Ph.D של החוקרים, במה הוא?

מאיר שטרית: באיזה תחומים?

יורם קפולניק: כל אחד בתחום שלו, מדעי הטבע, הנדסה שזה טכניון, מכון וייצמן שזה ביולוגיה תאית.

יורם קפולניק: כל אחד בתחום שלו; ביולוגיה תאית, הנדסה גנטית, כימיה.

יורם קפולניק: כל תחומי הביולוגיה, המדעים המדויקים, נמצאים פה, כולל חבר'ה שתיכף אתה תראה כאן, חבר'ה שממציאים מחשבים שמדברים עם הסאט ליין, אלה חבר'ה שהם עם רקע במחשבים.

יורם קפולניק: אם ייצא לנו זמן, אנחנו נדבר איתם.

יורם קפולניק: כאן תהיה לנו בעיה, הרי איש מחשבים שגומר את הטכניון, ישאל את עצמו; 'אני בא לעבוד כעובד מדינה במשכורת של עובד מדינה, או שאני הולך להיי טק שנמצא באמצע הדרך?

יורם קפולניק: ' שזאת בעיה בפני עצמה, שאנחנו צריכים לכל אורך הדרך להתגבר על הדבר הזה וזה נעשה חריף משנה לשנה.

יורם קפולניק: איך אנחנו עובדים?

יורם קפולניק: התקציב הכללי שלנו הוא סדר גודל של 260 מיליון, כאשר שני שליש מהתקציב הזה מגיע מהממשלה, יש קרנות תחרותיות, כאשר כל החוקרים, אתם מכירים את תהליך העבודה, ויש איזה שהוא גורם עסקי שגם הוא נכנס.

יורם קפולניק: הוא קטן יחסית, אבל עכשיו ראש הממשלה מינה את יוג'ין קנדל לעשות מינוף של המחקר והפיתוח החקלאי על מנת שאולי מבחינה עסקית העסק הזה יהיה עוד קטר נוסף במשק הכלכלי, כדי שאפשר יהיה להשתמש בהישגים של המחקר והפיתוח החקלאי.

יורם קפולניק: כמו שהבלעתי, בעבר אנחנו עבדנו עם כמה דגשים.

יורם קפולניק: רצינו שהחקלאי ירוויח יותר, שיהיה יבול גבוה יותר, שהירק והפרי שלו יהיה ללא מחלות ולא מזיקים, שיטות אחסון, הובלה, אלה נושאים שעבדנו במשך הרבה שנים.

יורם קפולניק: היום אנחנו לקחנו טיפה את הפוקוס וצידדנו אותו ומה שחשוב לנו שבתוך הסלט שאנחנו אוכלים אנחנו נקבל כבר את כל רכיבי המזון והבריאות שבן אדם צריך.

יורם קפולניק: אנחנו לא נראה לכם את זה, אבל יש לנו כאן פיתוח של פלפל שיש לו אחוז גבוה של ויטמין E וויטמין C שאין, אם אתם לא יודעים, בפלפלים אחרים.

יורם קפולניק: הדבר הזה גורם לכך שהמזון, אני מדבר כרגע לא על הכיכרות בכל מיני מקומות בעולם, אבל בדרך כלל בן אדם קם בבוקר ורוצה שהמזון קודם כל ישביע את הרעב שלו.

יורם קפולניק: אנחנו חושבים שהיום הבן אדם צריך לקבל במזון יותר מאשר רק להשביע את הרעב שלו.

יורם קפולניק: אנחנו מדברים על מרכיבי בריאות, טעמים שונים, כמובן מחיר סביר, מי שנכנס לסופרמרקט באירופה ובארצות הברית כבר יודע, יש כאן הבדל גדול מאוד.

יורם קפולניק: זמינות במשך כל עונות השנה, אותו דבר, בדוכנים באירופה, אתם יכולים לראות, משלמים עבור פלפל או עגבנייה או תפוח, אצלנו אותו מחיר אתה משלם עבור קילו.

יורם קפולניק: וכמובן חשוב לנו לא לזהם את הסביבה, או לא לקלקל את הסביבה, לעשות את כל הדברים האלה בלי לפגוע בדורות הבאים.

מאיר שטרית: אתם רוצים לעשות כסף?

מאיר שטרית: אתם צריכים למצוא אוכל שהוא מרזה.

אנסטסיה מיכאלי: פלפל עם ויטמין E.

יורם קפולניק: תשאל אותה, אני חושב שיש לך תשובה לידך.

יורם קפולניק: תשאל אותה מה היא אוכלת.

יורם קפולניק: מה שעושה מכון וולקני, אנחנו קודם כל מנסים להכניס מוצרים חדשים ותיכף אנחנו נדבר על כמה מהם, אבל אנחנו מתעסקים גם בשטחים הפתוחים.

יורם קפולניק: אחרי הכל למדינת ישראל יש הרבה שטחים פתוחים ואם אנחנו לא נמצאים שם עם העדר, אז יגיע...

יורם קפולניק: מדברים כאן גם על אלמנטים פוליטיים ואנחנו מאבדים לאט לאט את המדינה שכולנו חלמנו עליה.

יורם קפולניק: בד בבד עם זה שאנחנו דואגים לצלחת של אותו משלם ביורו, אנחנו צריכים גם לדאוג לעם ישראל או לעתיד של עם ישראל שהעסק הזה יישאר שלנו.

יורם קפולניק: לכן מכון וולקני מחזיק את המקל משני הקצוות.

יורם קפולניק: אנחנו רוצים כמובן שכל מה שאכלתם עכשיו, שלא יחסר חומרי הדברה, אז אנחנו מפתחים חלופות לחומרי ההדברה, הדברה ביולוגית.

יורם קפולניק: וכמובן הדבר שאיתו התחלנו.

יורם קפולניק: כשבאים לכאן אנשים לא ישראלים, אני מתחיל את ההרצאה ואני אומר; מדינת ישראל היא המדינה הכי גרועה לעשות בה חקלאות, אין בה קרקע, אין בה מים, אין בה מספיק ידיים עובדות, ולמרות זאת אנחנו צריכים להאכיל את עם ישראל ולכן זה היה המנוף.

יורם קפולניק: אותו דבר הנושא של המים, שדוחף אותנו להגיע לפיתוחים ואתם בוודאי מכירים את הטפטפת, היא לא דווקא במכון וולקני, אבל הלחץ הזה שאתה צריך למצוא איזה שהוא פתרון הוא דרייב שמצעיד את החקלאות הישראלית קדימה.

יורם קפולניק: אנחנו קצת נדבר על עוד נושא, הנושא של ידיים עובדות שזה משהו קריטי, הוא נעשה גם בעיה דמוגרפית בישראל באזורים מסוימים, כך שאם אנחנו נמצא מכונות שתעשינה את העבודה ולא נצטרך להשתמש בכל כך הרבה ידיים עובדות, אנחנו מעדיפים את זה.

יורם קפולניק: הפיתוח של החקלאות הימית, אני חושב שהוא דבר חשוב מאוד, ושיטות גידול על מנת לקבל תוצרת יותר טובה.

יורם קפולניק: אנחנו היום משתמשים בשיטות של סאט-ליין, של לוויינים, על מנת לעשות חקלאות הרבה יותר מדויקת, כשהכל רתום למחשב.

יורם קפולניק: אנחנו יודעים מה נעשה איפה, זה על ידי מצלמה תרמית.

יורם קפולניק: אלה האמצעים שהצבא השתמש בהם הרבה זמן ואנחנו מכניסים אותם לשירות החקלאות.

יורם קפולניק: אנחנו יודעים שהשדה הזה יבש, מהסאט-ליין החקלאי יכול לקבל את האימג' הזה, הוא צריך לדעת פשוט איך לשלוח את ההגדרות.

רועי גולדשמיט: אני הבנתי שזה גם ברמה של עץ ספציפי, אפשר לזהות עץ.

יורם קפולניק: כן.

יורם קפולניק: זה תלוי איזה מערך, אתה יודע שלא כל הג'י.

יורם קפולניק: פי.

יורם קפולניק: אס פתוח לכל הקהל, אבל אפשר להגיע לרזולוציה של סדר גודל של 30 סנטימטר ולדעת מה כל 30 סנטימטר צריך.

יורם קפולניק: זה לביקור הבא שלכם, אם תרצו, אנחנו נחשוף אתכם לפני הדברים האלה.

יורם קפולניק: הפעם מכיוון שחם החלטנו לשמור אתכם in door ולא להוציא אתכם החוצה, אבל התוצאה הזאת, שהחקלאי מקבל בטלפון שלו, שהחלקה שלו, אם הוא לא פותח, הוא הולך לאבד את היבול, כי זאת ההחלטה כאן, זה דבר גדול, אני חושב.

יורם קפולניק: עוד דבר אחד, שקצת הצעיד אותנו קדימה בפיתוח הטכנולוגי; לקלף רימון.

יורם קפולניק: לפחות אשתי אומרת 'תעשה את זה במרפסת, החוצה'.

יורם קפולניק: מכון וולקני למעשה הוציא את הפטנט הראשון, מכונה ראשונה בעולם שפותחת את הרימונים לבד, פורטת את הרימונים לבד וסל של מוצרים נוצרו ובעולם משתמשים בזה.

יורם קפולניק: מכונה שיצאה מהמכון הזה נמצאת בעולם, קיבלה פרסים ראשונים, אנחנו מדברים על פרסים בתערוכות של מזון בינלאומיות, כי זה פתאום גיוון את המדף, על המדף אתה יכול לקבל את הרימון שלך סגור ומסודר ונקי ואתה יכול לקבל אותו בכפית.

יורם קפולניק: יש לזה שוק.

יורם קפולניק: חוץ מזה, אפשר לייצר גם מהקליפות וגם מהגרעינים עוד דברים.

יורם קפולניק: ברימון, אתם יודעים, יש הרבה נוגדי חמצון, חומרים שהם אנטי וסקולרי, הם מאוד חשובים.

יורם קפולניק: אנחנו לא מנותקים, אנחנו חושבים על חקלאות ישראל אבל אנחנו בקשר עם כל העולם.

יורם קפולניק: כל העולם כרגע עסוק בכמה איומים; קודם כל ההתחממות הגלובלית.

יורם קפולניק: מי ששמע את מה שקורה בארצות הברית, בניו יורק, בימים האחרונים זה ממש קטסטרופה.

יורם קפולניק: זה משפיע, זה גם משפיע עלינו.

יורם קפולניק: העגבניות שלנו כאן בישראל.

יורם קפולניק: הצמח נראה יפה, יש לך פרח, אבל הפרח לא חונט לפרי בגלל שטמפרטורת הלילה גבוהה מדי.

יורם קפולניק: אשתי אומרת את זה כבר כמה שנים, חם לה בלילה, אמרתי לה 'תשמעי, זה גלי חום, הגיל שלך או משהו', היא אומרת, 'לא', וכשאתה מסתכל על הממוצעים השנתיים, אתה עושה ממוצע של טמפרטורה גבוהה או נמוכה, אז אתה נמצא באותה טמפרטורה, אבל הטמפרטורה של הלילה בקיץ, היא עולה בשנים האחרונות יותר מאשר היתה בעבר, וזה מפריע לתהליך הנורמלי של הגידולים החקלאיים.

יורם קפולניק: לכן אנחנו חושבים שזה איום שאנחנו צריכים לטפל בו.

יורם קפולניק: כמובן משבר האנרגיה, שכולנו מדברים עליו בכל מסדרונות הכנסת, זה דבר שמזיז הכל.

יורם קפולניק: תיכף תראו מה אנחנו יכולים לעשות לדבר הזה.

יורם קפולניק: משבר המזון.

יורם קפולניק: זו גם כן בעיה.

יורם קפולניק: אתה רוצה לייצר מזון במחיר שווה לכל נפש, איך אתה עושה את זה?

יורם קפולניק: זה לא חכמה לשווק או לייצר בשיטה היפנית, שכל עגבנייה נראית כמו בונבוניירה, מלמיליאן, אבל המחיר שלה בדולרים הוא מאוד מאוד גבוה.

יורם קפולניק: אנשים שם קונים עגבנייה אחת או מלפפון אחד ולא קילו וקילו כמו שאצלנו בשווקים.

יורם קפולניק: איום נוסף שיש על העולם, שלא ניכנס לזה עכשיו, זה הנושא של טרור חקלאי.

יורם קפולניק: אם מישהו זוכר את הימים שהזריקו כספית לתפוזים הישראליים באירופה, והיו שנים שמספיק לשים שניים-שלושה תפוזים כדי לגרום לבהלה בכדי שהעסק הזה יימחק וזה יגיע עד החקלאי שלא ייקנו ממנו והפרי שלו יישאר על העץ.

יורם קפולניק: ובכן, על ההתחממות הגלובלית.

יורם קפולניק: אנחנו מפתחים זנים חדשים שיוכלו לגדול על סף המדבר.

יורם קפולניק: אנחנו מקנים עמידות לתנאי עקה, כדי שהצמחים האלה יצליחו לגמור את מחזור החיים שלהם, ומפתחים שיטות שונות לגדל את הצמחים בתנאים האלה.

יורם קפולניק: אחת הבעיות של משבר המזון, תיכף אני אראה לכם שקופית נפרדת; אם לצמח יהיה יבול גבוה יותר, אז כמובן שהעלות פר קילוגרם תהיה קטנה יותר, ועל דברים כאלה אנחנו הולכים.

יורם קפולניק: גם הנושא של שיפור תנאי האחסון, פיתוח שיטות, הגדרות טכניות, את כל זה אנחנו עושים כאן.

יורם קפולניק: וכמובן משבר האנרגיה, כאן אמנם זה לא יהיה המקום שבו אנחנו נגדל את הצמחים שיפתרו את בעיית האנרגיה, אבל בהחלט נכנסנו לזה חזק, לביו דיזל, יש לנו כאן פרויקטים.

יורם קפולניק: עם כל הידע שלנו נכנסנו גם לדבר הזה.

יורם קפולניק: בשקופית הזאת רציתי להראות לכם, כיוון שאתמול בערב פתחתי את האינטרנט ומסתבר שבארצות הברית, אנחנו מסתכלים לשם כי זה משפיע עלינו, בצמחים לא היתה כזו תקופה יבשה.

יורם קפולניק: מה זה עושה?

יורם קפולניק: זה גורם לכך שמחיר הגרעינים שאיתם אנחנו מאכילים את בעלי החיים שלנו יהיה גבוה מאוד, כי יהיו פחות גרעינים בשוק.

יורם קפולניק: כשיש פחות גרעינים בשוק, תסתכלו מה זה עושה לחקלאות.

יורם קפולניק: אם יש לכם 100 קילוגרם של אוכל, אתם יכולים לתת את זה לכבשה, לחזיר, לתרנגולת או לדג.

יורם קפולניק: עבור אותם מאה קילוגרם אתם יכולים לייצר סך הכל 1.2 קילוגרם של בשר טלה, אבל אתם יכולים לייצר 65 קילוגרם של בשר דגים.

יורם קפולניק: הנושא של חקלאות ימית והנושא הזה של המשבר הוא דבר שתראו אותו צף ועולה, ואם יש לכם השפעה ואתם מכוונים דברים, זה הכיוון שהאנושות תצטרך ללכת עליו.

רועי גולדשמיט: אפרופו חקלאות, מה עם מלח"י (המרכז הלאומי לחקלאות ימית), האיחוד שלה עם וולקני הושלם?

יורם קפולניק: אתם באתם הנה ללמוד על מכון וולקני, אני ישבתי וחשבתי איך אני יכול מהביקור שלכם להציף משהו שכואב לי.

יורם קפולניק: מלח"י לא זז.

יורם קפולניק: כל דבר שאחרי הישיבה הזאת והביקור שלכם יזיז את מלח"י, אתם תבורכו, כי הוא חשוב גם לנו, כמו שאתם רואים כאן.

יורם קפולניק: הוא חשוב לא רק לעם ישראל, לכל העולם.

יורם קפולניק: זה ברור לחלוטין שצריך לקחת את ה---

מאיר שטרית: ישב אצלנו המנהל הכללי של משרד החקלאות ואמר בישיבה בוועדה שזה גמור.

יורם קפולניק: מבחינתו זה גמור.

יורם קפולניק: יש הסכם.

יורם קפולניק: אני אשמח מאוד לעשות פולו אפ של המפגש הזה ולתת לכם קצת יותר אינפורמציה, אבל אנחנו במצב כזה שאנחנו חושבים להודיע לממשלה, אני יודע שיש החלטת ממשלה, 'sorry, שלוש שנים אנחנו מנסים לעשות את התהליך, המחירים שקבענו אז הם כבר לא מחירים, התקציבים.

יורם קפולניק: ..', שם כבר יוצאים לפנסיה, הדין הוא לא דין, אבל תזכרו, אחרי שנגמור לריב כאן בישראל, כדי לייצר קילו של דגים, צריכים פחות אנרגיה, וכשהאנושות ממלאה את הגלובוס, זה דבר שאנחנו צריכים לחשוב עליו.

יורם קפולניק: אני חוזר קצת למכון וולקני, כיצד אנחנו פועלים.

יורם קפולניק: אז באמת חלק מאיתנו פועלים כמו שאתם מכירים במוסדות האקדמיים, יש פרופסור, יש חוקר, יש לו את קבוצת המחקר והוא עובד בה וגם אותו חוקר יכול לעבוד על מחקר לטווח ארוך כשלמעשה הוא מכוון את עצמו לפריצות דרך מדעיות, כמו שבהרבה מוסדות אקדמיים עושים, אבל רוב המאמצים שאנחנו עושים זה על מנת שאותה פריצת דרך תהיה עבור פתרון של בעיה רלוונטית לחקלאות.

יורם קפולניק: העבודה היחידנית של הפרופסור הבודד, שפעם ראינו לפני הרבה שנים, שהוא היה עובד לבד, מול מחקר תשתיתי שעובד בקבוצות גדולות ומכוון עבור החקלאות, התמהיל הזה הוא הערובה.

יורם קפולניק: אני מדבר כאן מבחינה לאומית, עזבו את משרד החקלאות, זה מה שחשוב.

יורם קפולניק: חשוב לערבב את שני הדברים האלה יחד.

יורם קפולניק: לכן אנחנו החלטנו שאנחנו נבטא את היתרון היחסי שלנו קצת יותר, על ידי כך שאנחנו ניקח את ההתמחויות שיש לנו בחצר, ויש לנו פיזיולוגים, גנטיקאים, יש לנו חוקרים חקלאיים, אנשי גידול, מטבולוניקה, וגם הצד הגנטי, ונרכז אותם מול או נאפשר להם לעבוד בתוך איזה שהוא מרכז שיקיף בעיה מסוימת.

יורם קפולניק: למשל מרכז הדלועים, המנהל של המכון הוולקני, לא אני, והמנהל שהיה לפניי, החליט לפני קרוב לעשר שנים שיש לנו יתרון יחסי בדלועים והיום החבר'ה של הדלועים נמצאים כמעט במקום אחד בעולם בהבנה של הגנום של המלון, והם יוצאים מזה עם המון המון מוצרים ואולי נשמע חלק מהדברים, כי מי שמוביל את המרכז זה פרופסור ארי שפר, שאמנם הוא התבקש לדבר על עגבניות, אבל הוא מוביל את המחקר הזה ויש לו כאן הצלחות מסחררות.

יורם קפולניק: יש לנו מרכזים נוספים, הידע איך להשריש.

יורם קפולניק: פשוט רותמים את האקספרטיז מול הבעיה.

יורם קפולניק: לא וולונטרי יותר, 'תגיש הצעת מחקר להוא, תגיש הצעת מחקר...' לא, 'הנה, זאת הבעיה'.

יורם קפולניק: עכשיו, אחרי שזיהינו אותה בוא נחפש כסף ייעודי לבעיה הספציפית.

יורם קפולניק: העבודה הזאת, גם כשאתה לוקח התמחויות בנושא מסוים ואתה קושר אותן יחד עם התמחויות אחרות, היא מולידה added value שזה היתרון היחסי של מכון וולקני, שלא נמצא באקדמיה, וזה הגל שאנחנו החלטנו להמשיך...

יורם קפולניק: יש לנו מרכז שהקמנו לאחרונה, שבו אנחנו רותמים את כל האקספרטיז כדי ליצור מוצרים חדשים.

יורם קפולניק: אתם לא יודעים, אני גולש, אבל תות שדה, בדרך כלל היה לנו תות שדה בערך בינואר-פברואר, אבל קבוצה של ישראלים, לפני 20-18 שברו את התרדמה של התות שדה וגרמו לכך שתות שדה ישראלי ישווק לפני כריסמס לשוק הגדול.

יורם קפולניק: הם אמרו שאחרי כריסמס השוק הוא שוק בינוני והספרדים מתחרים, אם נהיה לפני כריסמס, אין אף אחד בשוק.

יורם קפולניק: אבל מה?

יורם קפולניק: הצמח גדל, שמח וטוב לב, ולא פורח אפילו, היה צריך לשבור לו את השעון הביולוגי, כי בכל הנושא של פריחה יש שעון ביולוגי, היה צריך להכיר את השעון הביולוגי.

יורם קפולניק: ללא הנדסה גנטית, כמו שיעקב עשה אצל לבן, על ידי גנטיקה פשוטה, ידיעה של המערכת, הצלחנו ליצור, היה לנו בזמנו פטנט, כבר פג תוקפו של הפטנט, אבל כל העולם היום למעשה רוכב על פיתוח שהגיע ממכון וולקני.

יורם קפולניק: דיברתי קודם על הרימונים.

יורם קפולניק: המכונה עולה בערך מיליון וחצי דולר.

יורם קפולניק: מה, מי יקנה?

יורם קפולניק: מה הבעיה של מחיר כזה גבוה?

יורם קפולניק: שהרימונים נמצאים על העץ, כמה זמן?

יורם קפולניק: חודש, חודשיים.

יורם קפולניק: העונה, נגיד שאתה מגדל בצפון, השקעת מיליון וחצי, בשביל מה?

יורם קפולניק: המכונה תעבוד ארבע שנים.

יורם קפולניק: אבל גילינו שיש זנים לנוי, איפה?

יורם קפולניק: ביפן, שהם פורחים בגנים ובבוסתנים יפנים, אבל הם פורחים כל השנה, כמו פרח נוי.

יורם קפולניק: אז הלכנו והכלאנו את התכונה של היכולת ואנחנו עכשיו מעריכים שיהיה לנו כאן, זה אחד הדברים שעדיין לא יצא לשוק, זנים של רימונים, שההחלטה היא 'אוקי, את השורה הזאת אני נותן לפרחים עכשיו לחנוט, זה בשביל ה...', וכך אתה מותח ויוצר תעשייה חדשה.

מאיר שטרית: עובד כל השנה?

יורם קפולניק: כל השנה.

יורם קפולניק: וכשיהיו לך נקודות, אתה יכול תמיד לאחסן לתקופה מסוימת.

יורם קפולניק: מה קורה?

יורם קפולניק: אנחנו אלה שפיתחנו את המכונה, יש לנו פטנט על המכונה, אנחנו יכולים למכור את הפטנט עם הזנים, כי אנחנו יכולים לפתח את הזנים.

יורם קפולניק: בשביל לגדל את הזנים שלנו אתה צריך גם את המומחיות שלנו.

יורם קפולניק: יש חבילה, וזה מה שיוג'ין קנדל רוצה, לקחת את זה ולהעצים את זה, כי לבד, כמכון ממשלתי, קשה לנו לקחת ולתמרן---

מאיר שטרית: אני יכול למצוא לכם קליינט גדול.

יורם קפולניק: צריך קליינטים גדולים.

מאיר שטרית: יש לי.

יורם קפולניק: יש לך כבר?

יורם קפולניק: יאללה.

מאיר שטרית: בקליפורניה יש את החברה הגדולה ביותר בארצות הברית לייצור רימונים.

מאיר שטרית: אני מכיר את המנהל הכללי שלהם.

יורם קפולניק: יכול להיות שאנחנו באינטראקציה איתו, בכל מקרה אנחנו נשמח מאוד.

מאיר שטרית: שם רימונים לא פורחים כל השנה.

יורם קפולניק: זה אין לו, זה עוד לא יצא.

יורם קפולניק: אל תגיד לו.

יורם קפולניק: רגע.

יורם קפולניק: אני בא להרשים אותך ואתה כבר מוכר לי את זה.

יורם קפולניק: אני רק רוצה להגיד לך שאנחנו לא ישנים, שאנחנו הולכים קדימה.

מאיר שטרית: חשבתי שאתה רוצה למכור.

אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת שיותר רלוונטי למכור את זה לחברות יפניות, שיש להן את המוצר כבר במשך כל השנה.

אנסטסיה מיכאלי: עדיף לשווק את זה---

יורם קפולניק: אבל אצלם זה לנוי, ליופי.

יורם קפולניק: לא יוצא מזה רימון.

יורם קפולניק: ביו דיזל.

יורם קפולניק: אותו דבר עשינו לביו דיזל.

יורם קפולניק: אנחנו לא נגדל כאן את הקיקיון עבור כל העולם ונייצר דלק, אבל כל השכל וכל הגנטיקה וכל איך עושים את זה, יהיו כאן זרעים חכמים שנמכור אותם לעולם, שילמדו את זה איפה שיש הרבה שטח ומים.

יורם קפולניק: אין לנו מים ושטח בשביל הדבר הזה.

מאיר שטרית: עושים דלק מגרעינים?

יורם קפולניק: לא, מהשמן, אנחנו מוציאים את השמן החוצה וזה ביו דיזל.

יורם קפולניק: אתה צריך לאסוף את הזרעים, אתה עושה להם press, ומוציא את השמן החוצה.

יורם קפולניק: איך אנחנו פועלים?

יורם קפולניק: חזרה למכון וולקני.

יורם קפולניק: אז ישנו ידע.

יורם קפולניק: כשאנחנו מייצרים את הידע, הידע הזה הוא ידע ציבורי ואנחנו מפרסמים אותו במאמרים, בהרצאות, והוא יוצא לציבור הרחב.

יורם קפולניק: ישנו ידע שהוא יותר מקצועי שהוא הולך לחקלאים.

יורם קפולניק: יש לנו מערכת בתוך משרד החקלאות של מדריכים חקלאים במו"פים האזוריים, וזה זורם אל החקלאיים.

יורם קפולניק: ויש לנו כמובן ידע עסקי, שזה זנים וטכנולוגיות שיוצאים החוצה לחברות ומשקיעים שמעוניינים בדברים האלה.

יורם קפולניק: אבל בראש ובראשונה מכון וולקני נועד על מנת לעזור לחקלאי ישראל למצוא את לחמם ולאפשר לנו כמובן לתת אוכל למדינת ישראל באיכות סבירה ובמחיר סביר.

יורם קפולניק: איכות מקסימלית.

יורם קפולניק: זאת היחידה שמטפלת בנושא של מכירה של מחקר ופיתוח חקלאי.

יורם קפולניק: זאת יחידה עצמאית שעובדת בתוך מכון וולקני והיא דואגת גם לרשום את הזכויות וכל מה שנוצר פה, כל מה שמדען ממציא כאן, שייך למדינת ישראל, זה קניין רוחני של מדינת ישראל.

יורם קפולניק: לא של המדען עצמו.

יורם קפולניק: זה עוד הבדל ממה שיש באוניברסיטאות.

יורם קפולניק: גם שם כבר לא נותנים למדענים לעשות מה שהם רוצים.

יורם קפולניק: אנחנו כמובן עושים כדאיות לכל אחד מהפרויקטים שלנו, מה כדאי לנו לעשות איתו.

יורם קפולניק: זה הקמפוס שלנו, שנראה מזוויות שונות.

יורם קפולניק: אנחנו נמצאים במרכז מאוד מאוד תוסס.

יורם קפולניק: כמו שאמרתי קודם, בבוקר נכנסים לכאן מעל 1,000 איש, עם הסטודנטים ועם הכל וזה לא מורגש, אבל בסך הכל זה מקום שאנחנו קצת---

מאיר שטרית: אילו סטודנטים אלה?

יורם קפולניק: מכל האוניברסיטאות, מווייצמן.

יורם קפולניק: אצלי היו דוקטורנטים במעבדה שלי.

יורם קפולניק: אנחנו לא אכסניה לתואר ראשון, אנחנו אכסניה לתואר שני ושלישי.

מאיר שטרית: פקולטה לחקלאות?

יורם קפולניק: כן.

אנסטסיה מיכאלי: יש לי שתי שאלות.

אנסטסיה מיכאלי: בהתחלה דיברת על האחוזים שכל אחד משקיע, הממשלה, 6% האיש הפרטי.

אנסטסיה מיכאלי: האם יש לכם רווחים בתחומים מסוימים?

אנסטסיה מיכאלי: כי אתם מתעסקים, אני הבנתי, בשיווק עולמי.

יורם קפולניק: אנחנו עכשיו מתחילים אותו.

יורם קפולניק: אני צריך להסביר.

יורם קפולניק: אנחנו באנו מה שנקרא מהעידן הציוני.

יורם קפולניק: בעידן הציוני החקלאים היו הולכים אצלנו בתוך המעבדות, היו רואים, לא היו רושמים פטנטים, לא כלום, זה היו חברים שלנו.

יורם קפולניק: ידוע שמחקר חקלאי מתפתח בכל דור בערך בפי שתיים, יש מכפילים של פי שתיים.

יורם קפולניק: זאת אומרת שבדרך כלל הבן של החקלאי מייצר פי שתיים ביעילות גדולה יותר מאשר אבא שלו.

יורם קפולניק: הדור הראשון של חקלאות ישראל, המכפיל היה פי 30, וזה בגלל הדחיפה של הממשלה, והאווירה הכללית, 'אוקי, תייצרו ידע', כבר היום אחר הצהריים הוא עובר לחקלאי, כבר מנסים אותו, כבר בודקים אותו.

יורם קפולניק: הנגישות, לנו כמדענים, מאוד נוח שיש לנו פיילוט שהוא מאוד פתוח, שהוא מאוד מוכן לשאת על עצמו גם נזקים לפעמים.

יורם קפולניק: יש לך רעיון משוגע, אתה הולך לבדוק אותו, איי, לא הצליח, מי משלם?

יורם קפולניק: אז הפתיחות הזאת הולכת לשני הכיוונים.

יורם קפולניק: לצערנו אנחנו בעידן, אני יודע שזה כואב שאנחנו אומרים את זה, הפוסט ציוני, זה כבר לא עובד ככה.

יורם קפולניק: מסתובבות כאן חברות, הן רוצות יותר, ראיתם, קוקה קולה, חברת הזרע, שהיתה חברת זרעים ישראלית, נקנתה על ידי חברה מחוץ לארץ, חברת זרעים גדרה, שזה היה דגל ישראלי, סינג'נטה העולמית.

יורם קפולניק: כל החברות נבלעות על ידי חברות, אז המגרש משתנה.

יורם קפולניק: אם המגרש משתנה, גם המשחק צריך להשתנות והחוקים צריכים להשתנות.

אנסטסיה מיכאלי: במה אתם תלויים מבחינת ההכנסות?

יורם קפולניק: יש עוד דבר שאני חייב להדגיש אותו, שהוא שונה, זה לא כמו אלקטרוניקה.

יורם קפולניק: באלקטרוניקה מרחק הזמן מהרעיון עד הפיתוח הוא קצר מאוד.

יורם קפולניק: לפתח היום זן של ענבים שאת ראית אותו עכשיו, זה בין שבע, שמונה, תשע שנים, ואני לא מדבר רק על המוצר הגדול, אני מדבר על מוצרים שנכנסים והם דיווייז בתוך מערכת גדולה, זה לא המוצר הגדול.

יורם קפולניק: למשל מצאתי גן של עגבנייה שאפשר להשקות אותו במים מלוחים.

יורם קפולניק: אבל זה לא מספיק, עכשיו צריך לתת לה את הטעם ואת הצורה שלה ואת העמידות, זה גנים אחרים, אז צריך להכניס את זה לתוך מערכת יותר גדולה ולכן מכון וולקני לא מייצר את המוצר הסופי.

יורם קפולניק: אנחנו עושים את הדיודות, את השפופרות, את הטרנזיסטורים בתוך המערכת הגדולה, את זה אנחנו ממציאים.

אנסטסיה מיכאלי: הבעיה שהדיודות והטרנזיסטורים, הם גם משתנים מבחינת הגודל ומבחינת הטכנולוגיה.

יורם קפולניק: נכון, אנחנו כל הזמן במרוץ, כל הזמן.

יורם קפולניק: בדיוק ככה.

אנסטסיה מיכאלי: השאלה השנייה היא, כשאתה הבאת לנו דוגמה של 100 קילוגרם של זרע שאתה מאכיל את הדגים ואת הבשר, האם אתם לקחתם בחשבון שאותה פרה, היא גם מייצרת חלב ומוצרי חלב וגבינה.

יורם קפולניק: אותה פרה שמייצרת חלב, לא מייצרת בשר.

אנסטסיה מיכאלי: אבל בסוף היא תהיה בשר.

יורם קפולניק: בסדר, אבל שוק הבשר נבנה קצת אחרת.

יורם קפולניק: כי את לא תרצי בשר על האש של פרה בת ארבע שהיא כבר זקנה.

יורם קפולניק: אלה שווקים אחרים.

יורם קפולניק: את צודקת, אבל לא מאותו אחד מורידים את הכל.

אנסטסיה מיכאלי: אבל לא התייחסתם לחלב.

יורם קפולניק: יכול להיות שזה משנה ככה, אבל בגדול הטרנד ברור.

יורם קפולניק: אני שמתי את זה בשביל החקלאות הימית, כי זה הדבר שאנחנו רוצים.

יורם קפולניק: יש לנו ים פתוח, צריכים לדעת את זה, יש לנו כאן כל מיני פרויקטים משוגעים.

מאיר שטרית: עיקר האדמות הפוריות בעולם, עם הרבה מים, עדיין מוזנחות, לא עושים שם שום חקלאות, ולכן מחירי המזון בעולם מטפסים לשמים, כי אין איגוד אחראי.

מאיר שטרית: קח את דרום אמריקה, שם הכל פורח לבד, אתה לא צריך אפילו להשקות, הכל קיים לבד.

מאיר שטרית: אתה יוצא מארגנטינה, מאה קילומטר, אתה מגיע לעזה, ממש.

מאיר שטרית: אנחנו לא שם, דרום אמריקה זו דוגמה קלאסית.

מאיר שטרית: אפריקה---

יורם קפולניק: אז בוא תשמע את הסיפור.

יורם קפולניק: הענבים האלה שאתה רואה אותם פה, הגענו לאותה מסקנה עם מכונת הרימונים.

יורם קפולניק: מה משך הזמן של הענבים הטובים?

יורם קפולניק: חודש, חודשיים?

יורם קפולניק: כשאתה בא למרקס אנד ספנסר באנגליה ואתה רוצה לשים על המדפים את הענבים של ישראל, הוא אומר לך, 'תשמע, מה, אני אשים פה משהו לחודשיים?

יורם קפולניק: תבטיח לי שכל השנה אתה מייצר לי'.

יורם קפולניק: מה עשו החבר'ה שלנו?

יורם קפולניק: נסעו לדרום אמריקה, נסעו לדרום אפריקה, לעונה השנייה, ועשו חוזה עם חקלאים ואז הקניין של מרקס אנד ספנסר, יש לו עכשיו את אותו ענב 12 חודשים בשנה.

יורם קפולניק: אז החקלאות היא כבר מעבר לנתב"ג 2000.

מאיר שטרית: זה בקטן.

מאיר שטרית: מה שאני טוען הוא, בגלל המשבר של השוק העולמי, יש פה פוטנציאל מבחינה חקלאית, מבחינת היכולת של מדינת ישראל, לפתח שווקים חדשים לחלוטין באמצעות עמים אחרים.

מאיר שטרית: כמו שבטכנולוגיה רוב החברות, גם הישראליות, עושות את כל הפיתוח בסין ובהודו, כי שם כוח האדם זול, האדמה זולה, אפשר לעשות חקלאות, כמובן ישראלית, בכלל בעולם---

יורם קפולניק: אתה לא יודע כמה יזמים.

יורם קפולניק: ..

יורם קפולניק: נגיד שיש לנו עגבנייה שמייצרת פי שלוש עגבנייה ונשים אותה בארגנטינה, אז יש חברות שמתעניינות בדבר הזה והן רוצות ל---

מאיר שטרית: יש מישהו שעושה את זה?

יורם קפולניק: לא, אין לנו גוף שממש עושה את זה שם.

יורם קפולניק: יש עוד דבר אחד שחשוב לא פחות, המצב הקוסמו פוליטי של מדינת ישראל.

יורם קפולניק: בעזרת הפיתוחים האלה אנחנו יכולים לתפוס כותרות במקומות אחרים.

מאיר שטרית: בהודו, חווה חקלאית, או בסין.

יורם קפולניק: וזה האדם הפשוט בעיר, הוא מבין את הנושא של האוכל, ועם זה אנחנו יכולים לדבר יותר.

יורם קפולניק: אנחנו כלי של מדינת ישראל, אנחנו זרוע של מדינת ישראל, אנחנו לא חברה פרטית.

יורם קפולניק: כי כאן נוצר מצב מעניין---

מאיר שטרית: לכם אסור להתחיל חברה יישומית פרטית?

יורם קפולניק: נאדה.

יורם קפולניק: יש לנו חברה שמוציאה את הרעיון.

יורם קפולניק: אם אתה ביוזמתך הגעת עד השער, לש"ג, אז אנחנו עושים איתך חוזה.

מאיר שטרית: אין לך כמו באוניברסיטאות חברה יישומית.

יורם קפולניק: זאת החברה היישומית שלנו, אבל היא לא יכולה להיות סטרט אפ.

איתמר גלזר: היא לא יכולה להיות בבעלות עם מניות וכל הדברים, כי זה גורם ממשלתי, אנחנו עדיין ממשלה.

יורם קפולניק: תסתכל, אתה רואה את התקשי"ר?

יורם קפולניק: הוא כאן.

יורם קפולניק: אנחנו כולנו לכודים, כי אף אחד לא רוצה לקחת ולהגיד 'חבר'ה, יש לנו כאן משהו אחר, בואו ניקח אותו, קדימה הסתער'.

מאיר שטרית: למה לא?

מאיר שטרית: מה מונע?

יורם קפולניק: להוא יש זן עגבניות, אתה תיכף תשמע אותו, ומתקשר אליו מארגנטינה ואומר לו 'תשמע, אני קמתי בבוקר וזה חולה', הוא אומר לו 'תצלם לי את זה', לא רואה טוב בתמונה, 'אתה יכול לבוא לשדה?', כדי שהוא ייסע לחוץ לארץ אני צריך להגיש טפסים למדינת ישראל שישה שבועות, מאשר לו את זה המנהל הכללי, יש שלוש ועדות עד שהוא מקבל אישור לנסוע לחוץ לארץ, כשהוא יגיע לארגנטינה, הלכה העגבנייה, הלך הזה.

יורם קפולניק: .. זאת אומרת, למערכת הממשלתית יש יתרונות, קודם דיברנו על היתרונות, יישוב בפריפריה, להחזיק את חקלאות ישראל, איכות במחיר סביר---

מאיר שטרית: השאלה שלי היא כזו, נגיד אני שר חקלאות, לא הייתי שר חקלאות עדיין---

יורם קפולניק: אתה רוצה?

יורם קפולניק: יאללה, בוא.

מאיר שטרית: אז הייתי שואל אותך, 'אדוני, תגיד לי, תוך כמה זמן אתם מסוגלים, מרגע שאני נותן לך אור ירוק, להקים חברה עסקית שתרוויח?'

יורם קפולניק: אל"ף אני אומר לך שזה פחות משנה.

יורם קפולניק: את הרשימה של הפרויקטים, חבילות ידע, אני אורז לך חבילות ידע, תוך שלושה-ארבעה ימים אני עושה לך את זה.

יורם קפולניק: חבילות ידע של דברים שניסינו אותם בישראל ואנחנו יודעים שזה עובד, קצת מפעיל את המוחות של החבר'ה שלי, ואומר, זה יתאים לארגנטינה, זה יתאים לפרו, זה לפה וזה לפה, בוא נמכור להם.

מאיר שטרית: מצד שני אני זוכר שפעם ייצאו טכנולוגיה ישראלית לגבי גידול תפוזים לספרד ולמרוקו, ועכשיו הם דופקים את הראש בקיר.

מאיר שטרית: איך מונעים את זה?

יורם קפולניק: קשה מאוד.

יורם קפולניק: הדרך למנוע את זה היא למצוא בעל עניין בספרד, למכור לבעל העניין את הזכויות.

יורם קפולניק: אתה לא יכול, אין לך זרוע מספיק מאיימת ומספיק ארוכה כדי לתפוס את כל הגנבים בלילה שנכנסים ולוקחים ענף ושמים אותו באדמה ועושים ממנו את הזן שעבדת עליו שמונה שנים לפתח אותו.

יורם קפולניק: זו בעיה.

יורם קפולניק: אז אנחנו רושמים פטנטים, אבל הפטנטים על צמחים וזנים זה כמו זכויות יוצרים, אתה רושם את הפטנט, הוא שלך, עכשיו אתה צריך לאכוף את זה.

מאיר שטרית: צריך להגן עליו.

יורם קפולניק: להגן עליו.

איתמר גלזר: גם יש לנו הכי הרבה פטנטים בכל המערכת של הממשלה, במשרד הבריאות ניסו לעשות סדר בבלגן הזה, מהבחינה הזו אנחנו הכי מאורגנים והכי מסודרים ועם הכי הרבה חומר ופטנטים.

איתמר גלזר: זה מאגר עצום שהניצולת שלי היא לא מעטה.

מאיר שטרית: הדבר השני, המשקים בישראל, הרבה מאוד משקים יבשים, לא מגדלים חקלאות.

יורם קפולניק: זה סיפור אחר, זה סיפור של כדאיות של המשק החקלאי.

יורם קפולניק: מספר המשפחות שמתפרנסות מחקלאות ירד דרמטית, אבל סך הכל השטח שמעובד לחקלאות נשאר, אולי ירד ב-10% לעומת מספר המשפחות.

יורם קפולניק: הסיבה היא; אתה יודע, יש כמה דרכים להפסיד כסף, אחת מהן זו חקלאות.

יורם קפולניק: אם אתה לא יודע לעשות את זה כמו שצריך.

יורם קפולניק: ..

יורם קפולניק: אני באתי לחקלאי ששיווק תות שדה למרקס אנד ספנסר.

יורם קפולניק: באתי אליו, הייתי שמח, ידעתי שהוא היה עסוק אתמול, שלח את הכל, מה קרה?

יורם קפולניק: הוא חתם איתם חוזה שבחבילה של התותים שמרקס אנד ספנסר אורזת יהיה לו תות באורך כזה וברוחב כזה.

יורם קפולניק: לנו היו שני חמסינים והתות התארך, הוא קיבל תות יותר גדול, באיכות יותר טובה.

יורם קפולניק: בחבילה היה צריך להיות שבעה תותים, אבל בגלל שהמשקל שלהם עלה עכשיו היה מקום רק לחמישה תותים.

יורם קפולניק: כשעקרת הבית ומרקס אנד ספנסר רוצים לחלק את זה לאנשים, פתאום ילד אחד לא מקבל תות, אז זה פוגע.

יורם קפולניק: הבן אדם יושב עם פנים ארוכות, כי כל המשטח הזה שלו, מרקס אנד ספנסר רצה להחזיר את זה לישראל.

יורם קפולניק: מה קרה?

יורם קפולניק: מה היה צריך לעשות?

יורם קפולניק: הוא אמר 'אל תחזירו לישראל', הוא היה בטלפונים, מכר את זה בחצי מחיר.

יורם קפולניק: שבועיים לפני כריסמס.

יורם קפולניק: אז גם לעשות חקלאות ולהרוויח ממנה זה נעשה הרבה יותר מתוחכם, זה לא שארזתי את זה בג'לביה ואני לוקח את זה---

מאיר שטרית: יש לכם איזה שהיא חשיבה, בדיקה מחדש, של כל הרעיון של המשק המשפחתי?

מאיר שטרית: הוא לא כל כך קיים, הוא מת.

יורם קפולניק: אני חושב שבמשרד החקלאות יש מערכת שעובדת על זה.

מאיר שטרית: מי?

יורם קפולניק: המחלקה לתכנון אסטרטגי.

איתמר גלזר: המשקים היום הם הרבה יותר גדולים.

איתמר גלזר: זאת אומרת, אם אתה מסתכל במושב, אתה תמצא היום שלושה או ארבעה חקלאים פעילים שכל יחידה ממוצעת היום היא משהו כמו, נדמה לי, יקיר פלסנר פעם אמר, 70 דונם.

יורם קפולניק: כשאנחנו הקמנו את מדינת ישראל, אנחנו תכננו לכל משפחה ארבעה דונם מאחורי הבית ועוד 20, 30 דונם, תלוי באיזה אזור אתה נמצא, והם היו צריכים לעשות את זה.

יורם קפולניק: כשפתחנו את פתחת רפיח עשינו חלוקה של משבצות בדיוק אותו דבר.

יורם קפולניק: מהר מאוד הבדווים הגיעו והחבר'ה עשו כסף, תוך שלוש שנים היית צריך להקים את הווילה.

יורם קפולניק: אם לא, אתה פראייר.

יורם קפולניק: אלה היו המכפילים.

יורם קפולניק: אם פעם היה לך ארבעה דונם של ורדים, אתה והמשפחה שלך חייתם על הכיפאק ונסעתם לחוץ לארץ ועבדתם.

יורם קפולניק: היום, אם אין לך 80 דונם של ורדים, אתה לא יוצא brake even.

מאיר שטרית: ו-10 תאילנדים.

יורם קפולניק: ו-10 תאילנדים ומאחורנית ו... ויש לנו מתחרים.

יורם קפולניק: מי המתחרים שלנו?

יורם קפולניק: השכן משה, שאתה רואה את הזה שלו.

יורם קפולניק: איפה הוא נמצא?

יורם קפולניק: באתיופיה, עם 7,000 דונם, עם כל הטכנולוגיה הישראלית, עם כל הזרעים הישראליים, כוח אדם זול שיש באתיופיה ומתחרה על השוק באירופה מולי.

יורם קפולניק: זאת אומרת, יש שינויים ואנחנו ערים לשינויים האלה, אבל---

מאיר שטרית: גנטיקה של צמחים?

מאיר שטרית: אני מדבר על הנדסה גנטית בפירות וירקות.

יורם קפולניק: יושבים על הספסלים פה אנשים שהם מהשורה הראשונה בהנדסה גנטית.

יורם קפולניק: אסור לנו להפסיד את זה, לפספס, אבל מה, החקלאי הישראלי מתפרנס בשוק האירופאי.

יורם קפולניק: האירופאים, אם אתם רוצים, אפשר לנתח את זה, הם נגד, ואפשר להסביר למה, בעיקר בגלל שהאמריקאים השיגו אותם וכל מיני שטויות אחרות.

יורם קפולניק: ימים ידברו, אתה תראה שנעבור כולנו לאכול דברים מהונדסים, אבל כרגע השוק לא רוצה, האירופאים לא רוצים דברים מהונדסים.

יורם קפולניק: הם לא אוהבים שהם מקבלים שמן סויה ושמן תירס מתירס שגידלו אותו בארגנטינה ושהוא טרנסגני, לכן אנחנו לא מוציאים את הטכנולוגיה, אבל אסור לנו להירדם בשמירה.

יורם קפולניק: זאת אומרת גם כשאין לי חולה בבית חולים שצריך ניתוח ראש פתוח, שומה עליי שיהיה לי מנתח וצוות שיעבוד, או שחקן כדורסל, אני צריך על הספסל, שיישב לי שחקן שיודע לעשות את הדברים האלה.

מאיר שטרית: יש פיתוחים כאלה?

יורם קפולניק: יש לנו פיתוחים ואתה יכול לשמוע כאן---

מאיר שטרית: יש תפוח אדמה של חצי קילו?

יורם קפולניק: זה לא, זה לא אצלנו.

יורם קפולניק: אבל יש לנו כאן עגבנייה שאתה יכול לכוון מתי היא תפרח, מתי היא לא תפרח.

יורם קפולניק: כמו שלט רחוק, אתה יכול להגיד לצמח למות או לחיות.

יורם קפולניק: משהו מהדמיון.

אנסטסיה מיכאלי: יש דבר כזה גם לבן אדם?

מאיר שטרית: בן אדם, אפשר להחליט מתי הוא ימות, אבל לא מתי הוא יחיה.

רועי גולדשמיט: לגבי ההנדסה הגנטית, הדוגמה שחבר הכנסת שטרית שאל, רציתי לשאול על ההבדל בין...

רועי גולדשמיט: אני מבין שהכלאה זה תהליך לגיטימי והנדסה גנטית זה תהליך שנוי במחלוקת.

רועי גולדשמיט: אירופה נגד, או ארצות הברית---

יורם קפולניק: מין שאינו במינו.

יורם קפולניק: לקחת גן מעכבר והכנסת אותו למלפפון, זה מין שאינו מינו.

יורם קפולניק: טכנית אפשר.

רועי גולדשמיט: ובארצות הברית החקיקה יותר ליברלית?

יורם קפולניק: הרבה יותר ליברלית.

רועי גולדשמיט: ובישראל מה קורה?

רועי גולדשמיט: אני מבין שאנחנו שוק קטן, אז מלכתחילה להשקיע בפיתוח רק בשביל השוק הזה, זה פחות.

רועי גולדשמיט: ..

יורם קפולניק: אנחנו לא עושים את הפיתוחים, אבל את הידע שומה עלינו לדעת.

יורם קפולניק: המומחיות כאן.

רועי גולדשמיט: השאלה שלי מבחינת השוק, מותר לשוק להשתמש.

רועי גולדשמיט: ..

יורם קפולניק: באופן עקרוני לא, באופן גורף לא.

יורם קפולניק: אתה רוצה לבדוק משהו, לנסות?

יורם קפולניק: יש לנו ועדה, תגיש ניירות לוועדה, קרוב לוודאי שתקבל תשובה.

יורם קפולניק: כל הכותנה הטרנסגנית של ארצות הברית, ניסינו אותה בישראל, לראות את החסרונות והיתרונות שלה, שנדע איפה אנחנו נמצאים, שלא נחיה באפלה.

רועי גולדשמיט: אבל השיווק שלה פה?

יורם קפולניק: אין שיווק שלנו פה.

יורם קפולניק: אין.

רועי גולדשמיט: אין גידול ואין שיווק.

יורם קפולניק: אתה לא יכול.

יורם קפולניק: אתה לא יכול ללכת עם ו...

רועי גולדשמיט: למה?

רועי גולדשמיט: זה נגד הדירקטיבה האירופית?

יורם קפולניק: כן, האירופים רוצים שסביב ה---

מאיר שטרית: ---אוכל?

יורם קפולניק: גם אוכל וגם הזנה של...

יורם קפולניק: אני לא יכול, כשיש לי זן של תירס שאתה מאכיל איתו את הבקר, אני לא יכול... כשהוא גדל, אני יודע מה החקלאי יעשה איתו?

יורם קפולניק: אתם זוכרים את הסיפור של המלפפונים באירופה?

יורם קפולניק: השרה שאלה את כולנו מה המצב פה.

יורם קפולניק: באמת, אין יבוא לישראל, בסופר אתה לא צריך למצוא מלפפונים מיובאים, הכל מגודל בישראל, אתה יודע את הכל, אתה מקבל תעודת בריאות, הכל על הכיפאק, אבל מה?

יורם קפולניק: היתה תקופה בשנה ששני מפעלי החמצה של מלפפונים קיבלו אישור להביא מירדן מלפפונים.

יורם קפולניק: אתה מסתכל הלאה ואנחנו יודעים להסתכל, פתאום אתה רואה את המלפפונים, ארגז נופל פה, ארגז נופל שם, מגיע בסופו של דבר לשווקים, אני לא רוצה להגיד לסופרמרקט, אבל לשווקים.

יורם קפולניק: אלה דברים שאתה לא יכול בקריצת עין לאפשר לכל מיני דברים כאלה לקרות.

יורם קפולניק: אתה צריך לקחת אחריות על מה שאתה עושה.

יורם קפולניק: אנשים מתפרנסים מזה.

יורם קפולניק: מישהו שם את כל כספו, מגדל חממה פלפלים ולידו שמתי תירס ואבקה של תירס שתיפול על פרח של...

יורם קפולניק: לא ייצא שום דבר.

יורם קפולניק: אתה לא יכול להרשות לעצמך לעשות את הדברים האלה, ולכן אתה צריך להחליט, ימינה ימינה, שמאלה שמאלה.

יורם קפולניק: השוק שם?

יורם קפולניק: אין מה לעשות, תתנהג לפי השוק, אבל שומה עליך שהמומחיות כל הזמן תהיה בקו הראשון עם כולם.

יורם קפולניק: אני מתנצל, אני חייב להפסיק כאן.

יורם קפולניק: אני רוצה לתת את הבמה לדר' ארי שפר, קצת הזכרתי אותו בכל מיני דברים, אבל הוא ידבר בשם עצמו.

ארי שפר: כבוד גדול לי להציג לפניכם חלק מהעבודות שלנו.

ארי שפר: אנחנו עובדים בעיקר על איכות הפרי.

ארי שפר: אני אציג לכם את הצד היותר מדעי של העבודות.

מאיר שטרית: אתה במקצוע אגרונום?

ארי שפר: אני במקצוע גנטיקאי ביוכימאי.

ארי שפר: חלק מההשכלה שלי רכשתי בפקולטה לחקלאות עם פרופ' אליעזר גולדשמיט.

ארי שפר: התמקדתי בעיקר בנושא של איכות, מכיוון שאיכות הפרי, זה מה שנותן לנו את היתרון גם בשווקים בחוץ לארץ וכמו שתיארו, זה גם נותן לנו אפשרויות לפתח כל מיני דברים שונים.

ארי שפר: רוב העבודה של הקבוצה שלנו מסתובבת מסביב למלונים.

ארי שפר: כל אלה הם מלונים, אנחנו נותנים בעיקר את המלונים האלה, אבל גם אלה ממין מלון ויש כאן שונות גנטית.

ארי שפר: זה אוסף המלונים של כל העולם ויש לנו בארץ את האוסף, אני חושב, הכי גדול בעולם של מלונים שגדלו בכל העולם בהיסטוריה ומזה אנחנו יכולים להעביר כל מיני תכונות מעניינות ולפתח דברים חדשים.

ארי שפר: הדבר הזה הוא מלון, הוא דומה לפקוס.

ארי שפר: בעצם הפקוס הוא קצת יותר קצר, אבל זה מאותה קבוצה של הפקוסים.

ארי שפר: לפני מאה שנה זה כל מה שהיה בארץ, היה מלון הפקוס ומלפפון אננס, לא מלפפונים אפילו.

ארי שפר: אבל טמונה כאן המון שונות שאפשר לנצל אותה ואף אחד לא מנצל אותה.

ארי שפר: אותו דבר בעגבניות.

ארי שפר: יש מיני בר של עגבניות שגדלות בדרום אמריקה, שיש להן תכונות שלא נמצאים בתוך העגבנייה האכילה התרבותית, ואז חלק מהאסטרטגיה שלנו זה, במחקר די בסיסי, בחלק מאותן שיטות וסוג מחקר שתראה במכון וייצמן ובקדמת המחקר, אנחנו משתמשים בשיטות האלה לנצל את כל השונות הזאת כדי לפתח דברים חדשים.

ארי שפר: אני אתן כמה דוגמאות.

ארי שפר: זה למשל האוסף הגנטי שיש לנו של מיני בר של עגבניות, שרובן רעילות אפילו.

ארי שפר: הדבר השעיר הירוק הזה הוא רעיל, זה בעצם כמו עגבנייה ירוקה, אבל הוא אף פעם לא יאדים, הוא יישאר ירוק או יהפוך ללבן.

ארי שפר: יש כל מיני דברים שונים, אנחנו ניצלנו את השונות הזאת.

ארי שפר: על ידי שימוש במין הבר הזה עשינו הכלאות ובעצם פיתחנו דבר כזה.

ארי שפר: יש כאן שתי עגבניות ובאחת מהן, ותנחשו עוד מעט באיזה מהן, יש קטע של הגנום, של הגנים, של מין הבר, של הפרי הירוק השעיר.

ארי שפר: תראה מה זה עושה לעגבנייה.

ארי שפר: למה זה טוב?

ארי שפר: אל"ף אפשר להוסיף את המים ואפשר לשמור אותו, אבל מהדבר הזה פיתחנו מוצר חדש, שלא היה קיים, עגבניות צימוקים, צימוקי עגבניות.

ארי שפר: אפשר לקנות את זה כבר בעדן מרקטינג.

ארי שפר: הדבר הזה נמכר ב-130 שקל לקילו, אז מוכרים אותם ב-100 גרם.

ארי שפר: זו עגבנייה מאוד מאוד טעימה, מכיוון שכל מה שקרה לו, הוא איבד את המים אז בעצם הוא הפך להיות רכז עגבניות.

ארי שפר: בשלב זה משתמשים בו לקונדימנטים, בשמן זית, יש בחוץ שמן זית ודברים כאלה.

ארי שפר: זה שונה מהעגבניות המיובשות שקונים, כיוון שהעגבניות המיובשות שקונים בעצם זה עגבנייה תפלה, תעשייה מטורקיה, שהטורקים, מה שנשאר, חותכים לחצי, שמים בשמש, תארו לעצמכם מה עובר על העגבניות האלה עד שהן מגיעות אליכם לשוק, ואז מוסיפים בחזרה טעם מכיוון שאין להם כבר טעם.

ארי שפר: כאן כל הטעם, לא רק שהוא נשאר, הוא מתרכז, וזה ממש כמו לאכול צימוקים.

ארי שפר: עכשיו, אם שאלתם קודם מה אנחנו עושים עם המוצרים המעניינים שיוצאים, נפתחה חברה, נוצרה חברה ישראלית, שיש להם הזכויות והם ממשיכים לממן את המחקר ומשלמים תמלוגים על המכירות שלהם והם כבר מפתחים חלק מהדברים האלה והם בשלב הזה של תנופה.

ארי שפר: בשנים הבאות אנחנו מקווים שזה ממש יתפתח, ומה שעושים עכשיו זה החלום שלנו, לקחת את התכונה הזאת ולהעביר אותה---

קריאה: לירקות אחרים.

ארי שפר: זו אפשרות אחת.

ארי שפר: או פירות אחרים, אפילו, אבל לעגבניות תעשייה, לעגבניות לרסק, כיוון שהתעשייה של עגבניות תעשייה זה 35 מיליארד דולר, זו אחת התעשיות הענקיות בעולם.

ארי שפר: זה כל קליפורניה, כל ספרד.

מאיר שטרית: אתה מייבש אותן?

ארי שפר: להיפך, להיפך, זה לא מגיע לייבוש כזה.

ארי שפר: מה זה עגבניות תעשייה?

ארי שפר: אתה לוקח עגבנייה שהיא 95% מים, אתה מוביל את כל המים מהשדה, אני פעם הייתי בקליפורניה, אפילו בגליל בתקופה הזאת, משאיות מסיעות עגבניות תעשייה ובמפעל מכניסים אנרגיה, מפני שצריכים לחמם אותן ב-80 מעלות, ואז אתה מגיע לרסק.

ארי שפר: כאן הרעיון שהפרי מלא בעצמו במים ואתה בעצם חותך את הרסק.

ארי שפר: זה יכול לעשות מהפכה עולמית.

מאיר שטרית: זה ישנה את החיים של המרוקאים.

מאיר שטרית: סלט אדום.

ארי שפר: אתם שאלתם על חברות, זו דוגמה של חברה שהוקמה, חברה ישראלית שאת הזכויות הן רוכשות ממכון וולקני, ממשרד החקלאות, אבל זו חברה כמובן פרטית, לא חברה שלנו.

ארי שפר: אני אתן עוד כמה דוגמאות של דברים שאפשר להעביר ממיני בר.

ארי שפר: לכל העגבניות יש סוכר, אבל אתה אף פעם לא חושב על עגבנייה כמשהו מתוק.

ארי שפר: מתברר שאם יש יותר סוכר בעגבנייה זה מה שקובע אם היא טרייה או לא, קצת יותר סוכר.

ארי שפר: ואז יצאנו גם מחוץ לעגבנייה---

קריאה: בכל תבשיל של עגבניות צריך להוסיף סוכר, כי זה חמוץ מדי.

ארי שפר: עוד מעט נגיע לחמיצות.

ארי שפר: במשך השנים למדנו את הביוכימיה ואת הגנטיקה, בעצם לחשוב כמו עגבנייה.

ארי שפר: זה היעד שלנו, אנחנו רוצים לחשוב כמו עגבנייה, איך עגבנייה אוגרת סוכר ואיך אפשר לשכנע אותה לאגור קצת יותר סוכר.

ארי שפר: פיתחנו במשך השנים ממיני הבר כל מיני גנים, כל מיני תכונות, שמשנה את אגירת הסוכר בעגבנייה.

ארי שפר: אם בהתחלה לכל העגבניות יש שני סוכרים, גלוקוז ופרוקטוז, ופרוקטוז הוא פי שתיים מתוק מפקוס, זה אחד הדברים המעניינים, אז היום יש לנו שני גנים, העברנו אותם לעגבנייה בטיפוח, יש עגבניות, תטעמו בחוץ, עגבניות עם סוכרוז, ויש גם עגבניות שיש להן בעיקר פרוקטוז ואז העגבניות האלה יותר מתוקות.

ארי שפר: תגידו אתם אם הן יותר מתוקות.

ארי שפר: אז תכנית כזאת, למשל, אותו רעיון, זה היה מבוסס על מחקר די בסיסי, על המטבוליזם, הביוכימיה, זה הכיף שלנו, הגנטיקה והתפתחות הפרי, ובסוף הגענו גם לגנים שעושים את העבודה הזאת והפעילות האנזימטית והתברר שיש גן במין הבר, שבמין הבר הוא לא עושה מי יודע מה, אבל כשאתה מכניס אותו, הוא נמצא בתוך הרקע של עגבנייה רגילה, הוא גורם לעגבנייה לייצר יותר עמילן כשהפרי קטן וצעיר ואז העמילן הזה אחר כך הופך לסוכר, כמו בננה.

ארי שפר: ואז הוא יותר מתוק בסוף.

ארי שפר: מהדבר הזה יש לנו תכנית עכשיו עם חברה.

ארי שפר: זה התחיל עם חברת זרעים גדרה.

ארי שפר: יורם סיפר שלהגיע לזנים לוקח לפעמים 15 שנה בטיפוח רגיל, אז התחלנו לפני כ-15 שנה עם חברת זרעים גדרה.

ארי שפר: יש להם עכשיו חומר שהתכונות שלו, שהגנים והאיי.

ארי שפר: פי על הגנים שייכים למשרד החקלאות, למדינת ישראל, יש להם הזכויות, והם נקנו עכשיו על ידי חברת סינג'נטה, שזו אחת החברות הגדולות בעולם.

ארי שפר: הגנים האלה מעלים בצורה רצינית את כמות הסוכר, זה הטי.

ארי שפר: אס.

ארי שפר: אס, כמות הסוכר, וגורמים לעגבניות יותר טעימות.

ארי שפר: רק כדי לסבר את האוזן, המכלואים האלה שיתחילו להופיע בעוד כשנה-שנתיים בשוק, המחיר שלהם, מכיוון שהם כל כך איכותיים, יהיה דולר לזרע.

ארי שפר: זה 400,000 דולר לקילו.

ארי שפר: ואין הרבה דברים בעולם שזה 400,000 דולר לקילו.

ארי שפר: וזה בעצם היה אחד החלומות---

רועי גולדשמיט: בעונה אחת אתם משביתים את מנגנון היצירה המחודשת של זרעים.

ארי שפר: כן, מפני שכל פעם צריך---

יורם קפולנקי: 30,000 דולר של זני מכלוא מודרניים.

אנסטסיה מיכאלי: לא יודעת, ברור שזה יותר זול, אמא שלי מגדלת עגבניות בהצלחה.

יורם קפולניק: יש זנים פשוטים יותר, אבל זני המכלוא המתוחכמים הם בסדר גודל של 30,000 דולר לקילו.

אנסטסיה מיכאלי: ולכמה עגבניות זה מספיק?

ארי שפר: 50 דונם.

ארי שפר: אבל בכל זאת המכירות, למשל מכרו עכשיו 10 מיליון דולר של זרעים.

אנסטסיה מיכאלי: כשאתה השתמשת במושג איי.

אנסטסיה מיכאלי: פי, אני יודעת שזה אינטרנט פרוטוקול, מה הפירוש של איי פי.

ארי שפר: אינטלקטואל פרופרטי.

ארי שפר: זה סוג הדברים שאנחנו עושים בפיתוח זנים.

ארי שפר: הנקודה היא שאנחנו עושים את המחקר הבסיסי שבעצם החברות לא יכולות לעשות וזה מוקדם מדי בשבילם להיכנס אליו בכלל ואז אנחנו צריכים להשקיע ובגלל זה יש הצורך במימון ממשלתי, מימון ציבורי, תכניות מחקר, גם של מדע והמדענים השונים.

ארי שפר: במחקרים שלנו אנחנו תמיד מתחילים למשל עם משרד החקלאות, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, משרד המדע, מימונים שלהם, ברדין, בי.

ארי שפר: אס.

ארי שפר: אף, בין לאומיים, ואז אנחנו יכולים להגיע לשלב שזה הופך להיות משהו מעניין שאז החברות יכולות להיכנס.

רועי גולדשמיט: המשמעות שלישראל יש זכויות יוצרים, זה אומר שהיא גוזרת איזה שהוא קופון מהמכירות?

ארי שפר: כן, כן.

ארי שפר: כל העסקים שלנו---

יורם קופלניק: הממשלה, באופן עקרוני.

רועי גולדשמיט: למה לא אתם?

יורם קופלניק: יש לנו חלק מזה.

יורם קופלניק: כן.

ארי שפר: ככה אנחנו עובדים בכל התכניות.

ארי שפר: זו תכנית של פיקוח משותף.

מאיר שטרית: הכסף שנכנס, נכנס לאוצר?

יורם קפולניק: עקרונית הוא נכנס לאוצר, אבל הוא חוזר חזרה לטיפוח של תשתיות המחקר.

יורם קפולניק: רוב הכסף.

מאיר שטרית: חוזר אליכם?

יורם קפולניק: כן.

מאיר שטרית: וזה רק 6%?

מאיר שטרית: זה מעט מאוד.

מאיר שטרית: אני לא הייתי מוכר אם לא משלמים לי כמה מיליוני דולרים.

מאיר שטרית: אני אומר, אני לא מוכר לכם.

יורם קפולניק: אתה צריך להבין דבר אחד, כשהמחקר מתחיל, וזו המשבצת שאנחנו נמצאים בה---

מאיר שטרית: כשכבר יש זרע, כשהם רוצים למכור אותו, קודם כל שימו מיליון דולר על השולחן.

מאיר שטרית: לא? לא צריך, לא מוכר לכם.

יורם קפולניק: מיליון דולר?

יורם קפולניק: זה לא השוק.

יורם קפולניק: לא מוכרים ב---

מאיר שטרית: כי הם יעשו מזה עשרה מיליון.

ארי שפר: כן, אבל הם נכנסים איתנו לשיתוף פעולה יותר מוקדם, כשזה עדיין---

יורם קפולניק: במקום מיליון דולר, הם נכנסים עם 300,000 דולר, משהו כזה.

יורם קפולניק: אבל עם זה מה אתה עושה?

יורם קפולניק: אתה מממן את השלבים האלה של תהליך המחקר, אלה לא רווחים שאתה יכול לשים בקופה או משהו כזה.

יורם קפולניק: זה מה שנקרא פיתוח משותף.

יורם קפולניק: עכשיו השאלה מה קרה אחרי זה.

יורם קפולניק: יש לנו זנים של ענבים ועגבניות שבאמת מגיעים למאות אלפי דולרים שאנחנו מקבלים בחזרה, אבל זה רק ענבים והדרים עכשיו.

איתמר גלזר: מירקות אנחנו גם מקבלים סכומים נכבדים, אבל לא בסדרי גודל כאלה, עדיין.

יורם קפולניק: לא, הוא אומר שעד שלא ישימו מיליון דולר, הוא לא נותן להם.

יורם קפולניק: אולי נקרא לו למשא ומתן ה---

מאיר שטרית: רימונים.

מאיר שטרית: אתה רוצה שאני אעשה את המשא ומתן עם החברה בקליפורניה?

מאיר שטרית: תראה כמה כסף אני... דבר כזה בשבילם, תבין, קח חברה כזו שמגדלת בקליפורניה רימונים, אתה נותן להם פטנט לגדל רימונים כל השנה, זה שווה מיליונים.

מאיר שטרית: לכן אני אומר, אין דבר כזה, אתה רוצה לקנות ממני?

מאיר שטרית: קודם כל אתה שם על השולחן, אפ או דאון, דבר ראשון כמה מיליונים טובים, חוץ מזה זכויות, אחוזים מהמכירות שלך.

מאיר שטרית: מה זאת אומרת?

ארי שפר: בשביל זה יש לנו יחידת קידום, כיוון שאנחנו חוקרים.

מאיר שטרית: צריך חקיקה, שהחברה הזאת תהיה חברה עסקית, שתהיה ת"פ שלכם.

מאיר שטרית: תחשבו על זה.

יורם קפולניק: אני הולך להיפגש איתו לארוחת ערב, שם, איפה שהוא רוצה.

יורם קפולניק: אפשר להציע לו את זה.

מאיר שטרית: אולי נעשה חוק שיסדר לכם את זה.

מאיר שטרית: זה מה שאני חושב, לעשות חוק שיסדר את זה.

יורם קפולניק: קדימה.

ארי שפר: כעת כמה סיפורים מעניינים.

ארי שפר: יורם הזכיר קודם את מרכז הציונות.

ארי שפר: עוד פעם, הדלועים.

ארי שפר: למזלנו יש לנו במינהל כל כך הרבה אנשים שעוסקים בדלועים ומרכז כובד של מחקר בדלועים שהיינו יכולים להרים פרויקטים ברמה בין לאומית, עם מימון של מגנטים וכל מיני... למשל תראה את החלק מהשונות.

ארי שפר: אפשר לפתח מלונים שיהיו מותג, שכולם יידעו שזה מלון ישראלי, עם כך וכך תכונות.

ארי שפר: זה במקרה מלון שמגדלים בהודו, הוא לא לאכילה, הוא לריח.

ארי שפר: מכניסים אותם לכיס כמו אתרוג ומריחים אותו.

ענת לוי: זה לאלה שרוצים דיאטה.

ארי שפר: כן, מפני שהוא מגעיל.

מאיר שטרית: אולי אפשר לפתח אבטיח ארוך כזה, שאפשר לחתוך אותו כמו---

קריאה: היפנים רצו אבטיח מרובע, שיהיה נוח למדפים.

ארי שפר: אנחנו מומחים בכל המרכיבים האלה ברמה ביוכימית, ברמה הגנטית, ברמת השונות הגנטית, ועכשיו יש לנו את האפשרות לחשוב לא רק כמו עגבנייה אלא לחשוב כמו מלון, לנסות להבין למה מלון ועגבנייה הם שונים, אולי אפשר ללמוד משהו ממלון שישפר עגבנייה ומשהו מעגבנייה שישפר את המלון.

ארי שפר: משהו רב תרבותי כזה.

ארי שפר: אז למדנו ממלון שמלון הוא מתוק מכיוון שבמשך התפתחות הפרי הוא אוגר סוכרוז, הוא משנה את כל המטבוליזם שלו, ואז ראינו שגם בעגבנייה מיני הבר עושים אותו דבר.

ארי שפר: בעצם מיני הבר של העגבנייה זה כמו מלון, ואז העברנו את התכונה הזאת לעגבנייה רגילה.

ארי שפר: אבל כאן מכיוון שבתוך כל האוסף הזה של מלון, יש לנו מלונים שאין להם סוכר, בעצם אוכלים אותם כמלפפונים, ויש מלונים עם הרבה סוכר, וההבדל הזה הוא הבדל גנטי, אז אנחנו יכולים לעשות את כל המחקר הגנטי, לדעת איזה גנים וכמה גנים שולטים על תכונה כל כך חשובה, כדי שהגנים האלה יהיו מאוד מאוד חשובים, ואז בעבודה עם אוכלוסייה אחת גילינו שיש שישה גנים שמבדילים בין שני מלונים, אחד עם סוכר, אחד ללא סוכר.

ארי שפר: ששת הגנים האלה נמצאים בכל הכרומוזומים ואז אתה יכול לעשות פשוט פרימידיזציה, אתה יכול להוסיף עוד גן ועוד גן ועוד גן ולהגיע לאט לאט, עם כל ששת הגנים, לאותה כמות סוכר.

ארי שפר: זה נותן לנו עכשיו כלי לייצר מכל אחד מהמלונים שראיתם בתמונה מלון מתוק.

רועי גולדשמיט: אנחנו מדברים עדיין על הכלאה או הנדסה גנטית?

ארי שפר: עדיין על הכלאה.

ארי שפר: זה גם נותן לנו אפשרות להגיע לגנים, זה המחקר הגנטי שלנו.

ארי שפר: כיוון שאם אנחנו נגיע לגן ונדע מה הגן עושה, עוד פעם, זה נותן לחשוב איך ומה המלון חושב.

ארי שפר: זה נותן לנו את הכלים לפתח דברים עוד יותר טובים.

מאיר שטרית: בצמחים הד.נ.א כמו הד.נ.א של בעלי חיים?

ארי שפר: כן, כן.

ארי שפר: בדיוק.

ארי שפר: זה ממש לכל דבר.

ארי שפר: ואז יש גנים של בעלי חיים בתוך צמחים וגנים של צמחים בתוך בעלי חיים.

ענת לוי: כשאתם אומרים בעלי חיים, זה כולל בני אדם?

ארי שפר: כן, כל בעלי החיים.

ארי שפר: הבן שלי עכשיו הולך לעשות תואר שני בגנטיקה של אחד מהיצורים הכי קדומים באבולוציה, כדי לראות איך חלק מהגנים התחילו את התפתחות האבולוציה ומה שהוא יעשה באוניברסיטה העברית זה בדיוק מה שאנחנו עושים כאן ומה שעושים ב...

מאיר שטרית: בשלבים העובריים של...

מאיר שטרית: בשבועות הראשונים כמעט אין הבדל ביניהם.

ארי שפר: זה הדבר הכי מדהים שאפילו מה שנקרא הגנים להתפתחות, מהשלב הכי מוקדם של תא אחד, שני תאים, רק מתחיל, אותם גנים גם בבעלי חיים וגם בצמחים.

ארי שפר: בגלל זה אנחנו יכולים ללמוד כל כך הרבה מבעלי החיים.

ארי שפר: בעצם במרכז הצמחי אנחנו ממש עומדים על הכתפיים של בעלי חיים.

ענת לוי: יש אותן מחלות שיש לבני אדם, כמו סרטן וגידולים שונים?

ארי שפר: בצורות אחרות.

ארי שפר: יש סרטנים, אם נגדיר סרטן כגידול תאים ללא שליטה, אז יש אותו.

מאיר שטרית: אני גם יכול לגרום סרטן לצמחים, זה יהפוך לצמחים ענקיים.

ארי שפר: כן, יש.

ארי שפר: משתמשים בזה.

ארי שפר: בעצם כל ההנדסה הגנטית בצמחים נוצרה מסרטן בצמחים.

יורם קפולניק: זו היכולת הטבעית של משהו, של גורם זר, להכניס את הד.נ.א שלו, לדחוף את זה לתוך הד.נ.א של הצמח.

יורם קפולניק: אנחנו משתמשים בהנדסה גנטית בדיוק כך, לקחנו את המכניזם הזה, בלי היצירה של הסרטן עצמו, על מנת שנוכל לדחוף גן של פיל בתוך רקפת, בתוך צמח.

אנסטסיה מיכאלי: אבל יש אופציות של שיתופי פעולה בין אדם בהנדסה גנטית לצמחים בהנדסה גנטית של בני אדם, על מנת למצוא פתרונות למחלות סרטן וכל השאר?

יורם קפולניק: זה קצת קשה, שיתוף הפעולה הוא רק באלמנט של למצוא דראג ודיסקברי.

יורם קפולניק: זאת אומרת ניצול מקורות טבעיים שמשפיעים על הסרטן, אבל המנגנונים הם מנגנונים שונים.

אנסטסיה מיכאלי: ההבדלים בין הצמחים---

יורם קפולניק: לא, זה רק... חומר טבעי אולי ישפיע.

ארי שפר: הנה, למשל, כאן עשינו הכלאה בין שני מלונים, בין הפקוס לזן מתוק.

ארי שפר: יצאו דברים מדהימים, גנים לאגירת סוכר, אבל מזה יצא גם דבר אחר לגמרי.

ארי שפר: כשאתה חושב על מלון מתוק אתה חושב בעצם שהוא מתוק, אתה לא חושב שהוא חמוץ, בניגוד לאננס שהוא גם חמוץ.

ארי שפר: אבל מי שפעם היה חקלאי וגידל מלפפונים, אז אנחנו אוכלים מלפפונים בשלב הזה, אבל כשהמלפפון בשל, כשלא אוכלים אותו כבר, מי שמפיק זרעים מהם מגדל אותם עד השלב הזה, זה מאוד חמוץ, כמו לימון.

ארי שפר: יש לו פי.

ארי שפר: אץ' בערך 3.5.

ארי שפר: מתברר שבמלון, מכיוון שמלפפון ומלון הם די דומים, הדבר הזה עושה בדיוק אותו דבר.

ארי שפר: כשהוא בשל, יש לו פי.

ארי שפר: אץ' חומצי, הוא מאוד חמוץ, אבל אין לו סוכר.

ארי שפר: לדבר הזה יש הרבה סוכר, אבל אין לו חמיצות.

ארי שפר: מזה למדנו את התורשה, הגנטיקה, של חמיצות, וגילינו שיש גן אחד שקובע אם לפרי יהיה פי.

ארי שפר: אץ' 6.5 או 4.5, שזה הבדל עצום, זה חמוץ או לא חמוץ.

ארי שפר: בשנתיים האחרונות זיהינו את הגן, זה חלק מהעבודה---

ענת לוי: אז אפשר לגדל מלפפון חמוץ טבעי, במקום להחמיץ?

ארי שפר: לא, זו חמיצות קצת אחרת.

ארי שפר: שם זה כבוש, החמיצות של הכבישה שונה מהחמיצות של החומצות.

ארי שפר: כל הזנים שראיתם קודם, זו הקרבה הגנטית ביניהם, מבן דוד לבן דוד, וזה נותן לנו כלי ואז מצאנו שאפשר להשתלט על התכונה של חמיצות.

ארי שפר: כשגילינו את הגן, וזה גן חדש שאף אחד לא ידע עליו, זה בעצם גן נשא של יונים, טרנספורטר של פרוטונים, וה-אץ' זה מה שנותן את החמיצות, ואז ראינו שאותו גן שיש במלון, יש גם במלפפון, ואז הוא חמוץ, יש גם במלונים חמוצים שהם חמוצים, יש גם בעגבנייה, שיש לה פי.

ארי שפר: אץ' 4-4.5, ומתברר שהוא נמצא בכל הפירות וזה גן שמוסיף חמיצות לכל הפירות.

ארי שפר: אז אמרנו, בואו נראה אם אפשר לשנות את החמיצות של פירות אחרים עם הידע הזה של הגן, ואז מה שתראו בחוץ זה עגבניות, רגילות, וגם עגבניות טרנסגניות שהשתתנו את הגן הזה של חמיצות.

ארי שפר: עכשיו בפעם הראשונה יש עגבניות ללא חמיצות, שאל"ף, יש שוק, מכיוון שאנשים לא יכולים לאכול אותן---

מאיר שטרית: יש אנשים שרגישים בקיבה שלא יכולים לאכול---

ארי שפר: כן, זה טעם אחר לגמרי, ועכשיו עם הטיפוח נעשה אותו קצת יותר מתוק ויהיה פרי, עגבנייה מתוקה.

ארי שפר: היפנים מתים על דברים כאלה, הם לא אוהבים חמיצות, הם אוהבים מתיקות, וזה מוצר חדש שנבע ממחקר באופן יחסי די בסיסי וזה גן שנכניס אותו גם לענבים, מפני שחמיצות זה הגורם הכי חשוב בתעשייה ובאלף ואחד דברים.

מאיר שטרית: אתם עובדים על שזיפים?

ארי שפר: בשזיפים אני רוצה להכניס את הגן לייבוש.

מאיר שטרית: יהיה גם יבש וגם מתוק.

ארי שפר: להכניס את הפובידל קצת לארץ.

ארי שפר: עוד דבר שיצא מהמחקר הבסיסי.

ארי שפר: כשהמלון מקבל סוכר מהעלה וכשהוא מגיע מהעלה לפרי, מה הוא עושה עם הסוכר הזה?

ארי שפר: גילינו כל מיני אנזימים חדשים, שאף אחד לא ידע עליהם, ואחד מהאנזימים שגילינו הוא אנזים שמוריד סוכר גלקטוז מהסוכרים.

ארי שפר: למה זה חשוב?

ארי שפר: מכיוון שהסוכרים, כשאוכלים קטניות למשל, גורמים לבעיות של גזים.

ארי שפר: למה?

ארי שפר: מכיוון שבקטניות יש אותו סוכר שיש במלון שבעצם זה סוכר שאנחנו לא מסוגלים לעכל אותו ואז זה מגיע למעי הגס, זה נקרא סטכיוס ורפינוז.

ארי שפר: הוא נמצא בחלב סויה, בכל הקטניות, והוא נמצא גם במלון, אבל אנחנו לא אוכלים אותו, הוא כבר נעלם כשהוא מגיע לפרי.

ארי שפר: למלון יש אנזים שמפרק אותו.

ארי שפר: אז אמרנו, בואו נראה, אולי יש לאנזים הזה השלכות ביו טכנולוגיות, אפשר לעשות איתו משהו.

ארי שפר: זו דוגמה קלאסית לדבר שזה לא במנדט של משרד החקלאות מכון וולקני, לפתח תעשיה אנזימולוגית ל-technology food, bio-technology.

רועי גולדשמיט: למה זה לא במנדט של מכון וולקני?

ארי שפר: כיוון שזה לא פיתוח חקלאי.

מאיר שטרית: זה משפיע על הצמחים ועל הפירות.

ארי שפר: אז בקטע הזה אנחנו כן נשתמש בו, אבל לשנות את המולאסיס בחברת סונברג, לפרק את הרפנו, שהשמן יגדל יותר טוב, או דברים כאלה, אז... עוד פעם, פותחה או נוצרה, חברה מסביב לתוצר הזה, עם זכויות ממכון וולקני, חברת אגזיים, וכאן למשל רואים מה עושה האנזים.

ארי שפר: זה חלב סויה.

ארי שפר: לחלב סויה יש את הרפינוז והסטכיוס, שני הפיקים האלה.

ארי שפר: רפינוז וסטכיוס בחלב סויה זה דבר לא טוב לתינוקות, זה יגרום להם לגזים, ואז אתה מטפל כמה דקות עם האנזים הזה בחלב סויה והוא מעלים לגמרי את הסטכיוס והרפינוז.

ארי שפר: החברה הזאת עכשיו מנסה להפוך את ההמצאה הזאת למשהו שיהיה קצת יותר מסחרי ותעשייתי.

יורם קפולניק: דיברנו על מלון, שים לב לדרך שזה עובר.

ארי שפר: אני אספר סיפור אחרון, מכיוון שיורם הזכיר את זה.

ארי שפר: בסין גדל צמח, זה גדל רק באיזה שהיא גבעה אחת בסין, הוא נקרא לוהנגוו, וזה פרי שיש לו בפנים חומר ממתיק.

ארי שפר: פי מאתיים יותר מתוק מסוכר.

ארי שפר: הבעיה עם הדבר הזה, שאל"ף, הוא מאוד יקר--- היו"ר מאיר שטרית: זה דומה לסוס.

ארי שפר: כמו עץ כזה, היינו מוצצים אותו, זה היה מתוק.

ארי שפר: לא קנה סוכר.

ארי שפר: זה נקרא סוס, זה מן חתיכת עץ, זה נראה ממש כמו עץ, עד היום מוכרים אותו בשווקים.

ארי שפר: אתה מוצץ אותו, מתוק לאללה.

ענת לוי: בעיר העתיקה עושים שתייה מסוס, זה אותו דבר?

מאיר שטרית: בפעם הבאה אני אביא לך אחד.

ארי שפר: זה פרי מדהים, הוא נמצא רק בתוך הפרי הזה וכמובן זה עם גנים מסין אז אי אפשר לגדל אותו במקום אחר ולהרוויח ממנו.

ארי שפר: היו כאן חכמים שאמרו, רגע אחד, אם הפרי הזה כל כך ייחודי והוא דלוע, הוא בן דוד של המלון, אז בואו נראה איזה גנים יש כאן שהם שונים וייחודיים לפרי הזה, שלא נמצאים בגנים של כל שאר הדברים שיש לנו ונוכל לדעת שאלה הגנים שעושים את הדבר הזה.

ארי שפר: אז עכשיו יש לנו תכנית גדולה, וזו תכנית של קוקה קולה, זה 2.5 מיליון---

מאיר שטרית: לעשות ממתיק מלאכותי?

ארי שפר: לעשות ממתיק מלאכותי, אבל לא בתוך הדבר הזה, מכיוון שזה אי אפשר, אלא להפוך מלפפון לדבר שמייצר אותו.

מאיר שטרית: על זה שישימו 5 מיליון דולר קודם ואחר כך נדבר.

ארי שפר: אז התפשרנו על 2.5.

יורם קפולניק: יש לך משרד אצלנו, אני כבר נותן לך.

מאיר שטרית: אני יכול לקבל את הזיכיון?

יורם קפולניק: אתה לא עובד מדינה?

מאיר שטרית: אני אתפטר.

איתמר גלזר: עשיתם את חוק המכרזים?

איתמר גלזר: נו, אז אתה רוצה להיות עובד מדינה, או אתה רוצה להיות סוכן שלנו?

איתמר גלזר: תיכנס למכרז.

יורם קפולניק: לא, הוא אמר שהוא מתפטר, עושה צינון.

מאיר שטרית: אמרתי לו קודם, בשביל לפתור לכם את הבעיה, אני רציני, זה פשוט בזבוז של פוטנציאל, להכין הצעת חוק שתאפשר לכם להקים חברה עסקית שתהיה ת"פ של המכון, בבעלות המכון, שתוכל לפעול באופן חופשי בלי תקשי"ר ממשלתי.

ארי שפר: השורה התחתונה, המסר מכל הסיפור הזה, שכאן מתרחש מחקר בסיסי שבשלבים הראשונים שלו אלה מחקרים שלא יזכו למימון מסחרי, ורק אחר כך הכל די יישומי.

מאיר שטרית: ברגע שמגיעים לרמה שאפשר להפוך את זה למסחרי, זה המצב שמשלמים.

ארי שפר: כן, אבל המימון הציבורי של המדע שלנו זה דבר נורא חשוב.

יורם קפולניק: אני מציע שנצא החוצה, נטעם את העגבניות שהוא דיבר עליהן כל כך הרבה ואנחנו נמשיך הלאה.

ארי שפר: זה נקרא הולד טומייטו, אבל זה חלק מהצבעים השונים.

ארי שפר: יש כאן למשל מה שנקרא זברות.

ארי שפר: בנוסף פיתחנו עגבניות שעשירות בסוכרוז, תנסו את אלה, תגידו אתם.

ארי שפר: חלק מהעגבניות כל כך מתוקות שמישהו לקח אותן הביתה, עשה שקשוקה ואמר שהילדים לא יכלו לאכול אותה, היא היתה מתוקה מדי.

ארי שפר: שקשוקה מתוקה.

מאיר שטרית: זה כבר בשוק?

ארי שפר: זה יהיה בשוק עוד שנתיים בערך.

ארי שפר: זה מתקרב.

ארי שפר: זו עגבנייה עם סטרוקטוז.

ארי שפר: סטרוקטוז זה הסוד של המתיקות של רוב הפירות שהם מתוקים, כמו מלונים.

ארי שפר: הסטרוקטוז יכול להיות טוב לאנשים עם סכרת, כיוון שהגלוקוז זו הבעיה היותר גדולה עם סכרת.

ארי שפר: כאן, אלה עגבניות טרנסגניות.

ארי שפר: אלה עגבניות סטנדרטיות, לא טעימות במיוחד, זה זן שאנחנו עושים צמחים טרנסגניים.

מאיר שטרית: מה מיוחד בזה?

ארי שפר: תטעם אותו.

מאיר שטרית: חסר טעם.

ארי שפר: יפה, כל הכבוד.

ארי שפר: זה הסטנדרטי, זה הזן הרגיל.

רועי גולדשמיט: רציתי לשאול אם כחלק מהמגמות שלכם גם הוצאתם את הטעם מהעגבניות הסטנדרטיות.

ארי שפר: תנסה את זה.

ארי שפר: זה לא אסיד, זה ללא חומצה.

מאיר שטרית: הוא לא עושה את זה מתוק, זה עדיין חסר טעם.

ארי שפר: נכון, הרקע הזה חסר טעם, ברקע הזה לא נוכל לעשות שום דבר.

ארי שפר: זה רק בשביל הניסוי, לראות אם באמת נוכל לבטל את החמיצות.

ארי שפר: מזה אנחנו יודעים שאנחנו יכולים לבטל את החמיצות.

ארי שפר: הדבר האחרון שעשינו, אלה הצימוקים.

ארי שפר: זה מהשמן.

מאיר שטרית: מוכרים את זה כבר בשוק?

ארי שפר: כן, מוכרים את זה, מתחילים.

מאיר שטרית: בעצם פה לוקחים אותם כמו שהם, טבעיים, ומוסיפים עליהם שמן, זה כל הסיפור.

ארי שפר: נכון, הוא אפילו מתייבש על השיח.

מאיר שטרית: מדהים.

מאיר שטרית: תודה רבה לך.

יורם קפולניק: אנחנו צריכים לזוז לתחנה השנייה שלנו.

אבי פרבולוצקי: אנחנו רק ירדנו קומה, אבל אנחנו רוצים לעשות סוויץ', אנחנו בבנק הגנים.

אבי פרבולוצקי: כדי להדגים במה אנחנו מדברים אני אולי אקח שתי נקודות שמעניינות אותנו כאזרחי הארץ; האחת זה חיזוק הנושא של אור לגויים, השני זה איך להבטיח את החומוס גם לדור הבא.

אבי פרבולוצקי: יש לנו הרבה ממדים לסיפור של אור לגויים, אין לנו בעיה להוכיח במה אנחנו יכולים להיות אור לגויים, רובנו לא מודעים לעובדה שבארץ הקטנה הזאת יש את ריכוז צמחי הבר שהאדם עשה בהם לאורך השנים ויעשה בהם שימוש, מהגדולים אם לא הגדול ביותר בעולם.

אבי פרבולוצקי: יש לנו כ-400 מיני בר שהאדם עושה בהם שימוש.

אבי פרבולוצקי: הם גדלים אצלנו בר, זה ההבדל העיקרי.

אבי פרבולוצקי: עגבנייה למשל, של הקומה העליונה, היא לא אחת מהן.

אבי פרבולוצקי: עגבנייה היא לא חלק מעולמנו, עולם הצומח, אז היא לא ב-400 האלה, אבל החיטה והשעורה והעדשים והאפונה והאגס והתפוח, אתם יכולים לבחון אותי, אני אגיע אולי ל-70 ויש עוד.

אבי פרבולוצקי: הרעיון כאן הוא שזה אוצר שאם לא נשמור עליו, חלקו יילך לאיבוד.

אבי פרבולוצקי: החלק של האוצר הוא לא הפרט אלא דווקא הגנים שבתוכו והגנים השונים.

אבי פרבולוצקי: לא רק שאנחנו צריכים לשמור אותם, אנחנו גם לא בדיוק יודעים למה אנחנו צריכים לשמור אותם, מיד אני אסביר בחלק של החומוס, אבל יש לנו במדינת ישראל אוצר שהוא צמחיית הבר, והרעיון של בנק הגנים הוא איך לדאוג לכך שהאוצר הזה לא ייעלם.

אבי פרבולוצקי: לא ייעלם כתוצאה מפיתוח, משינויי אקלים, לשמור אותו פה בתנאים שלאה מיד תספר ונוכל לעשות בהם שימוש.

אבי פרבולוצקי: מה זה לעשות שימוש?

אבי פרבולוצקי: או מה זה להבטיח את החומוס לדור הבא?

אבי פרבולוצקי: גידול החומוס, מרכיב מרכזי בדיאטה של כל ישראלי מצוי, גם הוא גידול שיש לנו אוכלוסיות בר בישראל.

אבי פרבולוצקי: אנחנו לא יודעים, כחקלאים, מה תהיה המכה הבאה שתנחת על החומוס, כגידול בשדה.

אבי פרבולוצקי: יכולה להיות מחלה, יכולים להיות שינויי אקלים שיורידו את היבול וזה לא יהיה כלכלי, ואנחנו כל הזמן במן מרוץ על סרט נע להיות מוכנים למכה הבאה שתגיע.

אבי פרבולוצקי: למשל השנים האחרונות עם החורפים החמים גומרים לנו חלק גדול מהיבולים במטעים ואנחנו צריכים להיות מוכנים עם התרופה.

אבי פרבולוצקי: כשיש לי חומוס בר, אני יכול להביא ממנו גנים, למשל למחלה שעשויה, שאני עוד לא יודע עליה, אבל היא תתקוף לי את השדה בעוד שלוש שנים.

אבי פרבולוצקי: אם יהיה לי פה מאגר של גנים מחומוס בר מכל מיני מקומות בארץ ואני אדע מה אפשר לעשות איתו, אני אהיה מוכן שנים קדימה.

אבי פרבולוצקי: וזה הרעיון של המקום הזה.

אבי פרבולוצקי: אז יש כאן את האלמנט של אור לגויים, כי יש לנו ריכוז אדיר של צמחי בר בעלי שימוש.

אבי פרבולוצקי: ואני אתן דוגמה לא מהארץ, שיפון.

אבי פרבולוצקי: לא מגדלים בארץ, רובנו לא אוכלים לחם שיפון---

מאיר שטרית: הוא גדל בר בארץ.

אבי פרבולוצקי: יש לנו אוכלוסייה אחת של שיפון בר בגולן.

אבי פרבולוצקי: היא לא רלוונטית לחקלאות ישראל, אבל היא מאוד רלוונטית לחקלאות של קווי רוחב מרכזיים.

אבי פרבולוצקי: אם יהיה שינוי אקלים ושם האקלים מתחמם, הגנים של השיפון הדרומי, של הגולן, פתאום יהיו יקרי ערך, ואז אם נצליח לחבר בעזרת המדע את הדברים האלה, נעזור לגידול השיפון, ולא יגדלו אותו בארץ גם אז.

אבי פרבולוצקי: זה הרעיון של המכון שאנחנו נמצאים בו.

אבי פרבולוצקי: יחד איתו נושאים גם את החלק הירוק.

אבי פרבולוצקי: היות ויש לנו פליסיטי רציני מאוד, אנחנו גם נותנים שירותים לרשות הטבע והגנים ולגורמי שימור לשמור את המינים הנדירים שאין להם שימוש אבל הם גם באיום.

אבי פרבולוצקי: אני חושב שבזה נתתי לכם פרספקטיבה לאן הגענו, ומפה לאה תיקח אותנו.

לאה מזור: אנחנו נעשה סיור קצר, רק לפני כן אנחנו מדברים למעשה בישראל על 2,600 מינים, שזה מדהים.

לאה מזור: בשטח כל כך קטן כמו שלנו המגוון הוא אדיר ואפשר להגיד שחלק ענק מזה עוד אנחנו בכלל לא מבינים מה התכונות שלהם.

לאה מזור: יש להם כל מיני תכונות צמחיות שהיום אנחנו יודעים, אבל יש להם עוד אלפי תכונות צמחיות שהיום אנחנו עוד לא יודעים ולכן השימור לדורות הבאים הוא כל כך חשוב.

לאה מזור: מה שפה בעוכרינו זה הפיתוח המואץ, העיור, הכבישים וכל המקומות האלה, ולכן החשיבות האדירה היא מהר לקחת ולאסוף צמחים מכל מיני מקומות בארץ.

לאה מזור: הארץ מחולקת לבתי גידול שונים לחלוטין, עם מגוון גנטי יוצא דופן בהשוואה לכל המדינות האחרות בעולם, לקחת אותם ולהעביר אותם לפה, לשמר אותם בצורה נאותה, בכדי שבאמת זה יהיה לדורות הבאים.

עדי מתן: כמה נראה לכם שעוד יש?

עדי מתן: את אומרת שיש 2,600, כמה להערכה שלכם אתם צריכים עוד---

אבי פרבולוצקי: לא, 2,600, תחלקי.

אבי פרבולוצקי: אני אתן דוגמה לזעתר, האזוב.

אבי פרבולוצקי: הוא גדל מהחרמון עד הר הנגב.

אבי פרבולוצקי: הזעתר של החרמון לא דומה לזעתר שנמצא בירושלים ובנגב, בתכונות שאנחנו רוצים, בריח, בשמנים האתריים, אז אנחנו צריכים גם, גם, גם וגם.

עדי מתן: אז מה ההערכה, שזה פי חמש, פי עשר?

לאה מזור: לפחות, אני חושבת, שפי חמש ופי עשר, ואולי יותר, זה תלוי.

לאה מזור: אם מין מסוים גדל ב-20 אזורים שונים, אנחנו נאסוף מ-20 אזורים שונים ולא רק 20 בתי גידול שונים, אלא אנחנו ננסה גם לאסוף במקומות שונים בתוך אותו בית גידול.

לאה מזור: הג'י.

לאה מזור: פי.

לאה מזור: אס בא לקראתנו, כי כל דבר היום מתועד בצורה מאוד מדויקת, אפשר לדעת בדיוק מתי אספנו, וכשמדובר בצמחים נדירים אז כשאנחנו מתעדים את זה במערכת המידע של בנק הגנים, אנחנו נתעד את זה גם בצורה לא הכי מדויקת בכדי שאזרח פשוט לא יוכל לבוא לאסוף, וכך לא לחשוף את זה בצורה מדויקת לאנשים שעלולים לפגוע בזה.

אנסטסיה מיכאלי: איך אזרח פשוט יכול לגשת לאותו בנק?

לאה מזור: הוא יכול לגשת אלינו לבנק הגנים, כל אזרח יכול לגשת לבנק הגנים ולבקש זרעים.

לאה מזור: תלוי בכמויות שיש לנו, אבל אנחנו כן מאפשרים.

לאה מזור: צריך לזכור שאנחנו חתומים על אמנת טריו שאומרת שגם אם גוף מסחרי בא ולוקח מאיתנו זרעים, הבעלות של הזרעים היא הבעלות של מדינת ישראל.

לאה מזור: מכיוון שיש כל כך הרבה מינים של זרעים שבעצם מקורם מפה, אז עשויה להיות לזה בעתיד משמעות כלכלית.

לאה מזור: לא היום דווקא.

אנסטסיה מיכאלי: אני אולי לא הבנתי.

אנסטסיה מיכאלי: אתם שומרים את זה עם קוד מסוים.

לאה מזור: בוודאי.

לאה מזור: אנחנו תיכף נראה לכם.

אנסטסיה מיכאלי: שהוא לא גלוי לכל אזרח.

אנסטסיה מיכאלי: זו הכוונה?

לאה מזור: לא, התכוונתי שהנ"צ, שנקודת הציון של הצמחים עצמם בשדה, נגיד בשפלה, אם את הולכת לביקור באיזה שהוא אתר ואת יכולה לזהות את זה, אז זה לא יהיה במדויק, כשמדובר על מינים נדירים.

לאה מזור: אחת הנקודות החשובות זה, מה שגם אבי ציין, זה בנושא של מינים נדירים.

לאה מזור: יש לנו בארץ ספר אדום, בערך 15 מהמינים שקיימים בישראל נחשבים מינים אדומים, שהם בסכנת הכחדה.

לאה מזור: פה גם סדר העדיפויות של בנק הגנים השתנה, בכדי לאסוף מהר ככל הניתן את המינים שהם בסכנת הכחדה ושלא יקרה מצב שהם ייעלמו, כמו שכבר קרה בעבר.

לאה מזור: אנחנו נעשה סיור קצר בבנק הגנים, כדי שתוכלו להתרשם.

לאה מזור: אחת התחנות הראשונות זו התחנה שמעקרים את הזרעים.

לאה מזור: אולי לא הקדמתי בהתחלה, בעצם יש לנו בוטנאים שאוספים את הצמחים בשדה והם חייבים להיות בוטנאים כי הם חייבים לדעת בדיוק להגדיר את מיני הזרעים.

לאה מזור: אחר כך זה מובא כאן למעבדה וכאן מתחילים שלבים שלמים גם של ניקוי ואחר כך כמובן אחרי זה של תחזוק, של איסוף, של שמירה, כאשר עוד נקודה שלא עמדנו עליה מקודם, מכיוון שמדינת ישראל לא רוצה לשמור את כל הזרעים אצלה, אז אנחנו גם שומרים בחוץ לארץ.

לאה מזור: כמעט מכל דוגמה שיש לנו פה באוסף הזרעים, אנחנו מעבירים דוגמית קטנה לקיו-גרדן בכדי לשמור את זה גם אצלם.

לאה מזור: אצלנו זה נארז ונאסף בכמה מקומות ונשמר, אבל יש גיבוי נוסף בקיו-גרדן.

לאה מזור: אולי שמעתם על בנק הגנים בנורבגיה, שקיבל פרסום מאוד גדול באזור.

לאה מזור: שיתוף הפעולה איתם לא קיים כי הם רוצים כסף עבור כל שמירה, בעוד שקיו-גרדן מרגיש שהוא בעצם זה ששומר על מגוון המינים בעולם ולכן הכל נעשה תוך כדי שיתוף פעולה איתם.

לאה מזור: אז זו דוגמה של ניפוי שנערך כאן במעבדה.

מאיר שטרית: זה מה שאתה עושה פה?

מאיר שטרית: באמצעות זרם אוויר אתה מפריח את הלכלוך והזרעים נופלים למטה?

קריאה: בדיוק.

רועי גולדשמיט: אז מה תוחלת החיים של זרע כזה?

רועי גולדשמיט: כלומר צריך לחדש את זה פעם בכמה זמן?

לאה מזור: צריך לחדש את זה, אנחנו לא יודעים בדיוק, זה לא מדע מדויק.

מאיר שטרית: לכאורה זה יכול להחזיק מעמד הרבה מאוד שנים.

לאה מזור: הרעיון הוא לשמור אותם בטמפרטורה מאוד נמוכה, אתם תראו עוד מעט הדגמה, זה במינוס 20 מעלות, ולכן גם הפעילות המטבולית, הפעילות של הזרע, היא שולית.

לאה מזור: במצב הזה, בלחות נמוכה ויש שם מדחסים ששומרים על לחות נמוכה, אנחנו יכולים להגיע למאות שנים.

רועי גולדשמיט: אז זה לא משהו שאתם מחליפים ברמה של פעם בכמה שנים.

לאה מזור: אנחנו לא צריכים.

לאה מזור: יש כן רמה של תחזוק, בכדי אל"ף לבדוק שבאמת אנחנו שומרים על החיוניות---

קריאה: אם תסתכלו, הזרעים נופלים לכאן.

קריאה: זה עובד אוויר מול כוח המשיכה.

מאיר שטרית: כמו הדיש בתקופת התנ"ך.

מאיר שטרית: לוקחים את השיבולים, החמור עובר עליהם, ואז ההוא לוקח את הקלשון זורק את זה ברוח, הרוח מעיפה את המוץ והזרעים נופלים למטה.

לאה מזור: ואתם יכולים לראות גם שיטות אחרות של הפרדה.

לאה מזור: אין דרך אחרת, אלה דברים שאי אפשר לעשות אותם בצורת מיכון.

לאה מזור: היום אנחנו בהיקף יותר מצומצם, אם הייתם באים אתמול, הייתם רואים פה הרבה יותר אנשים.

לאה מזור: יש לנו גם מתנדבים, יש פה גם תרומה לקהילה של עיריית ראשון, אנחנו מטפחים את אותם מתנדבים והם באים לפה אחת לשבוע, אחת לשבועיים, ומעבירים יום עבודה שלם.

לאה מזור: גם אנחנו נהנים ואני חושבת שהם נהנים לא פחות.

אנסטסיה מיכאלי: ומה הם עושים?

לאה מזור: אותו דבר.

לאה מזור: הם מפרידים, הצמחים מגיעים כצמחים מהשדה, ואנחנו כאן ממיינים אותם, מנקים אותם ומכינים אותם לקראת שמירה לדורות הבאים, לקראת הכנת דוגמאות מיוחדות, אתם תיכף תראו אותם.

לאה מזור: יש לנו מה שנקרא גן הצלה.

לאה מזור: יש לנו חלקות ניסוי, שאנחנו לוקחים את מעט הזרעים שיש לנו, או אם זה זן נדיר ויש לנו מעט זרעים, ואנחנו מרבים אותו.

עדי מתן: יש פרוטוקול, שנשאר כך מהצמח, ואז מתחילים.

לאה מזור: נכון.

לאה מזור: יש מערכת מידע מאוד מסודרת של בנק הגנים והוא גם אומר בדיוק.

לאה מזור: אם יש לנו יותר מ-500 זרעים, אנחנו יכולים לתת לעוד אנשים שמעוניינים, או לעוד חברות זרעים, או לעוד גנים בוטניים בעולם.

לאה מזור: אם יש לנו פחות, אנחנו לא נוגעים בהם.

לאה מזור: ועוד דבר שאנחנו עושים, אנחנו גם מוסרים לעשבייה בירושלים את הצמח עצמו, וכך העשבייה באוניברסיטה גם שומרת את הצמח עצמו.

לאה מזור: הם לא מעוניינים בזרעים.

עדי מתן: אבל זה השימור.

לאה מזור: כאן אתם יכולים לראות הנבטה של זרעים, כי אנחנו רוצים גם לראות איזה חומר יש לנו.

לאה מזור: זה לא מספיק שאספנו בשדה.

לאה מזור: אין לנו המון המון פוטוגנים, כי מדובר על צמחיית בר שהיא בסך הכל הסתגלה מאוד לתנאי הארץ והיא יותר עמידה לדברים, וזו אחת התכונות החשובות שאנחנו רוצים לעתיד, כל מיני עמידויות, גם למחלות, גם ליובש, כל מיני הסתגלויות לתנאי הארץ.

לאה מזור: פה מנביטים אותם ורואים, אם הזרעים הם לא חיוניים, זאת אומרת שאנחנו צריכים להמשיך לאסוף עוד פעם מאותו בית גידול.

לאה מזור: אנחנו אוספים בערך 1,000 דוגמיות בשנה.

לאה מזור: אנחנו ניכנס לפה בשני שלבים.

לאה מזור: פה קר.

לאה מזור: זה אחד החדרים.

לאה מזור: אתם יכולים לראות שהזרעים מחולקים, יש זרעים קטנים ויש זרעים גדולים, לכן גם האחסון, גם לדורות הבאים, הוא בצורה שונה, גם כמויות הזרעים משתנות, לפי בתי הגידול.

לאה מזור: אם יש לנו בבית גידול צמח אחד או שניים, אנחנו בכלל לא ניגע בו, אנחנו לא רוצים להפריע לבית הגידול.

לאה מזור: זאת אומרת אנחנו צריכים להתייחס לכל תנאי הסביבה ולקחת אותם בחשבון ואז לראות.

לאה מזור: כל זה מחובר למערכת המידע שלנו.

לאה מזור: כאן אתם יכולים לראות, אנחנו בודקים גם את הטמפרטורה וגם את לחות הזרעים, וגם הטמפרטורה, היא מעולה, אבל לחות הזרעים גבוהה מדי.

לאה מזור: בלחות של 22.5 אנחנו לא נשמור אותו עדיין, כי הלחות גבוהה מדי.

לאה מזור: אנחנו נמתין, אנחנו נוריד את הלחות באמצעות המכשירים שיש פה, ורק בלחות יותר נמוכה אנחנו נשמור את הזרעים, כמו שאמרתי לטווח מאוד ארוך, להרבה שנים.

לאה מזור: במערכת המידע פה אתם יכולים לראות שגם בעזרת בארקו, יש לנו כאן, אנחנו יודעים בדיוק את הזיהוי של אותה דוגמה, גם את הלוקיישן, גם איפה היא תמוקם בעתיד, ולפי זה אנחנו יכולים תמיד להגיע מיד לדוגמה שאנחנו מחפשים, למין ולבית הגידול שאנחנו רוצים.

אנסטסיה מיכאלי: הטמפרטורה הקרה מתאימה לכל סוג של זרע?

לאה מזור: כן.

לאה מזור: זו שאלה מאוד טובה.

לאה מזור: בעולם בעצם מחלקים את הזרעים לשתי קבוצות, זרעים אורתודוקסים, ששייכים לקבוצה האורתודוקסית, אלה הזרעים הרגילים שמתייבשים ואפשר לשמור אותם בצורה של זרעים יבשים להמון שנים, וזרעים אחרים שהם נקראים לא אורתודוקסים, או רציקלנט, שאותם צמחים אסור לייבש.

לאה מזור: זה כמו הדקלין, אם את מייבשת זרע של דקל, לפחות מ-30% או 25% של רוב המינים של דקלין, בסוף בעצם אנחנו מקבלים זרעים לא חיוניים, הם לא ינבטו.

לאה מזור: אבל באקלים של ישראל אין לנו בעיה.

לאה מזור: רוב הזרעים שלנו הם אורתודוקסים, אנחנו מייבשים אותם ומצליחים לשמור אותם בקלות.

לאה מזור: הם נקראים אורתודוקסים ונונ-אורתודוקסים.

אנסטסיה מיכאלי: מה ההבדל?

לאה מזור: ההבדל הוא בלחות הזרעים.

לאה מזור: האורתודוקסים הרבה יותר עמידים.

לאה מזור: אני לא נכנסת לפוליטיקה, אבל הזרעים האורתודוקסים הם העמידים, כי הם יכולים לשרוד גם בלחות של זרעים של 8%, 7% ואפילו 5%.

יורם קפולניק: המעלית הזאת יורדת עוד למטה, כי בקרקע יש לנו מקררים.

לאה מזור: אנחנו לא יורדים למקרר עצמו, זה מינוס 20, אבל אני מראה בדיוק את אותו חדר פה.

עדי מתן: למרות האינפורמציה, הרי זה באמת מכרה זהב, זה העתיד של האנושות, מקום כזה, אז האינפורמציה שמורה גם במקומות אחרים, יש לה גיבוי בבריטניה, בנורבגיה?

עדי מתן: כל האינפורמציה שיש לכם, החל במה זה ואיפה מצאת את זה וכמה יש והבארקו.

לאה מזור: האינפורמציה היום היא כאן, אבל יש לנו שיתוף פעולה עם רשות שמורות הטבע והגנים ועם האוניברסיטה העברית ועם עוד גופים שונים.

יורם קפולניק: יש שיתופי פעולה גם עם בנקים אחרים בעולם.

לאה מזור: האינפורמציה הזאת היום, שיתוף הפעולה גם גורם לכך שאנחנו מוסרים להם מידע והם מוסרים לנו מידע.

עדי מתן: כלומר אצלם יש את כל המדע ש---

לאה מזור: זה לא כל המידע, כי המידע פה מגובה ויש לנו פה חדר שרתים, אבל פה שמירת המידע זה הדבר הפחות...

לאה מזור: יש שיתוף פעולה מאוד גדול בין שני---

עדי מתן: כמה זמן הבנק---

לאה מזור: בנק הגנים קיים כבר 30 שנה, אבל הוא השתנה לחלוטין.

לאה מזור: הוא היה בנק שלא היה לו בכלל תקציב, הוא היה חלק שולי בכל המערכת הזאת ולכן בעצם שמרו ואפילו לא התייחסו כל כך לצמחיית הארץ אלא יותר לזנים שהחוקרים רצו לטפח או שרצו לייצא לחוץ לארץ, או לייבא, דברים כאלה.

לאה מזור: הקונספציה השתנתה לחלוטין מ-2007.

לאה מזור: ב-2007 התחיל כבר האיסוף לפי אותם סדרי עדיפויות שאמרנו לכם, של מינים שחשובים לנו, שיש להם חשיבות כלכלית, חקלאית, לתועלת הציבור, לעתיד, בכלל צמחייה, והנושא העיקרי זה צמחיית ארץ ישראל.

לאה מזור: היתה לך שאלה לגבי החוקרים, זה השלב הבא שלנו.

לאה מזור: לאסוף מכל מיני מדענים את האוסף שיש להם, כי כל מדען שעוסק בטיפוח, יש לו אוסף שלו, שהוא אגר, או קיבל אולי ממישהו שהוא החליף אותו וכולי.

לאה מזור: וגם יש לנו אותו דבר בגידולים אחרים, כמו חיטה למשל, שיש לנו הרבה מטפחי חיטה ואז בעקבות זה, אבל זה השלב הבא שאנחנו הולכים לעשות.

עדי מתן: באוניברסיטת תל אביב אין להם גם משהו?

יורם פלוטניק: יש, המכון לחקר הדגנים.

ענת לוי: כדי לשמר זן מסוים, איזה כמות צריך לשמור ממנו?

לאה מזור: אנחנו מעוניינים בכמה שאפשר, אבל בין 10,000 ל-100,000, זה תלוי גם בזרעים.

אבי פרבולוצקי: ההיסטוריה אומרת ששמרו פחות מדי.

אבי פרבולוצקי: אתה משקיע אנרגיה בשימור ואז אתה עובד עם זה וביום הדין זה לא מספיק.

לאה מזור: זה להדגים לכם מה יש למטה, כי למטה אנחנו לא מכניסים, מינוס 20 מעלות.

לאה מזור: פה זה 4 מעלות.

לאה מזור: אותו דבר, הלחות פה היא לחות נמוכה, יש פה מדחסים גדולים לשמור על הלחות, כי לחות היא מרכיב הרבה יותר חשוב מאשר טמפרטורה מבחינת שימור זרעים.

מאיר שטרית: פה זה אוסף של זרעים?

לאה מזור: נכון, זה אוסף של צמחים לקראת ניקוי, כי לוקח לנו זמן עד שמבצעים את הניקוי, ויש פה גם אוסף ישן, יש פה 20,000 איסופים שונים שחלק מהם הוא מיני בר, אבל חלק גדול מהם הוא מיני תרבות של אוסף ישן של הזרעים שהיה קיים בבנק הגנים הקודם עד לפני 30 שנה, וזה מחכה בתור.

לאה מזור: צריך למיין את זה מחדש.

יורם קפולניק: להכניס אותו לסטנדרטים המודרניים.

יורם קפולניק: אז היו לוקחים שקית, היו שמים בפחית, יאללה, חותמים על זה.

לאה מזור: וגם לא כל כך בטוח שזה נכון.

יורם קפולניק: אתה צריך להוציא מהאוסף הישן, לזרוע כמה זרעים, לראות אם זה חי בכלל, ואז להכניס אותו בסטנדרטים הנכונים.

לאה מזור: כן, ופה זה קצת בעיה.

לאה מזור: פה יש לכם הדגמה של מה שיש למטה, בקנה מידה מאוד גדול.

יורם קפולניק: מה שנשאלתי עכשיו, מצאו במצדה בחפירות זרעים של---

מאיר שטרית: מהבית הראשון?

לאה מזור: לפני אלפיים שנה גדלו זרעים במצדה, צמחו שם צמחי דקל ועצי דקל, ובחפירות של מצדה מצאו הרבה זרעים כאלה וזה נשמר בבר אילן, אצל מרדכי כסלו, ובכל מקרה מרדכי כסלו ניאות לתת מספר זרעים לבחורה בשם---

מאיר שטרית: גלעינים של תמרים.

מאיר שטרית: לא מצאו חיטה.

יורם פלוטניק: לא, מצאו חיטה שרופה, היא לא נבטה, אבל את הד.נ.א אפשר היה לקחת ולעשות אנליזות ולראות את ההבדלים בד.נ.א.

לאה מזור: אבל בנושא של הדקליים, של התמר, לקחו את אותם זרעים והנביטו אותם בקיבוץ קטורה, ואחד מהם באמת נבט, ויש היום צמח שהוא לדעתי כבר בן שבע, משהו כזה.

מאיר שטרית: שעשה תמרים?

יורם פלוטניק: ואתה יודע איך נראו הדקלים לפני אלפיים שנה, והוא גדל.

מאיר שטרית: יש הבדל?

לאה מזור: יש הבדלים.

לאה מזור: זה זן שנכחד, הוא נקרא זן יהודה, היום קוראים לצמח הזה מתושלח, כי הוא באמת יותר גדול ממתושלח.

לאה מזור: מחכים לראות איך זה יתפתח הלאה ולראות אם באמת אפשר להפיק משם כל מיני תכונות ייחודיות שיודעים שהיו קיימות בזן יהודה וזה נכחד.

לאה מזור: תכונות בריאותיות, אני לא יודעת בדיוק.

יורם פלוטניק: אני לא יודע באיזה שלב בדיוק זה נמצא, אבל אחד החוקרים שלנו אחראי על הפרויקט הזה.

יורם פלוטניק: זה היה בעיתון, היה הו-הא גדול, הצליחו, לקחו שלושה שעשו סימנים שהם גדלים, רק אחד הצליח.

מאיר שטרית: אבל אם נשווה למרוקו, שהיא ארץ של תמרים, יש שם, למשל בדרום מזרח מרוקו, מן דקליה באורך של 1,500 קילומטר, ברוחב של כמעט 100 קילומטר, שהכל מלא דקלים.

מאיר שטרית: במרוקו חיים יהודים מאז חורבן הבית הראשון ברציפות, זאת אומרת מרוקו זה לא דבר שנחרב כמו שקרה במצדה, זאת אומרת אם היו דקלים אז, אולי הם ישנם גם עד היום.

מאיר שטרית: שם אין שכלול ואין מדע ופיתוח טבעי וגנטיקה ודמיון ושינוי, שם בטח הדקלים נשארו עד היום אותו דבר, ויש להם דקלים כנראה מסוגים שונים.

מאיר שטרית: אגב, המעניין הוא שבמרוקו יש, לדעתי, אני לא מגזים, עשרות סוגים של תמרים.

מאיר שטרית: אחד הזנים שאני הכי אוהב, אני זוכר אותו מהילדות, עד היום שאני נוסע למרוקו אני קונה כמה קילו, זה זן שקוראים לו בוסקרי, זה סוג של תמרים שכשהוא מתייבש הוא קשה כמו אבן, אתה ממש שובר אותו עם השיניים, מתוק מתוק וקשה כמו אבן.

מאיר שטרית: אין בארץ, לא ראיתי את זה בשום מקום אחר בעולם.

מאיר שטרית: יש כל מיני זנים, בשוק, אני לא יודע אם הייתם במרוקו, נכנסים לשוק, אתה רואה ערמות של תמרים בשוק מוכרים, ערמות ערמות של תמרים, עשרים סוגים של תמרים, טעמים שונים, סטרוקטורה שונה של התמר, אני לא מכיר את כולם.

יורם קפולניק: אנחנו עשינו מחקר דומה על הזיתים, כי גם עץ הזית נשאר הרבה שנים.

מאיר שטרית: ובמרוקו אתה רואה גם עשרות סוגים של זיתים.

לאה מזור: לארץ הביאו דקליים מעירק.

יורם קפולניק: רק לשים את זה בפרספקטיבה, אתם ביקרתם עכשיו במתקן לאומי, זה מתקן של מדינת ישראל, נתרם 50% על ידי משפחת רוטשילד, כמו בית המשפט.

יורם קפולניק: יותר מזה, אני זכיתי להיות מעורב בבנייה שלו, אז מה שקרה זה שתכננו את הבניין ומשפחת רוטשילד גם מממנת ארכיטקט שיבקר את הארכיטקט הישראלי ומה שהוא עושה.

יורם קפולניק: הוא אומר 'מה פתאום שהמקרר יהיה פה?' הוא הוריד לנו את המקרר למטה לקרקע, עכשיו הוא אומר 'זה צריך להיות מוגן מהפצצות', הוא שם כל קיר 1.20 מטר בטון.

יורם קפולניק: זה עוד היה כלום בסוף מה שהוא נתן.

מאיר שטרית: מה זה כל האזעקות האלה?

קריאה: יש פה אדם כלוא.

יורם פלוטניק: אם יש מישהו בפנים, בתוך המקרר, הוא לוחץ ואז אתה יודע באיזה חדר הוא כלוא, בלובי או שבתוך ה---

מאיר שטרית: אבל הוא יודע שהוא צריך ללחוץ...

קריאה: חסרה התמונה שלו, להחליט אם פותחים לו או לא...

יורם פלוטניק: חברים, אנחנו גמרנו את העניין הזה ואנחנו רצים לתחנה הבאה.

אמנון ליכטר: אנחנו נמצאים במחלקה לחקר התוצרת החקלאית.

אמנון ליכטר: האחריות שלנו זה לפתח שיטות איך להביא את הפרי בריא ככל האפשר לצלחת שלנו ושישמור על הערך התזונתי, שישמור על הערך הבריאותי, שישמור על המראה, כל הפרמטרים שאנחנו רוצים.

אמנון ליכטר: יש פה מספר מעבדות, כל אחת מתמחה בתחום אחר של גידולים, כולם יושבים ביחד, טכנולוגיות חדשות זורמות בין המעבדות ומתפתחות.

אמנון ליכטר: הבאתי דוגמאות ספציפיות.

אמנון ליכטר: יש הרבה מאוד דוגמאות, אבל מה שנמצא כרגע על המדף.

אמנון ליכטר: אם זה בתחום של ירקות השורש, אחד הטיפולים שפותחו אצלנו במחלקה בשנים האחרונות זה למנוע את הבעיה של הנביטה של תפוחי אדמה, שהיא צרה צרורה, גם בבית, אבל תחשבו על חדרי קירור עצומים ש---

יורם קפולניק: תחשבו על אוניה שנוסעת עם תוצרת חקלאית לאירופה, ובגלל משהו מתעכבת עוד יום אחד בנמל, אתה יכול להגיע---

מאיר שטרית: עם גינה.

אמנון ליכטר: אז אין בעיה, יש כימיקלים שיודעים לעשות את העבודה, אבל המטרה היא למצוא חומרים שהם חומרים בריאים, טבעיים, שיחליפו את זה.

אמנון ליכטר: הפתרון הוא מאוד פשוט.

אמנון ליכטר: אתם יכולים להעביר.

אמנון ליכטר: זה המנטה, שמן מנטה.

אמנון ליכטר: זו אותה מנטה שנמצאת פה בקופסאות, אבל ממצים את השמן.

יורם קפולניק: אתה לוקח שמן של צמח אחר, מטפל בתפוח האדמה, אתה מקבל פעולה.

יורם קפולניק: במקום לשים חומר כימי, כי יש לנו חומרים שצורבים, אבל אז אתה אוכל בתוך הסלט שלך את החומר הכימי, אתה רוצה להשתמש עם משהו טבעי.

אמנון ליכטר: אפשר בכל שלב לעשות את הטיפול ולחזור ולעשות את הטיפול.

מאיר שטרית: מה הטיפול?

מאיר שטרית: מה עושים?

אמנון ליכטר: מערפלים את שמן המנטה בתוך חדר הקירור, מאדים את זה וזה צורב את הניצנים וזה עוצר.

אמנון ליכטר: אחרי חודש צריך לחזור ולעשות את זה, זה לא טיפול---

יורם קפולניק: תחשוב, אתה עושה את זה בבטן האוניה, אין לך שום בעיה.

אמנון ליכטר: פתרונות לבית עוד לא תכננו.

מאיר שטרית: תביא שמן מנטה, תמרח את תפוחי האדמה.

עדי מתן: זה שמן מנטה רגיל או שזה פותח במיוחד?

יורם קפולניק: זו ואריאציה מסוימת של שמן מנטה.

יורם קפולניק: זה לא סתם השמן, לוקחים חלק מאוד מסוים שיודעים איך לאסוף אותו.

רון פורת: זה זן רימונים, פיתוח של מכון וולקני, הזן נקרא עמק.

רון פורת: הוא זן מאוד מקדים וזה גדל בערבה.

רון פורת: זה נקטף אתמול ביטבתה.

רון פורת: זה גם זן מקדים וגם מאזור שמקדים במיוחד, והם יכולים לייצר רימונים ביולי.

רון פורת: זה המון מחקר ופיתוח שנעשה שם במו"פ ערבה וזה מאפשר לתפוס את רשתות השיווק מוקדם ואז להישאר... יש פה מחקר ופיתוח גם של השבחה של זנים וגם מחקר ופיתוח של איך לגדל את זה, בתנאים הקשים של הערבה.

אמנון ליכטר: הצבע האדום הזה של הרימון זה ממש נס רפואי, כי בערבה שם, עם כל הקרינה---

יורם קפולניק: בדרך כלל בקרינה גבוהה זה דוהה.

יורם קפולניק: כמו שאתה תולה על החבל חולצה בצבע מסוים, ואחר כך אתה בא בצהריים ואתה רואה שעד המקום של החבל יש פס.

יורם קפולניק: כי זה דוהה בשמש.

יורם קפולניק: גם הצבעים של הפירות והירקות שלנו דוהים בעקבות הקרינה של השמש.

עדי מתן: אבל הטעם הוא אותו טעם?

יורם קפולניק: יש קשר בין טקסטורה, ארומה וטעם.

מאיר שטרית: זה די טעים.

מאיר שטרית: יש רימונים בצבע לבן ורימונים בצבע אדום.

רון פורת: במחלקה לאחסון אנחנו למדנו לאחסן רימונים ארבעה חודשים, אז יש לנו זנים מוקדמים מיולי עד נובמבר, פלוס שאנחנו מאחסנים רימונים מישראל תשעה חודשים בשנה.

מאיר שטרית: החומר הזה, אם אתה לוקח ספר, אתה סוגר את הספר ומורח את הדפים עם זה, זה עושה אותו צהוב וזה נשמר כל הזמן.

מאיר שטרית: במרוקו כל הספרים, מורחים אותם בצד הזה, בסידורים.

מאיר שטרית: היום מוכרים ספרים כאלה, אתה רואה, עם סימנים צהובים בחוץ.

אמנון ליכטר: זו עוד מהפכה מהמחלקה שלנו.

אמנון ליכטר: ככה נראים תפוחים גרנד סמית שלא טיפלו בהם אחרי מספר חודשים, הם הופכים להיות חומים.

אמנון ליכטר: טיפול כימיקלי יכול למנוע את החמצון של הקליפה, אבל אנחנו, שוב, מחפשים טיפולים טבעיים.

אמנון ליכטר: פה החוקרת שפיתחה את הטיפול הזה החליטה לחנוק אותם, למנוע מהם בהתחלה חמצן לתקופה של מספר ימים בטמפרטורה מסוימת, וזה נותן איזה שהיא עקה, והעקה הזאת מונעת את ההתפתחות של החום לאורך כל התקופה של האחסון.

אמנון ליכטר: כלומר טיפול אחד של שבוע וגמרת.

אמנון ליכטר: זו מהפכה.

אמנון ליכטר: במדינות מפותחות יש חדרי קירור ושיטות מתוחכמות, אבל מדינות עניות, אפריקה, הם יכולים לעשות את הטיפול הזה בלי בעיה.

אמנון ליכטר: סוגרים את הפרי למשך שבוע בתנאים של חמצן נמוך, זה לא ממש בלי בעיה, צריך לפתח את הטכנולוגיה עדיין, חמצן מאוד נמוך, אבל זה הרבה יותר קל מאשר הטיפולים במה שנקרא קונטרול אטמוספיר, שזה מצריך ציוד מאוד מתוחכם.

מאיר שטרית: זאת אומרת אם אתה שם אותם בתוך שקית כזאת של ואקום, שואב את האוויר מבפנים, זה יישמר.

אמנון ליכטר: באופן תיאורטי אתה יכול, אבל שוב, ברמה של פתרונות לצרכן, אנחנו לא שם עדיין, אנחנו ברמה של פתרונות לתעשייה.

אמנון ליכטר: ויש הרבה דברים כאלה שלמדנו לפתח עבור התעשייה וצריכים ליישם גם עבור הצרכן הביתה.

אמנון ליכטר: כל התחום של תבלינים טריים בארץ זה תחום עצום שהתפתח במכון וולקני משיגעון של בן אדם אחד שהחליט שזה משהו שיילך, אבל הוא לא היה יכול לעשות את העבודה בלי עבודה עצומה שהתבצעה פה במחלקה כדי לפתח את האריזות המתאימות.

אמנון ליכטר: הטכניקה שאתם רואים פה זו טכניקה של אווירה מתואמת.

אמנון ליכטר: המנטה שנמצאת בפנים משחררת פחמן דו חמצני, הוא מצטבר בתוך האריזה והוא מונע את הכמישה של הפרי.

אמנון ליכטר: האריזות האלה פותחו במכון וולקני.

אמנון ליכטר: פה זה באריזה של אגרקסקו, אבל בסך הכל כל הטכנולוגיה הזאת מאפשרת לשלוח היום תבלינים לארצות הברית.

מאיר שטרית: כמה זמן זה נשמר?

אמנון ליכטר: זה יכול גם חודש, בתנאים האלה.

יורם קפולניק: אתה לוקח חבילה של נענע, אם אתה לא שם אותה במקרר בבית, אחרי חצי יום זה הולך פארש.

אמנון ליכטר: זה חלק מניסוי, תראו איזה רענן ויפה.

אמנון ליכטר: זה עדיין חלק מניסוי.

רועי גולדשמיט: אתה לא מוכר את זה באריזה הזו.

אמנון ליכטר: לא, אתה בא לסופרמרקט---

מאיר שטרית: שם הם עושים את זה.

מאיר שטרית: הפטנט הזה עוד לא עובד?

מאיר שטרית: אם הייתי לוקח את זה, זה יחזיק חודש?

מאיר שטרית: אני יכול לקחת את זה?

יורם קפולניק: החבילה שאתה החזקת נקטפה מתי?

יורם קפולניק: לפני עשרה ימים.

מאיר שטרית: והיא נראית טרייה לחלוטין.

אמנון ליכטר: וזה יחזיק עוד שבועיים-שלושה בלי בעיה.

מאיר שטרית: איזה יופי.

אמנון ליכטר: בשביל ללמוד איך לעשות את הדברים האלה, אנחנו צריכים מכשור.

אמנון ליכטר: כל זה עולה כסף.

מאיר שטרית: כשאתה מטייל בעיר העתיקה של פס, שאומרים שהיא שמורת טבע היסטורית שאסור לפגוע בה, מהאו"ם, 2,500 שנה קיימת העיר העתיקה של פס, היא נקראת מדינה.

מאיר שטרית: יש שם קטע שבו צובעים את העורות וצובעים את המשי.

מאיר שטרית: הקטע שצובעים את העורות זה מסריח, כי הרי זה בורסקאות, אתה רואה שם ילדים בני ארבע, חמש, הולכים עם סלים על הכתפיים עם העורות ויושבים בתוך ברכות כאלה, עם כל מיני חומרים, סיד, וזה מסריח לשמים.

מאיר שטרית: באים המון תיירים לראות, אז איך מראים לתיירים את האזור הזה?

מאיר שטרית: כשאתה נכנס לרחוב, נותנים לך חבילת נענע, אתה מריח והולך כל הסיור כך.

מאיר שטרית: פתרון טבעי.

אמנון ליכטר: הייתי בקטע של הכסף.

אמנון ליכטר: המכשיר הזה עולה כמו מאזדה 3, פחות או יותר.

אמנון ליכטר: זה מחיר יקר.

אמנון ליכטר: קנינו בשנה שעברה.

אמנון ליכטר: המכשיר הזה בודק חומרי טבע בתוך פירות וירקות, עלים, כל מה שאתם רוצים.

מאיר שטרית: מה זאת אומרת חומרי טבע?

אמנון ליכטר: הוא למשל יודע למדוד את הרמה של האנטוציאנינים, הפיגמנטים האדומים שנמצאים בפרי, או הכלורופיל שנמצא בעלה.

אמנון ליכטר: הוא משדר אורך גל מסוים, קולט אורך גל אחר ואורך הגל הזה מתרגם אותו לחומרי טבע, לכלורופיל, לאנטוציאנינים ולחומרים שונים והוא יודע אם הצמח נמצא בעקה או לא נמצא בעקה.

אמנון ליכטר: אז אנחנו עושים עבודה כדי לאפיין את המצב של הפרי, הן בשטח והן לאחר האחסון, וזה נותן לנו באמת כלים מאוד חזקים כדי להגיד האם זה שונה מזה.

אמנון ליכטר: זה אנחנו יכולים לראות שהוא שונה מזה, אבל האם זה שונה מזה?

אמנון ליכטר: אנחנו צריכים מכשור עדין ומדויק.

אמנון ליכטר: סוגים נוספים של מכשור, למשל אם אנחנו רוצים לבדוק מוצקות של ענבים.

אמנון ליכטר: הענבים האלה מאוד טעימים אבל יש להם בעיה שהם קצת רכים.

אמנון ליכטר: להגיד אם זה רך או קשה, זה לא חכמה, אבל כדי לדעת מה המגמה העדינה, אנחנו צריכים להיות מסוגלים.

אמנון ליכטר: ..

אמנון ליכטר: אנחנו עכשיו נעשה טסט.

אמנון ליכטר: הוא עכשיו יורד, בודק כל ענב, רושם את הערך שלו, את הקוטר שלו והוא נותן לנו מדד מאוד מדויק לדעת האם הטיפול שעשינו גרם להתרככות או שמר על המוצקות של הפרי.

אמנון ליכטר: כך יש לנו מכשור חדש לבדיקה של פירות גדולים.

אמנון ליכטר: הנה, לדוגמה, החלק הזה יירד אל הפרי, ייגע בו, ישדר מה הגודל של הפרי ואז אנחנו נתחיל לראות את עקומת התגובה של הפרי פה על המחשב.

אמנון ליכטר: ברגע שהוא ייגע בו אתם תראו את העקומה הזאת נפתחת.

אמנון ליכטר: הנה, בבקשה, עכשיו הוא מודד כמה דפורמציה, 3% דפורמציה של הפרי.

אמנון ליכטר: 3% דפורמציה זה מה שאנחנו בדרך כלל לוחצים באופן טבעי.

אמנון ליכטר: הוא יגיד לנו מה ההתנגדות של הפרי כשדחסנו את הפרי ב-3% מהגודל שלו.

אמנון ליכטר: בשביל זה הוא צריך לדעת את הגודל, לחשב את ה-3% ולדעת מתי לעצור את הטסט ולתת לנו את הערך הסופי, שהוא תיכף יגיע, עוד עשר שניות, הוא כבר מתקרב.

אמנון ליכטר: הוא גמר את הטסט, עולה למעלה ועכשיו הוא אמור לתת לנו את הערך.

אמנון ליכטר: הערך של המוצקות של הפרי כרגע 55 ניוטון.

אמנון ליכטר: זה פרי מאוד מוצק.

אמנון ליכטר: אנחנו יודעים להגיד הרבה דברים עם הנתונים האלה, עם הטיפולים שאנחנו עושים, אם הפרי מוכן או לא מוכן.

אבינועם דעוס: אני מראה לכם, התחלתי מהסוף כדי לא לעכב אתכם, שתראו את האפקט.

אבינועם דעוס: מה שאתם רואים כאן זה מכשיר שיודע לפרק את טיפות המים לטיפות מיקרוניות, זאת אומרת שאם אני מפעיל את המכשיר, וזה בדיוק מה שאני עושה---

מאיר שטרית: אתה לוקח את זה מהאוויר?

אבינועם דעוס: יש פה מיכל מים פנימי.

אבינועם דעוס: אתה תיגע, אתה תראה שאתה לא נרטב וזו המטרה, כי כשאתה מרטיב פירות וירקות יש למיקרו אורגניזמים, לכל מעבירי המחלות, תכונה שהרבה יותר נוח להם לתקוף, ואז אתה משתדל לתת את הטיפול.

אבינועם דעוס: מה שאנחנו עושים, אנחנו בודקים חומרים, אנחנו מנסים ליישם חומרים שונים בטיפות המיקרוניות שיודעות לחדור לכל פינה ופינה.

אבינועם דעוס: כלומר אם אני לוקח כזה ארגז ומיישם את זה עליו, הוא נכנס גם בין הגרגרים, כך שהוא עוטף את הפרי בצורה האופטימלית ביותר והוא נושא עליו חומר חיטוי וכך אנחנו יכולים לטפל.

אבינועם דעוס: או בחדרים כאלה, שאנחנו ממלאים אותם בחומרים ואז הם יודעים לטהר לנו גם את הדיפיוזרים שיש שם מושבות של מיקרו אורגניזמים.

אבינועם דעוס: זו השיטה, אם אתה רוצה להרחיב על זה.

אמנון ליכטר: לא, אתה אמרת הכל ויפה מאוד.

מאיר שטרית: זה אמור לשמור את הפרי יותר זמן?

אמנון ליכטר: הוא פותח כדי לשפר את האיכות, זו טכנולוגיה של קירור.

אמנון ליכטר: פה יש אגף של 35 חדרי קירור וכדי להביא את הפרי ממצב של חום, כמו היום, למצב של קירור, אם נשים את זה בחדר קירור רגיל, זה ייקח ימים, אז יש לנו מערכת של קירור מאולץ.

אמנון ליכטר: אנחנו שמים את המשטח של הפרי מול, זה שואב את האוויר הקר דרך הפרי ואז מוריד את הטמפרטורה בשעות בודדות.

אמנון ליכטר: במקום שזה ייקח 24 שעות, זה ייקח 4 עד 8 שעות, להוריד את הטמפרטורה שלו, וזה שווה שבועות של איכות, של שמירה.

אמנון ליכטר: זה היה מתקן שהיה למשל רק בחדרי קירור מסחריים ועכשיו, כשיש לנו אותו פה, אנחנו יכולים לבצע את הניסויים גם פה ולראות מה קורה.

אמנון ליכטר: לכל אבטיח יש מספר, יודעים מה הזן, בודקים מה ההשפעה, מה הזנים שמסוגלים להחזיק חודש, חודשיים, שלושה.

אמנון ליכטר: אם רוצים לדעת איך לשמור אתרוגים, יש לזה ערך עצום, כולם יודעים.

אמנון ליכטר: הם עושים גם את העבודה הזאת.

אמנון ליכטר: זו עבודה של נוער שוחר מדע.

יורם קפולניק: זו קייטנה של שמינית, הם באים לשבועיים הנה, זה נקרא מחנה מדעי.

אמנון ליכטר: פה אלה זנים שונים של מלונים שבודקים את הנשימה שלהם.

אמנון ליכטר: זה סימולטור של בית אריזה.

אמנון ליכטר: בבית האריזה מקבלים את הפרי, צריכים להיות מסוגלים לשטוף את הפרי, לייבש אותו, לארוז אותו, אז כל הקטע של השטיפה זה קטע שפותח פה.

אמנון ליכטר: כל הענף של הפלפלים היום מתבסס על המכונה הזאת.

יורם קפולניק: כל פרי שאתה קונה בסופרמרקט עבר שטיפה באותה מתודה כאילו שאתה שוטף את המכונית שלך.

יורם קפולניק: הוא עבר דרך מברשות.

קריאה: אז יש טעם לשטוף אותו?

יורם קפולניק: עדיף שתשטפי את זה.

יורם קפולניק: אם היית רואה איך זה גדל בשדה, זה לא כזה מבריק ויפה.

אמנון ליכטר: זו הברשה חמה.

אמנון ליכטר: אלה גם שיטות ידידותיות, מים חמים בלבד, לפעמים עם חומרי חיטוי טבעיים, זה עובר הברשה, עובר ייבוש.

אמנון ליכטר: אם זה מלונים או תפוזים או הדרים, אז יש פה מכונה חדשה לציפוי בשעווה, לווקסים, מה שנקרא.

אמנון ליכטר: יש פה מעלית שעולה ויורדת.

אמנון ליכטר: אם אנחנו רוצים להעביר את זה הלאה, זה עובר הלאה, אם רוצים לעשות טיפול בשעווה, זה יורד ומצפה את הפרי.

אמנון ליכטר: יש פה, למשל, ציוד חדש, זה צנטריפוגה, לא מהסוג שיש באירן, אבל זו צנטריפוגה לארגזים.

אמנון ליכטר: אם אנחנו רוצים לייבש תבלינים או ענבים, אנחנו שמים את הארגז פה, לוחצים על הכפתור, שלוש דקות והפרי יוצא יבש, זורק את המים הצדה.

יורם קפולניק: יש גם פרחי נוי וגם צמחי נוי.

יורם קפולניק: השוק שנמצא מעבר לים אליו צריך לשלוח, וצריך לדעת איך אנחנו עושים את הדבר הזה שבסופו של דבר יחזרו ויגידו 'אנחנו רוצים את הזר מישראל ולא זר מהודו'.

אמנון ליכטר: פה המחלקה של הפרחים ומוצרי הנוי היא מאוד פעילה, זה ענף מאוד דינמי.

אמנון ליכטר: מוצרי נוי זה מוצר מאוד מאוד תחרותי בכל העולם, ואנחנו כל הזמן צריכים להתחדש ולמצוא מוצרים חדשים ושיטות חדשות איך להאריך את משך החיים שלהם, מהזמן שקוטפים אותם, דרך האונייה, אחרי זה בדיספליי.

אמנון ליכטר: זו סימולציה לחיי מדף, שהיא סטנדרטית בכל העולם, שמים אותם בוואזות, הוואזות מכילות לא מים, אלה תמיסות סודיות שמכילות כל מיני מרכיבים שמחזיקים את הענפים או את הפרחים במשך הרבה הרבה יותר זמן מאשר הם מחזיקים בבית.

אמנון ליכטר: התמיסות האלה גם יודעות לפתוח את הפרחים בזמן הדרוש, כי אתה לא רוצה שייפתחו באונייה, אתה רוצה שייפתחו בבית של הלקוח.

מאיר שטרית: אז למה לא מוכרים את התמיסות האלה לציבור?

אמנון ליכטר: מוכרים.

אמנון ליכטר: יש חברות או חנויות שאתה יכול לקנות את השקיות האלה.

אמנון ליכטר: בארץ זה פחות מפותח, אבל באירופה זה קיים.

אמנון ליכטר: אתה יכול לקנות ביחד עם הפרחים את השקית, לשפוך לזה.

אמנון ליכטר: תוסיף אקונומיקה וסוכר, זה יעשה עבודה דומה.

אמנון ליכטר: אבל אלה פורמולציות מיוחדות ופה עובדים על הפורמולציות האלה ועל המוצרים החדשים, איך להחזיק אותם.

אמנון ליכטר: מדובר בעשרות רבות של מינים וכל מין חדש יכול להיות גורם תחרות מאוד משמעותי, לכן בלי זה, הענף של הפרחים לא היה קיים.

אמנון ליכטר: כלומר כל הזמן צריך להתחדש, כל הזמן צריך ללמוד, איך לעשות את הדברים נכון.

אמנון ליכטר: עכשיו יש בעיה גדולה, אגרקסקו היתה הקטר העיקרי של כל ענף הפרחים ובלעדיהם אנחנו לא יודעים עדיין איך זה יעבוד.

מאיר שטרית: תקימו חברה פרטית שתעשה את זה.

אמנון ליכטר: חברות פרטיות זה בעיה, הן אל"ף, הן שומרות את הידע אצלן, כי הן מפחדות מהחברות האחרות ואז ידע ציבורי הוא לא---

יורם קפולניק: הם לא ישקיעו בידע ציבורי.

אמנון ליכטר: כן, הן הרבה פעמים קטנות מדי---

מאיר שטרית: אבל אז הן יאכלו אותה.

מאיר שטרית: אתם אומרים להם, ברגע שאתם עושים עבור אגרקסקו מחקר, 'תשמע, בשביל לשמור את הפרחים שלך טוב, אתה צריך לעשות אל"ף, בי"ת, גימ"ל', זה שומר לו את הפרחים.

אמנון ליכטר: אבל מי שאוכל אותה זה ישראל.

אמנון ליכטר: למה?

אמנון ליכטר: התחום שלי זה ענבים, אז חברה קטנה חדשה ייצאה למגדלים מהבקעה פרי לאירופה, בזמן המתאים, פרי נהדר והכל, רק מה?

אמנון ליכטר: שכחו לעשות משהו.

אמנון ליכטר: חברה חדשה, במקום לבוא אליי ולשאול איך לעשות את זה.

אמנון ליכטר: מי נפגע?

אמנון ליכטר: המגדלים של הבקעה נפגעו, השם של ישראל נפגע, כי---

מאיר שטרית: אבל החברה---

יורם קפולניק: לא אכפת לי החברה כרגע, חשוב לי ככה; חקלאי ישראל והתוצרת של החבר'ה האלה לא נמכרה במחיר שהם חשבו שיקבלו.

אמנון ליכטר: זה השם של ישראל.

אמנון ליכטר: אנחנו צריכים לשמור על השם.

יורם קפולניק: הוא לא בא אליך?

אמנון ליכטר: לא.

אמנון ליכטר: הם באו אליי קודם, אמרתי 'יש פה מומחה לזה, מומחה לזה, מומחה לזה, מומחה לזה, ענבים אנחנו יודעים'.

אמנון ליכטר: הם לא הגיעו, כי הם קטנים מדי ובסך הכל יש להם בן אדם אחד שמתעסק בטכנולוגיה.

אמנון ליכטר: בקיצור עם חברות פרטיות זו בעיה, עדיף שהידע יהיה ציבורי, פתוח לכל החברות, הן יידעו להשתמש בזה, אבל צריכים קטרים פה.

אמנון ליכטר: אי אפשר בלי קטרים.

מאיר שטרית: העלים האלה מחזיקים הרבה זמן בכל מקרה, גם בלי שום דבר.

אמנון ליכטר: יכול להיות.

אמנון ליכטר: זה יחסית עמיד, אבל תראה אותו חום וכמוש, אז---

מאיר שטרית: כמוש הוא לא יפה.

יורם קפולניק: יש עוד משהו, אמנון?

אמנון ליכטר: יש עוד הרבה דברים, אבל אני לא אחזיק אתכם.

יורם קפולניק: אני רוצה לסכם כאן, שכאן קצת קר ולא נצא אל השמש.

יורם קפולניק: קודם כל זה היה תענוג לארח אתכם.

מאיר שטרית: תודה רבה.

יורם קפולניק: אנחנו מרגישים לפחות שאנחנו הטבור של המדע, כי הכל עובר דרכנו.

יורם קפולניק: אל"ף, האנשים מגיעים ממוסדות המדע שאתם אמונים על השמירה וההצעה שלו בתוך הבית הכי חשוב.

יורם קפולניק: הדבר השני זה שכל המדענים שלנו מגיעים עם תוצרת של המפעל הזה, כי הממצאים המדעיים עוברים דרכנו ובסופו של דבר יוצאים חזרה לעם ישראל, לחקלאים, לחברות ולכל מיני דברים כאלה, אז אנחנו מרגישים שמעבר לזה שזה כבוד, אני חושב שזה חשוב מאוד שוועדת המדע תראה את המוסד הזה.

יורם קפולניק: אנחנו נשמח גם בעתיד, אם יש זוויות שונות שאתם רוצים לראות, אבל אני חושב שנתנו לכם את התחושה במה מדובר, מה זה מכון וולקני.

יורם קפולניק: אנחנו נמצאים על הצומת ואף אחד לא עוצר פה, אז אני חושב שזה היה חשוב גם לנו להיפתח ואני אשמח מאוד שאנחנו נעשה דברים משותפים בעתיד.

יורם קפולניק: ואת מלח"י איכשהו נפתור גם כן, כי אני חושב שזה טוב לעם ישראל.

יורם קפולניק: אני מודה לכם שבאתם ואתם מוזמנים כל פעם.

מאיר שטרית: מאה אחוז.

מאיר שטרית: תודה רבה על הסיור, אני מאוד נהניתי, אני מקווה שגם החברים נהנו.

מאיר שטרית: זה מעניין.

מאיר שטרית: אני אומר, לבושתי, שזו פעם ראשונה שאני מבקר במכון וולקני, חבל שלא עשיתי את זה הרבה זמן קודם.

מאיר שטרית: למדתי, אני חושב שיש לי כל מיני רעיונות מה אפשר לעשות ומה צריך לעשות ואני מקווה לעשות אותם.

יורם קפולניק: יופי, תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה.