ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 437, 2011-07-26 09:00

דוד רותם: הצעת חוק בתי המשפט (תיקון מס' 60) (איסור פרסום), התש"ע- 2010, והצעת חוק בתי המשפט (תיקון – הגבלת תוקפם של צווי איסור פרסום), התש"ע-2010, של חבר הכנסת נחמן שי, יריב לוין, מירי רגב ואיתן כבל.

דוד רותם: משרד המשפטים, אתם רוצים להציג את החוק שלכם?

יפעת רווה: המצב הקיים מאפשר איסור פרסום שם של חשוד ומאפשר את איסור הפרסום לבקשת החשוד.

יפעת רווה: לפעמים זה עובד.

יפעת רווה: יש מקרים שחשודים יודעים שיש חקירה נגדם, פונים לבית המשפט, מבקשים איסור פרסום, זה נדון ובית המשפט עושה את האיזונים כפי שקבע החוק ושוקל את הנזק האפשרי לנאשם מול זכות הציבור.

יפעת רווה: יש לא מעט מקרים - ככל שעובר הזמן האמצעים הטכנולוגיים מתפתחים כי יש היום גם אינטרנט והדברים הרבה הרבה יותר מהירים - שעד שהחשוד קולט בכלל שיש חקירה נגדו ושיש לו אפשרות לפנות לבית המשפט, השם שלו כבר מזמן מפורסם באתרים, יכול להיות שגם באמצעי תקשורת גדולים יותר.

יפעת רווה: בזמנו נקבע שיותקנו תקנות לעניין יידוע החשוד בזכות שלו לאיסור פרסום שמו.

יפעת רווה: לעניין אופן היידוע.

יפעת רווה: .

דוד רותם: זאת הסתייגות של חבר הכנסת יורי שטרן, שנתקבלה ושמשרד המשפטים הפך אותה לאות ריקה.

יפעת רווה: אני לא חושבת שזאת אות ריקה.

יפעת רווה: זה ויכוח אחר.

יפעת רווה: באמת היה פה ויכוח.

יפעת רווה: אנחנו הבאנו תקנות שקובעות שיש שילוט בתחנות המשטרה ובמקומות שחוקרים.

יפעת רווה: הוועדה לא קיבלה את זה.

יפעת רווה: היה ויכוח.

יפעת רווה: טענו שזה לא מספיק, רצו שכל חוקר ייידע את החשוד על הזכות שלו.

יפעת רווה: המשטרה לא הסכימה לדבר הזה, לכן בסופו של דבר התקנות לא אושרו בכלל.

יפעת רווה: לא בדרך הזאת ולא בדרך הזאת.

יפעת רווה: התחלנו תהליך של חשיבה על תקנות חדשות, אבל באיזה שהוא שלב עלתה הצעה מכיוון הסנגוריה הציבורית – אימצנו את הרעיון הזה - לשנות את כל ההסדר ולקבוע כלל של 48 שעות של איסור פרסום.

יפעת רווה: הגענו אז למסקנה שגם אם היינו עושים את התקנות האלו בדרך כפי שקבעה הוועדה או בדרך אחרת, זה עדיין לא היה נותן מענה למצב בפועל.

יפעת רווה: הזכרתי את הנושא של ההתקדמות הטכנולוגית.

יפעת רווה: לפרסום באינטרנט זה בטח לא היה יכול לתת מענה, לכן חשבנו על צעד שהוא יותר דרסטי, של לעזוב את ההסדרים בתקנות האלו ולקבוע כלל ש-48 שעות לא יפורסם שמו של החשוד.

יפעת רווה: יש לזה חריגים.

דוד רותם: 48 שעות ממתי?

יפעת רווה: לפי מה שנקבע פה זה מרגע שהודיעו לחשוד על קיום החקירה, כשלפני זה למשטרה יהיה אסור בנהלים להוציא את זה.

יפעת רווה: גם בעניין הזה עלתה השאלה מה נקודת הזמן, האם נקודת הזמן שהחלטנו עליה זאת הנקודה הזאת שמודיעים לחשוד על החקירה.

יפעת רווה: מאותו רגע, במשך 48 שעות, לא יפורסם שמו אלא במקרים חריגים שנקבע בחוק.

דוד רותם: נניח שב-7:00 בבוקר עושים חיפוש אצל אדם בבית, דואגים להזמין את כל התקשורת ומודיעים לו רק ב-9:00 שהוא חשוד.

נחמן שי: הוא מתחנן להיכנס לאוטו ולבוא לבד, אבל לא מרשים לו ודואגים שיהיו 150 שוטרים בסביבה כדי שהוא לא יברח.

יפעת רווה: השאלה במקומה.

יפעת רווה: מדובר במקרה של ראש עיריית בת-ים.

דוד רותם: יש לכם זיכרון קצר.

דוד רותם: אני מדבר על הרבה קודם.

דוד רותם: אני מדבר על חיפוש ברח' עזה בקומה השנייה.

יפעת רווה: אפשר לתת הרבה דוגמאות למקרים.

יפעת רווה: הדברים האלה היו לנגד עינינו.

יפעת רווה: תמיד יהיה משהו שאפשר לעקוף אותו.

יפעת רווה: יהיו גם דברים שיהיו בנהלים.

יפעת רווה: היו גם מקרים שלא היו תקינים, המשטרה עצמה אמרה שהם לא היו תקינים ואחר כך נבדקו או שהגיעו ליועץ המשפטי לממשלה.

יפעת רווה: לא כל דבר שנעשה היה תקין.

יפעת רווה: יכול להיות שגם אחרי חקיקת החוק הזה - גם אם נעשה אותו יותר מחמיר - יהיה מקרה של הפרה.

יפעת רווה: אנחנו מנסים במרבית המקרים לסתום את הפרצות שיש היום.

יפעת רווה: השתדלנו ככל האפשר שלא יהיו בזה פרצות.

יפעת רווה: מקרה שבו המשטרה מזמינה אדם לחקירה ב-9:00 וב-6:00 מזמינים את השוטרים והדבר נודע לאדם מהמשטרה זה מצב לא תקין.

יפעת רווה: הכלל הוא שלא מפרסמים את השם של חשוד לפני הגשת כתב אישום מהמועד שבו הרשות הודיע לחשוד על קיום חקירה ועד תום 48 שעות, או עד סיום הדיון הראשון שהתקיים בפני שופט.

יפעת רווה: הכוונה היא שאם אחרי 24 שעות התקיים דיון בפני שופט, לחשוד יש הזדמנות אמיתית לבקש איסור פרסום, אין צורך להמשיך את זה באופן אוטומטי ולכן זה לפי המוקדם מביניהם.

יפעת רווה: החריג הראשון הוא כשפונים לבית המשפט.

יפעת רווה: סביר להניח שזה יהיה כלי תקשורת.

יפעת רווה: בית המשפט התיר את פרסום שם החשוד בגלל עניין ציבורי.

יפעת רווה: לכלי התקשורת נודע על החקירה, זה מעניין אותו והוא לא מעוניין לחכות 48 שעות.

יפעת רווה: במקרה הזה בית המשפט יחליט ויעשה את האיזונים.

יפעת רווה: יש מקרים אחרים שבהם אנחנו התלבטנו אם לבקש אישור בית משפט או לא.

יפעת רווה: אנחנו בסוף החלטנו שזה יהיה שיקול דעת של קצין משטרה, כי הצורך לבקש מבית המשפט עלול לעכב.

יפעת רווה: אלה מקרים שהפרסום נדרש לצורך איתור של חשוד או עד.

יפעת רווה: היו מקרים של בריחת עבריני מין מבית הסוהר, או אדם מסוכן שהסתובב.

יפעת רווה: מדובר בתפיסת עבריין נמלט, אזהרת הציבור מפני אדם העלול לסכנו או צורך חיוני אחר.

יפעת רווה: מקרה נוסף זה שהחשוד מעוניין בפרסום שמו.

יפעת רווה: אדם יכול להיות בטוח שהוא חף פשע והוא רוצה להתראיין לעיתון.

יפעת רווה: כל החקיקה הזאת באה להגן עליו ובוודאי לא למנוע ממנו את האפשרות הזאת.

יפעת רווה: החלק השני של הצעת החוק זה הפרוצדורות.

יפעת רווה: בפרוצדורות נכנסנו לחלקים האחרים של סעיף 70.

יפעת רווה: אין היום הסדרה מלאה של כל הנושא של מתי מערערים, מי הצדדים.

יפעת רווה: חשבנו בפירוש שבמקרה של איסור פרסום שם חשוד של הרשות החוקרת – וזה גם היה לבקשתם - הם לא רוצים להיות אוטומטית צד לדיון.

יפעת רווה: ברוב המקרים הם לא יתנגדו לזה בכלל, לכן אין סיבה שהשוטר יקדיש חצי יום או כמה שזה לא לוקח לדיון בבית המשפט כשאין התנגדות.

יפעת רווה: מה שנאמר מבחינת הגופים החוקרים זה שאפשר להוציא את איסור הפרסום באותו המקרה, ואם יהיה להם איזה שהוא אינטרס הם פשוט יבקשו בקשה לביטול ולא יגיעו לבית המשפט.

יפעת רווה: זה מסדיר את הפרוצדורה של בקשה לביטול איסור הפרסום, הערעור על הבקשה וכיוצא באלה.

יפעת רווה: זאת ההצעה בכללה.

דוד רותם: אתם יכולים להסביר לי את התיקון שלכם בסעיף 70א(ג).

דוד רותם: פעם ראשונה שאני נתקל בשר משפטים שרשאי לקבוע אף בסטייה מהוראות סעיף זה.

דוד רותם: למה?

דוד רותם: למה עולה בדעתכם שאני אתן בוועדה הזאת סמכות לשר - אפילו שזה שר חשוב כמו שר המשפטים - לסטות מהוראות החוק?

יפעת רווה: זה היה יותר טכני מבחינת סמכות מקומית של בית דין לעבודה.

יפעת רווה: אין פה איזה מלחמות כוח מול הוועדה הזאת.

דוד רותם: זה שאין מלחמות כוח נגד הוועדה הזאת אני יודע.

דוד רותם: לי יש הרגשה שיש פה מלחמות כוח נגד שלטון החוק.

יפעת רווה: זאת ממש לא הייתה הכוונה.

יפעת רווה: איך הגעת למסקנה הזאת?

דוד רותם: משום שכאשר המחוקק קובע הסדר מסוים, לא יעלה על הדעת שהשר, עם כל הכבוד לו, יפעל בסטייה מהוראות החוק.

דוד רותם: את יודעת שאני מאוד מעריך את שר המשפטים.

יפעת רווה: אני אגיד לך מה הייתה הכוונה.

יפעת רווה: יכול להיות שאפשר לשנות את הניסוח, זאת אומרת מהדבר שהיה מאוד טכני להפוך את זה.

יפעת רווה: .

יפעת רווה: יש סטיות משלטון החוק.

יפעת רווה: הלוואי שזאת תהיה הסטייה משלטון החוק הכי גרועה במדינת ישראל.

דוד רותם: את זה אני לא מוכן לשמוע מנציג משרד המשפטים.

יפעת רווה: אני אומרת מה הייתה הכוונה.

יפעת רווה: אפשר לשנות את הניסוח.

יפעת רווה: הכוונה הייתה פה לעניין סמכות מקומית, לעניין בתי דין לעבודה.

יפעת רווה: אפשר לכתוב את זה בצורה מפורשת.

יפעת רווה: אנחנו בהתחלה כתבנו ואחר כך הסתבר שיכול להיות שאלה דברים שיהיו נתונים לשינויים טכניים.

יפעת רווה: אפשר לכתוב את זה בצורה יותר מדויקת.

יפעת רווה: בהחלט לא הייתה פה כוונה לסטות משלטון החוק.

יפעת רווה: הדברים נאמרו כמובן בציניות לפני כן.

יפעת רווה: נחמן שי ההצעה שלי היא שונה, היא לא קשורה.

יפעת רווה: .

דוד רותם: אני מבין שיש לך התחייבויות מסוימות כלפי הממשלה.

נחמן שי: אתה הסברת לי שכשנכנסים לחדר של הועדה הזאת כל הנדרים.

נחמן שי: .

דוד רותם: נחמן, שלא יהיה לך שום טעות.

דוד רותם: אני לא מחויב בשום הסדר שאתה הגעת אליו עם הממשלה.

דוד רותם: הבעיה הגדולה היא שאתה מחויב.

זהבה גלאון: מה זה ההסדר?

נחמן שי: אין הסדרים.

נחמן שי: הממשלה העבירה את הצעת החוק, אבל יחד עם זאת היא אמרה שהיא תובא ביחד וכו'.

קריאה: זה לא רק תובא ביחד.

נחמן שי: היא מובאת באותה ישיבה לאותו דיון.

נחמן שי: חלק מהדברים שהצעתי לא מקובלים על הממשלה.

נחמן שי: נדבר על זה תיכף.

יפעת רווה: אפשר לקרוא את החלטת ועדת שרים?

נחמן שי: כן, אני מדבר על ועדת שרים.

דוד רותם: מה אומרת החלטת ועדת שרים?

יפעת רווה: החלטת ועדת שרים אומרת שהתנאי להחלטת הממשלה זה שהמציעים התחייבו לנוסח שמהותו היא עיגון בחוק של האפשרות לצד המעוניין לבקש מבית המשפט בחינה מחודשת של צו איסור פרסום נוכח חלוף הזמן וקיומן של עובדות חדשות כמוצע בהצעת החוק הממשלתית, כלומר הצמדה להצעת החוק הממשלתית.

יפעת רווה: זאת ההתחייבות.

דוד רותם: אני אומר לך איפה הבעיה.

דוד רותם: אני כחבר הקואליציה מחויב להחלטות ועדת שרים, לכן אם זה יגיע להצבעה אני אצביע נגד.

דוד רותם: נחמן שי ומולה לא מחויבים להחלטות.

יפעת רווה: לא הבנתי למה המציעים לא מחויבים.

דוד רותם: כי הם לא חברים בקואליציה.

דוד רותם: החלטות של ועדת שרים מחייבות אותם.

דוד רותם: יכול להיות מצב שהקואליציה תצביע אחר כך נגד החוק.

שלמה מולה: הקואליציה תצביע נגד החוק?

יפעת רווה: תהיה החלטת ממשלה נגד.

יפעת רווה: .

דוד רותם: הם יכולים לעשות מה שהם רוצים.

דוד רותם: הקואליציה דורסנית וריבונית.

שלמה מולה: דורסנית אני מסכים, ריבונית אני לא בטוח.

נחמן שי: הרקע להצעה שלי הוא ריבוי יתר של שימוש בצווי איסור פרסום במדינת ישראל.

נחמן שי: נעשה מאוד נוח למשטרה להסתיר חקירות באמצעות צו איסור פרסום.

נחמן שי: כאשר היא יודעת שהיא לא תוכל להתמודד עם האינפורמציה שדולפת או יוצאת באופן כזה או אחר מחדרי החקירות, היא מטילה צו איסור פרסום.

נחמן שי: זאת ההגנה הכי טובה.

נחמן שי: זה שימוש לא ראוי ולקוי.

נחמן שי: יש, למיטב ידיעתי, כ-300 צווי איסור פרסום בשנה, שזה מספר רב מאוד.

נחמן שי: מניסיוני, אחרי תקופה מסוימת, צווי איסור הפרסום נעשים חסרי טעם וחסרי תוחלת.

נחמן שי: כפי שאמרה גם החברה ממשרד המשפטים, בעולמנו המגוון והעשיר האינפורמציה לא נשארת יותר בתחומי הבית, היא מתפזרת באמצעים רבים ומשוכללים גם בתוך ישראל וגם מחוצה לה.

נחמן שי: כך נוצר מצב אבסורדי שהציבור יודע ולומד על פרטיה של חקירה שמתנהלת, ואילו כלי התקשורת הישראלים לא יכולים לדווח עליה.

נחמן שי: כלי תקשורת זרים כן מדווחים עליה.

נחמן שי: כל מה שאזרח במדינת צריך לעשות זה להקליד את המידע שיש בידיו באמצעות גוגל או מנוע חיפוש אחר כדי לדעת את כל האינפורמציה.

נחמן שי: היא אולי לא תהיה הכי מדויקת, אבל היא בוודאי תיתן לו את הסביבה שבה הסיפור הזה מתנהל.

נחמן שי: היו כבר מקרים שבתי המשפט בסופו של דבר הגיבו על כך וקראו למשטרה או לגורמים שעומדים מאחורי המשטרה, כמו שירות הביטחון הכללי: "תראו, חברים, הסיפור בחוץ, על מה אתם מגינים בסוף, הלא הסוסים ברחו מהאורווה ואין טעם בזה יותר".

נחמן שי: אני וחבריי ניסינו באמצעות הצעת החוק הזאת לקבוע איזו שהיא גדר לשימוש בצווי איסור פרסום, לקבוע תהליך שבו אחת לתקופה מסוימת יבואו נציגי המשטרה לבית המשפט ויסבירו מדוע הצו הזה עדיין תקף ואי אפשר להפסיק אותו.

נחמן שי: יש גם צווים שהם לאורך זמן רב מאוד.

נחמן שי: צריך לקבוע איזה שהן נקודות או תחנות בדרך כדי לצמצם את השימוש הדרקוני בצווים.

נחמן שי: זאת הייתה נקודה אחת בהצעת החוק.

נחמן שי: הנקודה השנייה, כפי שהערת בצדק, נוגעת לעמדתם או למעמדם של כלי התקשורת שמגיעים לבית המשפט מתוקף העניין הציבורי ומבקשים מבית המשפט להסיר את צו איסור הפרסום.

נחמן שי: בית המשפט מתיר או אוסר.

נחמן שי: ההשתתפות שלהם לא קבועה ולא מוסדרת.

נחמן שי: אני הצעתי בהצעת החוק שיינתן מעמד מוסדר לכלי התקשורת ולמועצת העיתונות שמייצגת אותם.

נחמן שי: צריך לבדוק ובדיוק להגדיר כך שזה יהיה חלק בלתי נפרד מהתהליך,שזה לא יהיה מחווה או רצון טוב מצד בית המשפט אלא עוד מרכיב אחד בהגנה על חופש העיתונות במדינת ישראל.

שלמה מולה: אני הצטרפתי להצעת החוק הפרטית של חבר הכנסת נחמן שי ואחרים.

שלמה מולה: כאשר נותנים צו איסור פרסום ומופיע מידע לא מדויק בצורה כזאת או אחרת, יש בו לפעמים יותר נזק מאשר תועלת.

שלמה מולה: בגלל צו איסור פרסום קשה לפעמים לבוא בטענות לכלי התקשורת שלא מפרסמים נתונים או פרסומים מדויקים.

שלמה מולה: באים ואומרים שיש צו איסור פרסום.

שלמה מולה: מנסים לעקוף את זה, המידע זולג בצורה כזאת או אחרת, או מישהו מדליף את זה לכלי התקשורת בחו"ל שיש להם עניין או אינטרס מסוים.

שלמה מולה: לפעמים צווי איסור פרסום והשימוש בהם יוצרים איזה שהוא לחץ לא סביר גם למתדיין עצמו.

שלמה מולה: אני חושב שככל שנהיה חשופים יותר, כלומר נדע יותר, המידע שיגיע בצורה מדויקת יסייע למתדיינים בשני הצדדים.

שלמה מולה: אני לא חושב שיש מישהו אצלנו כאן – בוודאי לא אצל חברי הכנסת - שאם יש באיסור צו פרסום עניין ביטחוני מובהק זה לא בראש מעייניו.

שלמה מולה: ממש לא.

דוד רותם: ענייני ביטחון המדינה כן בראש מעייניו.

שלמה מולה: אמרתי.

דוד רותם: לפי המשפט שאמרת מי שיקרא את הפרוטוקול יבין שענייני ביטחון המדינה.

דוד רותם: .

שלמה מולה: אמרתי שענייני ביטחון המדינה הם בהחלט הדבר החשוב ביותר שאנחנו באים לקבוע.

שלמה מולה: עניינים שקשורים לעניינים אזרחיים, לחקירה אזרחית או לפרשה שאין לה הרבה עניין ביטחוני.

שלמה מולה: .

שלמה מולה: גם בשם עניין ביטחוני יש צווים דרקוניים שאתה מגלה שאין קשר בין העניין הביטחוני המובהק לבין.

שלמה מולה: .

שלמה מולה: זה נכון שאנחנו לא נקבע את זה.

שלמה מולה: בית המשפט יקבע אם יש בזה עניין, כן או לא.

שלמה מולה: אני חושב שהצעת הממשלה לא משפרת בצורה משמעותית, לכן אני חושב שהמתווה שמוצע במסגרת הצעת החוק הפרטית מעגן או מאפשר.

שלמה מולה: אני גם חושב שמותר לנו לבוא ולהגיד לכלי התקשורת שרוצים לשמור על הדמוקרטיה שלנו.

שלמה מולה: אי אפשר לבוא ולהגיד להם: " אנחנו לא רוצים להקשיב לכם".

שלמה מולה: כמו שאנחנו באים בטענות למה הם לא מפרסמים בצורה מדויקת, כך אי אפשר להיות שותפים לחקיקה שמייצרת מראש איזה שהוא תהליך של עיוות במידע ובקמצוצי מידע.

שלמה מולה: אנחנו נמצאים בעולם אחר, בעידן פייסבוק, בעידן אינטרנט, בעידן של גוגל, בעידן אחר לגמרי.

שלמה מולה: אנחנו כולנו יושבים פה ואון ליין מקבלים חדשות באיי-פון.

שלמה מולה: זה המצב.

שלמה מולה: ההתמודדות שלנו צריכה להיות התמודדות עיקשת.

שלמה מולה: מצד אחד היא שומרת על ביטחון המדינה, מצד שני, היא שומרת על הדמוקרטיה.

זהבה גלאון: אני חושבת שיש סתירה בין שתי ההצעות המובאות.

זהבה גלאון: אני רוצה לתמוך בהצעותיהם של נחמן שי, של שלמה מולה וחברים נוספים.

זהבה גלאון: אני חושבת שיש כאן התנגשות בין שתי תפישות עולם.

זהבה גלאון: בעיני הפומביות, הפרסום צריך להיות הכלל, כאשר איסור הפרסום והעיקול צריך להיות החריג לכלל.

זהבה גלאון: יש כאן איזה שהוא שיבוש מערכות.

זהבה גלאון: אני ממש לא מבינה את ההצעה הממשלתית.

זהבה גלאון: היא מחמירה עוד יותר את התיקון שעשיתם לפני כמה שנים.

זהבה גלאון: מה שבעצם אתם מבקשים לעשות עכשיו זה להרחיב את איסור הפרסום.

זהבה גלאון: אתם מבקשים שב-48 השעות הראשונות יהיה צו איסור פרסום אוטומטי והעיתונות תהיה זאת שצריכה ללכת לבקש להסיר את צו איסור הפרסום.

זהבה גלאון: אני בכלל רוצה לבטל את איסור פרסום שם חשוד.

זהבה גלאון: אני בכלל לא חושבת שצריך לקבל את ההצעה שלכם.

זהבה גלאון: היה צריך לבטל אותה כבר אז, ב-2002, מתי שזה לא היה.

זהבה גלאון: כל הזמן מסבירים לנו שיש כאן אינטרסים מתנגשים, עיקרון פומביות המשפט וזכות הציבור לדעת מול עיקרון החפות וזכות האדם לשם טוב.

זהבה גלאון: אנחנו מכירים את כל הטיעונים האלה וזה נכון, אבל ההצעה הזאת מבקשת לשרת – בעיקר - אינטרסים של נבחרי ציבור.

זהבה גלאון: כשמדברים באזרח מהשורה אין התעניינות כזאת גדולה.

זהבה גלאון: נבחרי ציבור זה שם כולל.

זהבה גלאון: אנשי ציבור זאת הגדרה יותר נכונה.

זהבה גלאון: אנחנו עדים לזה שלפני כמה שבועות או לפני כמה חודשים הייתה פרשה שכולנו ידענו עליה דרך הפייסבוק והרשתות החברתיות.

זהבה גלאון: הפרשה לא הגיעה לכלי התקשורת.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שכבר היום התקשורת צריכה לרוץ לבית המשפט.

זהבה גלאון: כיוון שאותה פרשה לא נחשפה יכול להיות שהציבור יצא נפגע מהדבר הזה.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שיש את אפקט הדומינו.

זהבה גלאון: כשמפרסמים סיפור אחד - בעיקר כשזה נוגע לאיש ציבור - שומעים על זה ויודעים את זה.

זהבה גלאון: הדבר הזה מביא לתלונות נוספות.

זהבה גלאון: מה שבעצם היום אתם מבקשים לעשות זה למנוע פרסום, להגן על חשודים ובכלל לתת לחשוד אופציה לאיפול בנימוק שהפרסום אולי יגרום איזה שהוא נזק חמור בפרטיות שלו.

זהבה גלאון: פעם התפישה הייתה - בעיני זאת התפישה הנכונה - שצריך להשאיר לבית המשפט לאסור פרסום שם של חשוד אם זה ימנע שיבוש בחקירה, אם יש איזו שהיא סכנה לביטחון מוחשי.

זהבה גלאון: מה שאתם עושים עכשיו זה באופן גורף הולכים להגן על לחשודים ונותנים לגיטימציה לאיפול ולטיוח.

זהבה גלאון: אני חושבת שצריך להתנגד מכל וכל להצעה הממשלתית.

זהבה גלאון: יש לתמוך חד משמעית בהצעה שלכם.

זהבה גלאון: ראיתי את העמדה שנשלחה ממשרד ליבליך- מוזר, שאני מתנגדת לה.

זהבה גלאון: אני מקבלת את ההצעה של נחמן שי.

זהבה גלאון: לעשות טלאי על טלאי או להביא רפורמה כוללת שלוקחת הכל בחשבון זה לא ממן העניין.

זהבה גלאון: אני מציעה להתנגד למסמך הזה.

זהבה גלאון: אני מציעה לקבל את ההצעה שלכם.

נחמן שי: למיטב ידיעתי - אולי נציגי המשטרה שיושבים פה יאשרו - היה מו"מ או קשר בין המשטרה למועצת העיתונות.

נחמן שי: קיבלתי ממועצת העיתונות שהמשטרה הכירה בעובדה שהשימוש בצווי איסור פרסום הוא מקיף, גורף, שיש מקום ליצור תהליך שבו אפשר יהיה להסיר אותם בפרקי זמן יותר קצרים, שתהיה בדיקה שוטפת לגביהם וכן הלאה.

נחמן שי: זה לא דבר שהורדתי מהשמיים.

נחמן שי: המשטרה כבר הייתה בתהליך של הסכמה בנושא הזה.

נחמן שי: הצעת החוק שלי רק לוקחת את זה מדרגה אחת קדימה ומעגנת את זה כדי שזה לא יהיה תלוי בהסכמים, אלא שיהיו לזה רגליים יותר עבות ויותר חזקות.

יפעת רווה: אני רוצה לשאול את חברי הכנסת מולה ושי אם ההתחייבות שלהם לא עומדת בעינה.

שלמה מולה: זה לא מה שאנחנו אומרים.

שלמה מולה: לא התחייבנו מראש שנקבל את עמדת הממשלה.

שלמה מולה: התפקיד שלנו לבוא, לדבר איתכם תוך כדי הדיון בוועדה, לשכנע אתכם שהצעת החוק שלנו היא הכי חשובה, שהיא יותר טובה.

שלמה מולה: אתם צריכים לדבר איתנו.

יפעת רווה: העניין הוא שאנחנו לא באים כאנשים פרטיים.

יפעת רווה: אנחנו כפופים לעמדת ועדת שרים.

שלמה מולה: ועדת השרים מסמיכה אותך כשאת מגיעה לפה.

יפעת רווה: היא לא הסמיכה אותי.

יפעת רווה: בגלל זה אני שואלת.

יפעת רווה: יש עמדה מאוד ברורה של ועדת שרים שאני מחויבת לה, תהיה אשר תהיה דעתי האישית.

שלמה מולה: מאחר שוועדת השרים כבר החליטה שאתם צריכים לקבל את עמדת הממשלה, את אומרת לנו ללכת איתך.

שלמה מולה: זה לא הדבר.

יפעת רווה: זאת עמדת ועדת שרים.

שלמה מולה: לא.

שלמה מולה: בדרך כל באים ואומרים: "אנחנו תומכים בהצעת החוק בתיאום עם הממשלה".

יפעת רווה: זאת ההחלטה הפעם.

שלמה מולה: תיאום עם המשלה זה לא אומר שאנחנו מקבלים את העמדות שלכם as is, אלא אנחנו באים ואומרים שנתכנס לדיון.

יפעת רווה: זה נכון, אדוני, רק שאין פה החלטה של תיאום שהייתה מאוד ברורה.

נחמן שי: האם ההסכמה שלנו אומרת שאנחנו לא יכולים להתנגד להצעת הממשלה?

נחמן שי: לא.

נחמן שי: אני אפילו לא ידעתי עליה.

יפעת רווה: על ההחלטה של ועדת שרים לא ידעת?

נחמן שי: על ההחלטה אני יודע.

נחמן שי: אני לא אתנער ממנה.

נחמן שי: בהבנות שהיו לא הסכמתי לקבל את הצעת החוק הממשלתית.

נחמן שי: זה משחק אחר לגמרי.

נחמן שי: זה אפילו לא הובא לידיעתי.

נחמן שי: אני מערער בזה.

נחמן שי: אני בטח לא יהיה שותף להצעה שנועדה למנוע לחלוטין פרסומים במשך 48 שעות.

נחמן שי: זה הפוך לגמרי לתפישת העולם שלי.

יפעת רווה: זה לא מה שנאמר.

יפעת רווה: נאמרו דברים מאוד ברורים.

יפעת רווה: לא נאמר בתיאום, נאמר מה שהקראתי לפני כן.

נחמן שי: אנחנו נדבר בינינו ונראה מה אפשר.

נחמן שי: אני לא מתנער מדברים שהסכמתי.

דוד רותם: נוכח האמור לעיל תומכת הממשלה אך ורק בהצעה שלפיה רשאי מי שמעוניין בביטול החלטת בית המשפט על איסור פרסום רגיש לבית המשפט שנתן את ההחלטה..

דוד רותם: בקשה לביטולה ומתנגדת ליתר חלקי ההצעה.

דוד רותם: ככל שהמציע מסכים להתניות הללו הוא יודיע שבוועדה הוא לא ינסה לקדם את החלק שהממשלה אינה מסכימה לו, הרי שהממשלה תומכת בהצעת החוק בקריאה טרומית.

נחמן שי: זה השר אומר.

שלמה מולה: אתה מקריא את הפרוטוקול של המליאה?

דוד רותם: נחמן שי קיבל את זה.

זהבה גלאון: הא קיבל את זה, אבל הוא לא הכיר את ההצעה הממשלתית.

שלמה מולה: הצעת החוק הממשלתית לא הונחה בזמנו.

יפעת רווה: היא הונחה לפני.

שלמה מולה: אני מדבר על אותו יום של הדיון.

שלמה מולה: לא הייתה הצעת החוק.

נחמן שי: ההבנות עסקו רק בעניין ההצעה שלי.

נחמן שי: הממשלה אמרה שמתוך ההצעה שלי היא מקבלת את זכות העמידה של הנאשם בבית המשפט, שהיא רוצה לעגן אותה כי היא בשלה לזה.

נחמן שי: לעניין הקצבת הזמנים וכן הלאה היא אמרה שדעתה לא כדעתי והיא לא מוכנה לכך.

נחמן שי: אני מקווה שאני אשכנע – אולי את חבריי פה – שגם בזה.

נחמן שי: .

דוד רותם: אתה הסכמת לא לקדם את יתר הצעת החוק שלך שהממשלה מתנגדת לה.

שלמה מולה: בכל ועדה שהיא לא חייבים לקבל תמיד את עמדת הממשלה.

שלמה מולה: אם הקואליציה והאופוזיציה יגיעו למסקנה שהדבר הנכון הוא לחוקק את החוק בלי לקבל את עמדת שר המשפטים, אז הדבר היחיד ששר המשפטים יכול לעשות זה להגיש הסתייגות.

יפעת רווה: זה נכון, אבל זה סותר את ההתחייבות שלכם.

נחמן שי: ממתי הצעת החוק הממשלתית הזאת?

יפעת רווה: לפני שנה וחודש.

נחמן שי: איך היא רכבה על הסוס השחור הזה?

נחמן שי: איך היא קפצה על גבו של הסוס הזה?

דוד רותם: נחמן, אתה אמרת דברים חכמים בדיון במליאה.

נחמן שי: אני לא חושש.

דוד רותם: אתה אמרת: "אני רק אומר כך.

דוד רותם: אני יודע שהממשלה מגבילה אותי בחלק מההצעה שלי, ואני מקבל את זה".

דוד רותם: אומר השר גלעד ארדן: "אם אנחנו מעגנים ונעגן ביחד בהסכמה את אותה זכות עמידה גם לתקשורת, עשינו משהו חשוב".

דוד רותם: היושב-ראש שואל אותך: "לכן אתה מסכים להתניות של השר ארדן ושל שר המשפטים"?

דוד רותם: אתה אומר: "נכון, אני מקבל את זה, אם כי יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט לימד אותי שאפשר בדיונים לפעמים.

דוד רותם: .".

דוד רותם: היושב ראש אומר לך: "אפשר גם לא".

נחמן שי: אני חוזר על עצמי שזה אפילו לא מקורי.

שלמה מולה: הוא נותן לך קרדיט מלא.

זהבה גלאון: זה להכשיר את השרץ של ההצעה הממשלתית.

דוד רותם: אני יכול לתת עצות לכולם איך כן מקיימים ולא מקיימים החלטות ועדת שרים.

דוד רותם: ההבדל הוא רק בדבר אחד.

דוד רותם: אנחנו כולנו רק בני אדם.

דוד רותם: זה במקרה הטוב.

דוד רותם: לא תמיד ולא כולם.

דוד רותם: כאשר אתה מפר פעם אחת את ההסכמה הזאת אתה משלם מחיר יקר.

דוד רותם: צריך עכשיו נחמן שי להחליט מה הוא עושה עם זה.

נחמן שי: למדתי רק אתמול על הצעת החוק הממשלתית הזאת.

נחמן שי: לא הכרתי את הצעת החוק הממשלתית.

דוד רותם: אין הצעת חוק ממשלתית, יש רק את הצעת החוק שלך.

דוד רותם: הצעת החוק שלך סורסה סירוס כימי בלי חוק כי החוק עוד לא פורסם.

דוד רותם: רק אתמול העברתי אותו.

נחמן שי: אפללו מאוד גאה.

דוד רותם: אני שמח שהוא גאה, אבל מה שקרה הוא שאפללו, שהוא מהמפלגה שלך, הביא אותך למצב של סירוס כימי באופן מוחלט.

זהבה גלאון: לסירוס הכימי אנחנו מתנגדים.

דוד רותם: אתם יכולים להתנגד למה שאתם רוצים.

דוד רותם: הנה לך עוד חוק שיעבור למרות שאתם מתנגדים.

דוד רותם: אני מתעלם רגע מהצעת החוק הממשלתית, יש רק את הצעת החוק של חבר הכנסת נחמן שי.

דוד רותם: בהצעת החוק שלך יש סעיף אחד שנשאר.

נחמן שי: זכות העמידה של התקשורת.

נחמן שי: נקדם את זה.

נחמן שי: את היתר נשאיר ונחזור בהמשך.

דוד רותם: הצעת החוק שלך שונתה היום, יש בה רק סעיף אחד.

דוד רותם: אני לוקח את הסעיף הזה ומכניס אותו להצעת החוק הממשלתית.

נחמן שי: אבל אז יש לי דילמה מאוד קשה אם אני יכול לתמוך בעצמי, אני מרגיש שאני מכשיר את הטריפה.

דוד רותם: אתה יכול להכשיר את הטריפה.

דוד רותם: יש לך רק בעיה אחת.

דוד רותם: אני לא יכול לדון בשתי הצעות יחד, משום שהצעת החוק שלך עוד לא הגיעה לקריאה ראשונה, הצעת החוק שלהם היא כבר לשנייה ושלישית.

דוד רותם: אני יכול לקיים את הדיון , אבל אני לא יכול להצביע ולעשות מיזוג של הצעות החוק.

דוד רותם: אני רק יכול לצרף את הסעיף שלך להצעה שלהם, ולציין בחוק שזה על פי הצעת החוק הפרטית של נחמן שי.

דוד רותם: לא תקבל קרדיט על זה שהעברת חוק, זאת אומרת לא תופיע בסטטיסטיקה.

נחמן שי: שזה נזק כבד.

דוד רותם: אני יכול לדון עכשיו בהצעה שלך לקריאה ראשונה, להצביע עליה, אבל אז אני גומר את ההצבעה עליך ואני ממשיך לדון בהצעה שלהם.

דוד רותם: אתה תוכל לשבת פה ולהתנגד למה שאתה רוצה, אבל אני אדון בהצעה שלהם בנפרד.

נחמן שי: על זה אין לכם בעיה, נכון?

דוד רותם: אין שום בעיה.

דוד רותם: רבותיי, מה שנשאר מהצעת החוק של חבר הכנסת נחמן שי וחבריו, יריב לוין ומירי רגב, זה סעיף (ה4): "החליט בית המשפט לאסור פרסום לפי סעיפים קטנים (ד), (ה) או (ה1), יקיים בית המשפט דיון במעמד הצדדים בהקדם האפשרי ולא יאוחר משבעה ימים מיום מתן ההחלטה;" זה הסעיף שהסכמתם לו?

נחמן שי: לא.

נחמן שי: לזה הם לא מסכימים כרגע, לצערי.

מיכל גולד: הנוסח הוא רק מה שיש בהצעת ועדת שרים.

דוד רותם: מה כתוב שם?

מיכל גולד: זה חופף ל-70ג בהצעה הממשלתית: "צד שמעוניין בביטול איסור הפרסום, יוכל להגיש בקשה לבית המשפט".

מיכל גולד: צד שמעוניין כולל גם כל גוף תקשורת.

דוד רותם: האם הנוסח הזה מקובל עליך, אדוני?

נחמן שי: אני דיברתי על התקשורת, לא על צד שמעוניין.

נחמן שי: צד שמעוניין ממסמס את זה לכלל עם ישראל.

נחמן שי: הרגישות שלי והדגש שלי הוא על מקומה של התקשורת ועל החשיבות שיש לה.

נחמן שי: אני הדגשתי שהתקשורת היא זאת שדוחפת בדרך כלל, לא השכן מהקומה השלישית.

נחמן שי: התקשורת רוצה.

דוד רותם: "נוכח האמור לעיל תומכת הממשלה אך ורק בהצעה שלפיה רשאי מי שמעוניין בביטול החלטת בית המשפט להגיש לבית המשפט שנתן את ההחלטה, ומתנגדת ליתר חלקי ההצעה".

נחמן שי: הפנייה שלי הייתה למועצת העיתונות ולנציגי כלי התקשורת.

דוד רותם: אני יודע, אבל אתה אחר כך הסכמת למשהו אחר.

נחמן שי: זה לא.

דוד רותם: אדוני יקרא בבקשה את פרוטוקול הדיון.

דוד רותם: אתה כך אמרת.

נחמן שי: זאת לא הייתה ההבנה.

נחמן שי: ההבנה הייתה, הגישה הייתה והבקשה הייתה לאפשר לתקשורת מתוך הכרה של חשיבות התקשורת והתפקוד שלה בחברה דמוקרטית, לא שכל אחד יוכל לבוא.

נחמן שי: אם כל אחד יכול לבוא זה בסדר, אני לא מחדש דבר.

נחמן שי: חבריי אומרים שאני לא מחדש דבר.

נחמן שי: אני דיברתי על תהליך מסודר שבו התקשורת תוכל לבוא לבית המשפט כמו שהיא באה היום.

דוד רותם: איפה יש פה תקשורת?

נחמן שי: יש עורכי דין שמייצגים תקשורת.

דוד רותם: עורכי דין זה תקשורת?

נחמן שי: זה היה הדגש.

נחמן שי: לא אמרתי שכל אחד רשאי לבוא לבית המשפט.

דוד רותם: אם אני כותב שרשאי כל מי שמעוניין בביטול החלטת בית המשפט על איסור פרסום, לרבות מועצת העיתונות וכלי תקשורת.

מיכל גולד: אולי אני אתן את הרקע כולו לאיך הגענו להצעת החוק.

מיכל גולד: כמו שחבר הכנסת שי הציג, בשנת 2006 המפכ"ל ביוזמתו הקים צוות שכלל את נציגי העיתונות ואת אנשי המשטרה.

מיכל גולד: הקימו איזו שהיא ועדה שהגישה המלצות לגבי כל הרפורמה.

נחמן שי: עברו 5 שנים.

מיכל גולד: אחרי הרפורמה שהוגשה יצאה טיוטה של נוהל משטרתי שמסדירה הרבה מהדברים שמוסדרים בהצעה שלכם כך שמלכתחילה הבקשה תהיה ל-7 ימים, אם רוצים הארכה צריכים אישור של דרג בכיר לעוד תקופה מסוימת.

נחמן שי: למה אתם מתנגדים להכליל את זה?

נחמן שי: ברור שלא המצאתי את זה.

מיכל גולד: יש שם שיקולים שמתווים את שיקול הדעת של המשטרה.

מיכל גולד: זה אחד מהם.

מיכל גולד: לכאן ולכאן.

מיכל גולד: זה יכול להיות לשני הצדדים.

מיכל גולד: זה עכשיו באישור של היועץ המשפטי לממשלה.

מיכל גולד: אני מקווה שבקרוב אנחנו נצא עם הנוהל הזה.

מיכל גולד: המחשבה הייתה להתחיל עם נוהל, לראות איך זה הולך בשטח, ואם נראה בהמשך שהוא מוצלח, נוכל לעגן בחקיקה.

מיכל גולד: אם נעגן את זה בחקיקה יהיה קשה אחר כך לשנות את זה.

מיכל גולד: קביעה קטגורית כך שכל 7 ימים נחזור לבית משפט זה עומס מאוד כבד על בתי המשפט.

דוד רותם: העומס על בתי המשפט הפך להיות כלי שחוק בוועדה הזאת.

דוד רותם: די.

דוד רותם: עוד מעט תהיה בוררות חובה, הכל ילך לבוררות.

מיכל גולד: המשטרה תבקש 7 ימים מראש בתור התחלה.

מיכל גולד: אחרי זה צריך אישור של דרג בכיר יותר.

מיכל גולד: הנוהל הזה מדבר גם על המעמד של כלי תקשורת.

מיכל גולד: זה נמצא כרגע באיזה שהוא דיון פנימי.

מיכל גולד: אנחנו עוד לא גיבשנו את הדעה לגבי מועצת העיתונות וגם בכלל לגבי כלי תקשורת.

מיכל גולד: נראה לי נכון להמתין שנסדיר את זה בנוהל.

מיכל גולד: אפשר לקבוע שאחרי תקופה מסוימת שהנוהל..

נחמן שי: זה בדיוק מה שאני לא רוצה.

דוד רותם: גם אני לא רוצה.

נחמן שי: את אמרת בעצמך שזה התחיל ב-2006.

נחמן שי: אנחנו כבר ב-2011.

נחמן שי: כשהתחלתי את הצעת החוק הזאת כבר עברה שנה והמשטרה עוד לא הזיזה את עצמה.

נחמן שי: נוח היה לה יותר ההסדר הנוכחי, שהוא לא הסדר, מאשר שתהיה איזו שהיא מחויבות פה.

נחמן שי: אנחנו בקרב עמנו חיים, לא במקום אחר.

נחמן שי: עכשיו אתם תאמרו: נעשה את הנוהל.

נחמן שי: או שאומרים לכם דברים לא נכונים, או שאתם אומרים להם.

נחמן שי: הנוהל הזה מחכה שנה, שנתיים.

נחמן שי: בינתיים הפריץ ימות, הכלב ימות או העיתונות תמות.

נחמן שי: לזה אני לא מסכים.

נחמן שי: מה שאפשר לקחת מתוך זה ולהכניס לתוך החוק, נכניס.

נחמן שי: תעשו את הנוהל.

נחמן שי: אני ניסיתי לזרז את כל האנשים שמטפלים בזה ולהסביר את חשיבות העניין.

נחמן שי: המצב הנוכחי הוא המצב הכי נוח להם.

נחמן שי: הם יכולים לעשות מה שהם רוצים.

נחמן שי: הם יכולים לעצור אנשים, להוציא צווי איסור פרסום, לא לדווח לאף אחד, לחכות חודשים על חודשים.

נחמן שי: במדינות חושך הדבר הזה מקובל.

נחמן שי: את זה אני לא רוצה.

נחמן שי: יסתיים הנוהל, יפעילו אותו.

נחמן שי: הוא לא בוער לאף אחד.

נחמן שי: מי לוחץ על המשטרה?

נחמן שי: אף אחד לא לוחץ.

נחמן שי: מה שאפשר להכניס להצעת החוק הזאת, נכניס להצעת החוק.

נחמן שי: תסיימו את הנוהל, תפעילו אותו, ננסה לעגן אותו שוב בחוק.

דוד רותם: אני הולך לאשר לקריאה ראשונה את החוק של חבר הכנסת נחמן שי וחבריו בנוסח הבא: "החליט בית המשפט לאסור פרסום לפי סעיפים קטנים (ד), (ה) או (ה1), יקיים בית המשפט דיון במעמד הצדדים בהקדם האפשרי ולא יאוחר מ-7 ימים מיום מתן ההחלטה.

דוד רותם: רשאי כל צד מעוניין, לרבות מועצת העיתונות וכן כל גוף ציבורי אחר אשר יאושר לכך על ידי שר המשפטים, לבקש את ביטול ההחלטה לאיסור פרסום כאמור.

דוד רותם: "

מיכל גולד: זה אומר שצריכים לחזור לוועדת שרים.

נחמן שי: זה בדיוק מה שוועדת שרים אמרה.

דוד רותם: אני בהצעת החוק הזאת נמצא בהכנה לקריאה ראשונה.

דוד רותם: אחר כך יש שנייה ושלישית.

ד.: מה זה מעמד הצדדים?

מיכל גולד: המעמד של מועצת העיתונות לא מוגדר בחקיקה.

נחמן שי: הוא גוף קיים, הוא גוף סטטוטורי.

מיכל גולד: גם לשכת עורכי הדין היא גוף קיים ואנחנו לא כותבים בחקיקה שהיא תוכל לפנות בנושא מסוים.

נחמן שי: למה?

דוד רותם: אני מדבר על קריאה ראשונה.

דוד רותם: כשנגיע לקריאה שנייה ושלישית תסבירו את מעמד מועצת העיתונות ואת כל הדברים האלה.

דוד רותם: או שנאשר את זה לשנייה ושלישית, או שאחר כך נשנה את זה.

דוד רותם: לא יכול להיות מצב שחבר כנסת הגיש הצעת חוק, הגיע לתיאום עם הממשלה ועכשיו כל אחד מבין משהו אחר בהסכמות.

יפעת רווה: הטיעון כתוב בצורה ברורה בהחלטת ועדת שרים.

דוד רותם: החלטות ועדות שרים לא מחייבות את חבר הכנסת כל זמן שהוא לא התחייב למשהו.

יפעת רווה: ניסיתי להבין מקודם אם יש התחייבות או אין התחייבות.

דוד רותם: יש התחייבות.

דוד רותם: גם אם נחמן יגיד שאין התחייבות אני יודע לקרוא פרוטוקול.

דוד רותם: מכיוון שאני כן מחויב להחלטת ועדת שרים עד כמה שאני רוצה כשאני רוצה, אז אני לא אקדם את הסעיפים האחרים.

דוד רותם: נחמן מסכים לזה.

דוד רותם: אני בא ואומר: רבותיי, אני רוצה לאשר לקריאה ראשונה ולא לחבר את זה יחד ולהעמיד אותו במצב שהוא צריך לתמוך בהצעה שלכם.

דוד רותם: לזה הוא לא התחייב.

דוד רותם: אני רוצה לאשר את זה לקריאה ראשונה.

מיכל גולד: אולי אפשר להוריד את המילים "לא יאוחר מ-7 ימים".

שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו מברכים על ההצעה שעומדת כרגע על הפרק, על ההצעה של חבר הכנסת נחמן שי.

שירה בריק-חיימוביץ: לגבי הסעיף המסוים שעומד על הפרק חשוב לנו מאוד שלניסוח שהוקרא כרגע יתווסף כל צד מעוניין, לרבות כלי תקשורת.

שירה בריק-חיימוביץ: מועצת העיתונות, לטעמנו, לא יכולה להישאר כאן כצד מייצג שנמנע במפורש בלי שיובהר שיש גם מעמד לכל עיתון ועיתונאי.

שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו הצבענו גם במזכר שהעברנו, שלא תמיד יש אחידות דעים ואחידות עמדות בנוגע להתרות פרסום ואיסור פרסום, ולא ראוי שעיתונים יתאמו את העמדות שלהם לגבי איסור פרסום.

שירה בריק-חיימוביץ: לא בהכרח מועצת העיתונות יכולה לדבור בשמם בקול אחד.

שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו כמובן לא חושבים שזאת בעיה שמועצת העיתונות תימנה בכל מקום אחר שאין צד אחר, עיתון אחר, כלי תקשורת אחר שמעוניין.

שירה בריק-חיימוביץ: חשוב לנו שהניסוח יהיה: "או שאין בהוראות סעיף קטן (ה4) כדי למנוע צירופם וזימונם של צדדים מעוניינים נוספים, כגון כלי תקשורת ועיתונים", או כפי שהצענו: "שמועצת העיתונות וכל כלי תקשורת בעיתון שביקש להיות צד יזומנו".

ישגב נקדימון: אני מצטרף לדברים שאמרה עו"ד בריק- חיימוביץ.

ישגב נקדימון: במצב המשפטי הקיים, לפי הפסיקה של בית המשפט העליון, לכל עיתונאי יש זכות עמידה לבקש הסרה של איסור פרסום.

ישגב נקדימון: אם אנחנו מקבלים עכשיו הסדר שמגביל את זה רק למועצת עיתונות או כל גוף ציבורי אחר, אנחנו בעצם משנים מהמצב המשפטי הקיים.

ישגב נקדימון: אני לא חושב שזאת כוונתם של המציעים ושל המחוקקים.

דוד רותם: לא צריך להוסיף את זה בכלל.

ישגב נקדימון: אני אגיד למה כן חשוב, למה כן יש פה את התוספת החשובה.

ישגב נקדימון: אני חושב שאנחנו לא צריכים לשנות.

ישגב נקדימון: מה שהצעת החוק מוסיפה חידוש חשוב ומאוד יעיל זה את המנגנון של הזמנת אותם גורמים רלוונטיים לדיון, מה שלא בהכרח מתקיים היום.

ישגב נקדימון: היום הדבר הזה תלוי במידה רבה ביוזמה של כלי התקשורת לבוא, לפנות מיוזמתם ולבקש.

ישגב נקדימון: כאן הצעת החוק יוצרת מנגנון חשוב ומאוד נחוץ של הזמנה יזומה של אותם נציגים.

ישגב נקדימון: אם אנחנו מזמינים, צריך להזמין את כלי התקשורת.

דוד רותם: את מי צריך להזמין?

ישגב נקדימון: כרגע כתוב כאן: "יוזמנו לדיון".

דוד רותם: מי יוזמן לדיון?

ישגב נקדימון: אני חושב שבית משפט.

דוד רותם: את מי?

ישגב נקדימון: את כל כלי התקשורת.

דוד רותם: זאת אומרת כל אתר אינטרנט וכל תיק תקשורת.

ישגב נקדימון: למה לא?

ישגב נקדימון: אחרת אנחנו יוצרים כמה סיווגים של כלי תקשורת.

דוד רותם: גם זה לא כל כך נורא.

דוד רותם: תאמין לי, אני כבר יצרתי את זה מזמן.

דוד רותם: יש כלי תקשורת הגונים וכלי תקשורת לא הגונים.

דוד רותם: זה לא חדש.

דוד רותם: בוא נניח שיש איזה אתר אינטרנט שבקושי מכירים אותו.

דוד רותם: נניח ששכחנו להזמין כלי תקשורת, איזה ערוץ אתר אינטרנט שולי.

דוד רותם: מה יקרה?

דוד רותם: יבואו ויגידו: זה לא מחייב אותנו, זה כן מחייב אותנו?

שירה בריק-חיימוביץ: כוונתי הייתה לא ליצור חובה להזמין את כל כלי התקשורת באשר הם לדיון.

שירה בריק-חיימוביץ: כוונתי הייתה שאפשר להשאיר שיוזמנו נציגי מועצת העיתונות, אבל להבהיר בחוק שגם כל צד מעוניין, היינו כלי תקשורת שהודיע שהוא מבקש להצטרף לדיון, יוזמן לדיון.

שירה בריק-חיימוביץ: זאת הייתה המטרה.

שירה בריק-חיימוביץ: רק למען הסר ספק שחלילה בתי משפט יאמרו שמועצת העיתונות היא הדוברת הרשמית המוסמכת של כל קולות כלי התקשורת השונים באשר הם.

שירה בריק-חיימוביץ: הצעתנו הייתה רק לדייק את זה במובן הזה שמועצת העיתונות וכל כלי תקשורת ועיתון אשר ביקשו להיות צד לדיון, יוזמנו לדיון.

שירה בריק-חיימוביץ: מבחינתנו אפשר לוותר על כל גוף ציבורי אחר.

שירה בריק-חיימוביץ: אני לא חושבת שראוי שיהיו גופים ציבוריים שייצגו כמכלול את כלי התקשורת.

שירה בריק-חיימוביץ: אין בהכרח אחידות דעים לגבי כל בקשה ובקשה.

שירה בריק-חיימוביץ: יש כלי תקשורת שלא יהיו מעוניינים, שלא יחשבו שזה נכון להתיר את פרסום שם החשוד, לכן הצענו לסעיף (ה4) שזה יהיה מועצת העיתונות וכל כלי תקשורת ועיתון אשר ביקש להיות צד לדיון.

דוד רותם: אתם גוף ציבורי?

ישגב נקדימון: אנחנו גוף שהוקם ופועל על פי חוק הרשות השנייה.

ישגב נקדימון: אנחנו לא מגדירים את עצמנו כגוף ציבורי.

דוד רותם: זה לא חשוב איך אתם מגדירים את עצמכם.

ישגב נקדימון: זה לא תאגיד סטטוטורי.

דוד רותם: תחזור לתפקידך הקודם ותיתן לי פרשנות בשאלה אם חברת החדשות או הערוץ השני הוא גוף ציבורי.

ישגב נקדימון: מה שניסיתי להבהיר בדבריי זה בעצם את הנושא של זכות העמידה, שלא ישתמע מהסעיף כפי שהוא שאנחנו שוללים זכות עמידה מכלי תקשורת בגלל שזה לא מועצת העיתונות או גוף ציבורי.

ישגב נקדימון: זה מה שחשוב להדגיש בהסדר החוקי החדש.

דוד רותם: אין לי שום כוונה להטריף את בית המשפט בכך שאני אודיע לו שיש חקירה וצו איסור פרסום כשהוא לא יודע מכך.

שירה בריק-חיימוביץ: לא זאת הייתה הכוונה.

ישגב נקדימון: החשוב הוא שלא ישתמע מזה שאנחנו שוללים זכות עמידה בדיון מאיזה שהוא כלי תקשורת.

יפעת רווה: כתבנו כל מי שמעוניין.

יפעת רווה: זה יכול להיות מועצת העיתונות, זה יכול להיות גוף ציבורי, זה יכול להיות אדם פרטי, זה יכול להיות כלי תקשורת.

יפעת רווה: כל אחד שמעוניין.

יפעת רווה: כל אדם שמעוניין יכול לפנות.

יפעת רווה: לא צריך להגביל את זה.

מיכל גולד: סעיף (ה4) מדבר על דיון בלי בקשה, זאת אומרת שבית משפט יהיה מחויב לקיים דיון ביוזמתו.

דוד רותם: שמענו כל מיני הבהרות.

דוד רותם: חבר הכנסת שי, איך אתה רוצה להתקדם בעניין שלך?

נחמן שי: יש בקשה של משרד המשפטים לחכות עם ההצבעה ולא להצביע היום.

דוד רותם: האם זה מקובל עליך?

נחמן שי: אני חושב שזה רעיון טוב.

דוד רותם: אני לא מפסיק את הדיון בהצעת החוק הממשלתית שעשויה להיגמר.

דוד רותם: אני אסייע בידך.

דוד רותם: אני מוכן לגמור את הצעת החוק שלהם, לאפשר לך לבקש רוויזיה ואז בדיון על הרוויזיה תגיע איתם להסכמות.

זהבה גלאון: זאת הצעה טובה.

נחמן שי: אנחנו נשב לשיחה.

נחמן שי: אני אנסה לשכנע אותם.

יפעת רווה: אנחנו מסכימים.

דוד רותם: אנחנו עוברים חזרה להצעת החוק הממשלתית.

נועה ברודצקי-לוי: חוק בתי המשפט (נוסח משולב), התשמ"ד-1984.

נועה ברודצקי-לוי: מוצע להוסיף את סעיף (ד1) לסעיף 70 בנושא איסור פרסומים.

נועה ברודצקי-לוי: (1) לא יפרסם אדם שמו של חשוד שטרם הוגש נגדו כתב אישום, מהמועד שבו הודיעה רשות חוקרת לחשוד, על קיומה של חקירה נגדו של חשד לביצוע עבירה ועד תום 48 שעות עוד עד סיומו של הדיון הראשון שהתקיים בפני שופט בעניינו של החשוד, לפי המוקדם מביניהם.

דוד רותם: אני לא אוהב את המלים "מהמועד שבו הודיעה רשות חוקרת".

דוד רותם: זה לא המועד.

יפעת רווה: מה ההצעה החלופית?

נועה ברודצקי-לוי: האם אפשר לקבוע מהרגע שאדם הגיע לחקירה?

נועה ברודצקי-לוי: יכולה להיות מחלוקת מתי בדיוק הודיעו לו.

מיכל גולד: מודיעים לו לפני שהוא מגיע לחקירה.

מיכל גולד: נועה ברודצקי-לוי לפעמים בשלב שבו מודיעים לו על זה שהוא צריך להגיע לחקירה הוא לא יודע על מה החקירה, על מה מדובר.

מיכל גולד: נראה לי שזה עשוי להיות בעייתי.

יפעת רווה: מה דעתה של הסנגוריה הציבורית?

יואב ספיר: הנוסח הזה הוא נוסח שהתקבל בסופו של דבר בהסכמות.

יואב ספיר: אני מבין את הקושי שהיועצת המשפטית מעלה ושהיושב-ראש מעלה.

יואב ספיר: אני מניח שאתם מתכוונים למה שקורה לפני שהודיעו לו.

נועה ברודצקי-לוי: לא רק על השלב הזה.

דוד רותם: מתי מתחילים לספור את ה-48 שעות?

יפעת רווה: מה שאומר היושב ראש זה לקבוע מרגע שהוא ממש פיזית מגיע לתחנת המשטרה, לא מהרגע שהודיעו לו.

יפעת רווה: זה בעצם מועד יותר מאוחר וברור יותר.

יואב ספיר: לא בטוח כמה זה ברור יותר.

יואב ספיר: זה גם לא תמיד יותר מאוחר.

יואב ספיר: לפעמים מודיעים לו להגיע לתחנת המשטרה.

יפעת רווה: ואז הוא מגיע יותר מאוחר.

דוד רותם: יואב, אני רוצה לדעת מתי אני מתחיל לספור את ה-48 שעות.

יואב ספיר: אני לא רואה פגם בתחילת הספירה ברגע שהודיעו לו שהוא חשוד.

נועה ברודצקי-לוי: השאלה אם כשמודיעים לו בטלפון להגיע לחקירה במשטרה.

נועה ברודצקי-לוי: .

דוד רותם: אדוני, אתה חשוד בביצוע עבירה, תבוא בבקשה לתחנת המשטרה.

יואב ספיר: הרעיון הוא שצריך לתת לו שהות לפנות לבית משפט כדי לממש את האפשרות לאסור פרסום.

יואב ספיר: הרעיון הוא שהוא יכול לממש את זה מהרגע שבו הוא יודע שהוא חשוד.

יואב ספיר: מהרגע הזה הוא יכול להרים טלפון לעורך דינו ולהגיד שיש פרשה כזאת וכזאת וצריך לפעול לאיסור פרסום השם.

נועה ברודצקי-לוי: השאלה אם ברגע שמודיעים לו טלפונית להגיע לתחנת המשטרה לחקירה זה מספיק ברור לו.

יפעת רווה: זה לא צריך להיות ברור לו, צריך להיות ברור שאסור לפרסם את זה.

יפעת רווה: בצדק שאלת אותי בתחילת הדיון על אותם מקרים שהודיעו לכלי התקשורת וכלי התקשורת המתינו.

יפעת רווה: ככל שמאחרים את זה זה עלול להחריף את הבעיה.

יפעת רווה: אם הודיעו לו והוא מגיע למחרת, אז אנחנו נותנים עוד 24 שעות שבהן אין איסור פרסום.

דוד רותם: אם הודיעו לו שהוא מוזמן מחר לחקירה.

דוד רותם: .

יפעת רווה: בינתיים אפשר לפרסם.

דוד רותם: .

דוד רותם: .

דוד רותם: הוא ירוץ לבית המשפט ויבקש איסור פרסום.

יפעת רווה: בצורה הזאת לא נתנו לו את ה-48 שעות וכל מה שעשינו פה ירד לטמיון.

יפעת רווה: הרעיון הוא לתת לו 48 שעות אוטומטיות שאסור לפרסם.

יפעת רווה: אם אני מודיעה למישהו היום שאני רוצה לחקור אותו אבל הוא מתייצב מחר, אז בינתיים לא מתחיל לרוץ איסור הפרסום האוטומטי ואפשר לפרסם את זה.

יפעת רווה: יש יותר סיכוי שיקרה מה שאמרת בהתחלה, שזה יודלף לכלי התקשורת ולא יהיה איסור פרסום אוטומטי.

ישי שרון: להיפך, הוא יגיע לחקירה ויחכו שם אמצעי התקשורת.

יפעת רווה: זה יפגע בו הזמן הזה.

נועה ברודצקי-לוי: יש כאן שני סוגים של חששות.

נועה ברודצקי-לוי: חשש אחד זה מה שאת מצביעה עליו, שהוא באמת חשש שעליו צריך לתת את הדעת, והחשש השני, שאנחנו רצינו להצביע עליו, הוא אם האדם שמקבל הודעה טלפונית מבין על מה הוא צריך ללכת להוציא צו איסור פרסום.

נועה ברודצקי-לוי: האם בטלפון כשהוא מקבל הודעה שהוא צריך להגיע לחקירה הוא יודע בדיוק על מה מדובר?

יפעת רווה: יכול להיות שלא.

יואב ספיר: אם האלטרנטיבה היא התייצבותו בתחנת המשטרה, אז הוא עדיין לא מבין.

יואב ספיר: מתי הוא אמור להבין?

יואב ספיר: כשאומרים לו שהוא חשוד.

נועה ברודצקי-לוי: נכון, ואז השאלה אם ברור לכולם ממתי נספרים ה-48 השעות האלו.

נועה ברודצקי-לוי: אנחנו מדברים על אפשרות אחת שלפעמים זה כן יהיה מספיק בשיחת טלפון שמודיעים לו שיגיע לחקירה, לפעמים זה לא יהיה מספיק.

יפעת רווה: זה לא תורה למשה מסיני מה שכתבנו.

יפעת רווה: את נותנת יותר זמן שזה עלול לדלוף.

יפעת רווה: אתם אמרתם משהו עם שבת וחג.

נועה ברודצקי-לוי: זאת בעיה נוספת.

דוד רותם: יש לי פה פנייה של דב חנין שטוען ש-48 שעות לא מספיקות.

דוד רותם: הוא רוצה 96.

דוד רותם: אני חושב שהוא צודק.

דוד רותם: אדם מוזמן לחקירה, הוא עוד לא יודע מה קורה איתו, הוא עוד לא מבין מה הסיפור.

דוד רותם: אתה אומר לו שיש לו 48 שעות כדי לרוץ לבית משפט לבקש צו איסור פרסום.

דוד רותם: לפעמים פרסום בתקשורת יכול לחסל אותך.

דוד רותם: כשפרסמו שיושב-ראש ועדת חוקה חשוד בזיוף ייפויי כוח, אז קודם כל פרסומו, לא ביקשו תגובה.

דוד רותם: אני מחכה להתנצלות שחבר הכנסת נחמן שי הבטיח לי.

דוד רותם: פרסמו.

דוד רותם: מכיוון שזה היה בעיתון שאין לו הרבה קוראים זה לא היה כל כך נורא, אבל תן לי את ה-96 שעות כדי לרוץ ולמנוע את זה.

דוד רותם: זה דב חנין, שהוא בדרך כלל.

דוד רותם: .

זהבה גלאון: אנחנו לא רואים את זה איתו עין בעין.

זהבה גלאון: אנחנו חושבים ש-48 שעות זה יותר מידי.

שלמה מולה: 48 שעות זה יותר מידי.

שירה בריק-חיימוביץ: הניסוח הזה הוא ניסוח בעייתי, בפרט שאנחנו זוכרים שזה חוק שיש בצידו סנקציה פלילית, סנקציה עונשית.

שירה בריק-חיימוביץ: המינוחים צריכים להיות מאד מדויקים ומאוד בהירים.

שירה בריק-חיימוביץ: כאשר אנחנו שומעים מהצד של המציעים שיכול להיות שהניסוח הזה הוא לא תורה מסיני.

שירה בריק-חיימוביץ: .

יפעת רווה: אני חושבת שהוא כן ברור.

יפעת רווה: אפשר לדבר עליו, אבל כדאי לעשות משהו שהוא לא מוטעה.

שירה בריק-חיימוביץ: אם החשוד עצמו לא יודע מתי זה המועד שבו הודיעו לו..

יפעת רווה: הוא יודע חד משמעית.

יפעת רווה: אפשר לדון בזה, אבל אני חושבת שזאת טעות לשנות.

שירה בריק-חיימוביץ: צריך להיות איזה שהוא קו פרשת מים, כי אם זה לא ברור התקשורת לא תדע כיצד למנות את אותם 48 שעות.

שירה בריק-חיימוביץ: למי היא פונה?

שירה בריק-חיימוביץ: היא שואלת אותו אם הודיעו לו טלפונית, אם יש רישום מסודר במשטרה שהודיעו לו?

שירה בריק-חיימוביץ: מתי השעון מתחיל לתקתק?

שירה בריק-חיימוביץ: מתי התקתוק פג?

יפעת רווה: מאיפה אתם מקבלים בכלל את המידע על זה שיש חקירה?

דוד רותם: השוטרים מדליפים.

שירה בריק-חיימוביץ: לפעמים, וזאת הסיבה להתנגדות שלנו לכל המהלך הזה, אנחנו בכלל לא יודעים שהוא חשוד.

שירה בריק-חיימוביץ: יש תחקיר עיתונאי עצמאי שמגבש בעצמו חשדות.

שירה בריק-חיימוביץ: לפעמים בגלל התחקיר העיתונאי האדם הופך לחשוד.

יפעת רווה: אז אין בעיה.

יפעת רווה: זה לא חל על תחקיר עיתונאי.

יפעת רווה: אם אתם לא יודעים אתם לא יודעים.

יפעת רווה: לא יעמידו לדין מישהו שלא יודע.

יפעת רווה: מדובר פה על מקרה של עבירה פלילית שהיא לא אחריות קפידה.

יפעת רווה: צריך שידעו.

יפעת רווה: אם אתם יודעים על חקירה מתקיימת, זאת אומרת שנודע לכם מהצד של התביעה או נודע לכם מהצד של הסנגוריה.

יפעת רווה: שני הצדדים יודעים שהאדם זומן לחקירה.

יפעת רווה: אני לא רואה את הבעיה בעניין הזה.

שירה בריק-חיימוביץ: הבעיה היא עם מניין השעות, האם הסנגור יודע בנקודה מסוימת מתי יודיעו לך שאתה חשוד.

שירה בריק-חיימוביץ: קחי מקרים שבהם יש חקירה שבמהלכה הופך האדם לחשוד, זאת אומרת בן אדם הוזמן כעד ובמהלך חקירה - אתם מכירים את זה יותר טוב מאיתנו – מודיעים לו שעכשיו הוא נחקר תחת אזהרה.

יואב ספיר: זה הרגע.

שירה בריק-חיימוביץ: איך אתה מונה את הרגע הזה?

שירה בריק-חיימוביץ: יפעת רווה: מאותו אדם שממנו את יודעת על החקירה.

שירה בריק-חיימוביץ: ממי את יודעת על החקירה?

שירה בריק-חיימוביץ: זה יכול להיות מכלול שלם.

יפעת רווה: אז מהמכלול הזה.

יואב ספיר: אני חושב שחלק מהקושי שמנסים להצביע פה הוא לא קושי אמיתי.

יואב ספיר: הסעיף קובע 48 שעות או דיון ראשון בעניין מעצרו.

יואב ספיר: אנשים שהם עצורים מובאים תוך 24 שעות לדיון במעצר.

יואב ספיר: השופט שדן במעצר הוא זה שאמור להחליט לגבי איסור הפרסום או לא.

ישגב נקדימון: מה לגבי אלה שלא עצורים?

יואב ספיר: לגבי אלה שלא עצורים צריך לקבוע מועד כלשהו.

יואב ספיר: אני לא שמעתי הצעה למועד הגיוני יותר ממה שהוצע.

יואב ספיר: נשמעו פה כל מיני אמירות שכאילו מדובר פה באיזו שהיא מהפיכה ושזה מעביר אותנו לאיזה שהם משטרים שדומים למשטרים חשוכים.

יואב ספיר: אני רוצה להתנגד לאמירות האלו.

יואב ספיר: מה שהחוק הזה עושה זה לאפשר לאדם לממש את מה שקיים לו גם היום בחוק.

יואב ספיר: החוק הזה לא משנה את האיזונים.

יואב ספיר: בית המשפט ימשיך על פי פסיקתו לתת עדיפות לפרסום ולאסור את הפרסום רק במקרים החריגים.

יואב ספיר: זה בסדר שזה ככה, כי אנחנו במדינה דמוקרטית עם חופש עיתונות וחופש מידע.

יואב ספיר: כל מה שהחוק בא לעשות הוא להתגבר על אנומליה שהייתה.

יואב ספיר: האנומליה שהייתה נבעה מזה שלא נתנו שהות לאותו אדם לממש את האפשרות לפנות לבית המשפט.

יואב ספיר: היו מחכים לו כבר כלי התקשורת.

יואב ספיר: אנחנו חיים במציאות של סימביוזה מאוד בעייתית בין המשטר לכלי התקשורת.

יואב ספיר: הדבר הזה הוא פגיעה מאד אנושה.

יואב ספיר: מהטעם הזה הסנגוריה הציבורית הייתה אחת השושבינות של החוק הזה.

יואב ספיר: אני מקווה שאי אפשר לחשוד בנו שאנחנו באים לשרת אינטרסים של אישי ציבור ושל משטרה.

זהבה גלאון: של חשודים לפני הקורבנות.

זהבה גלאון: אתם נותנים יתרון לחשודים לפני הקורבנות.

יואב ספיר: ההצעה הזאת מינורית, זאת אומרת היא חשובה מאוד כי היא מאפשרת לאדם לממש את אותה זכות שקיימת לו ממילא להביא את עניינו בפני בית המשפט.

יואב ספיר: היא לא משנה סדרי עולם.

יואב ספיר: היו על השולחן כל מיני הצעות לאסור פרטים מחקירה, היו הצעות למשכי זמן ארוכים יותר, היו הצעות לשינוי האיזונים, כלומר להתערב ולקבוע מה בית המשפט צריך להחליט מתי לפרסם ומתי לא.

יואב ספיר: הדברים האלה לא נכנסו להצעה הזאת.

יואב ספיר: אני חושב שזה תיקון של עוול, תיקון של מצב בלתי הוגן שאין לאדם אפשרות לפנות לבית המשפט.

יואב ספיר: כבר מחכים לו, בין אם באולם המעצרים ובין אם בתחנת המשטרה, הצלמים.

יואב ספיר: השם שלו מרוח על כל העיתונות.

יואב ספיר: אחר כך נסגר תיק החקירה.

יואב ספיר: אנחנו יודעים שבין 60% ל-70% - אין נתונים מדויקים - נעצרים.

יואב ספיר: אני לא מדבר על אלה שנחקרים שבכלל לא מוגש נגדם כתב אישום.

יואב ספיר: זה אחר כך לא מפורסם ואין בזה לתקן את העוול שנגרם לאותו אדם.

יואב ספיר: אני חושב שצריך להתייחס לדבר הזה בפרופורציה נכונה.

יואב ספיר: פרק הזמן הזה של 48 שעות בהרבה מקרים יהיה קצר יותר, כי זה 24 שעות לגבי האנשים העצורים עד שמביאים אותם למעצר.

יואב ספיר: כל צד שמעוניין רשאי יהיה בתוך אותם 48 שעות או 24 שעות לפנות מיוזמתו לבית המשפט כשהוא חושב שיש אינטרס דחוף לפרסם את העניין הזה.

יואב ספיר: אני חושב שבמידה מסוימת זה קצת רוב מהומה על לא מהומה.

יואב ספיר: לגבי המועד שממנו נספרים 48 שעות, שזה מה שעלה פה, לא שמעתי מועד אלטרנטיבי שהוא הגיוני יותר.

יואב ספיר: ההיגיון אומר מהרגע שהוא יודע.

יואב ספיר: אם הודיעו לו שהוא חשוד והוא צריך להתייצב לחקירה, אז לא צריך לחכות לאזהרה הפורמאלית בזמן שגובים ממנו את ההודעה.

הלה אדלמן: הוא לא יודע על מה הוא חשוד.

הלה אדלמן: איזה כלים יש לו לבקש בקשה בשלב הזה?

יואב ספיר: הוא אמור לדעת על מה הוא חשוד.

נועה ברודצקי-לוי: כשמזמינים אותו לחקירה לא בהכרח אומרים לו במה הוא חשוד.

נועה ברודצקי-לוי: האם הוא מבין באותה שיחת טלפון במה הוא חשוד כדי שהוא יוכל להתחיל לנסות לממש את הזכות שלו לבקש איסור פרסום?

נועה ברודצקי-לוי: ברורה לנו הכוונה של הצעת החוק, שזה לאפשר את הזכות שכבר קיימת.

יואב ספיר: ככל שברור שאי אפשר במועד שלפני לפרסם זה גם בסדר.

יואב ספיר: אני לא מוצא אלטרנטיבה יותר ברורה.

יואב ספיר: המועד שהוא מגיע לתחנת המשטרה לא נראה לי מועד נכון, כי גם אז לא ברור אם הוא יודע בדיוק במה הוא חשוד.

יפעת רווה: אז גם אין לו זמן ללכת לבית משפט.

נועה ברודצקי-לוי: הבעיה שכלי התקשורת לא ידעו ממתי לספור את 48 השעות.

יפעת רווה: אנחנו רוצים למנוע את הכותרת של X הוזמן לתחנת המשטרה.

נועה ברודצקי-לוי: גם החשש הזה ברור.

נועה ברודצקי-לוי: אנחנו צריכים לחפש איזה שהוא מועד שעונה על שני הקשיים שאנחנו מצביעים עליהם.

נועה ברודצקי-לוי: אולי צריך לאפשר יותר שעות מהרגע שמודיעים לו טלפונית.

דוד רותם: מה עמדתכם לגבי ההצעה של דב חנין על ה-96 שעות?

יפעת רווה: כל מילה פה הייתה 20 אלף פשרות, לכן אני רוצה לעמוד מאחורי זה.

דוד רותם: אני שואל מה עמדתכם.

יפעת רווה: ניסינו לעשות איזה שהוא איזון סביר.

יפעת רווה: בהתחלה דובר על 24 שעות.

יפעת רווה: 48 שעות זה נותן לו זמן לנשום, להבין מי נגד מי.

דוד רותם: מה פתאום נותן לו זמן לחשוב?

דוד רותם: אם הוא מוזמן לחקירה בשעה 9:00 והוא נחקר עד 12:00 בית המשפט כבר נעול.

דוד רותם: עד שהוא ישיג את עורך הדין שלו, עד שהם יכינו את הבקשה וירוצו לבית המשפט יעברו 48 שעות.

יפעת רווה: הוא יכול מיידית ללכת לבית המשפט.

דוד רותם: הוא לא יכול, הוא בחקירה.

יפעת רווה: זה עניין של איזון.

דוד רותם: איזה צורך יש בפרסום כשאדם נחקר?

דוד רותם: ואם זה יקרה יום אחר כך, מה יקרה?

ישגב נקדימון: אני מבקש לחלוק על מה שאמר ד"ר יואב ספיר ולומר שהצעת החוק הזאת משנה סדרי עולם.

ישגב נקדימון: המצב הקיים היום הוא שאפשר לפרסם.

ישגב נקדימון: אם הצעת החוק הזאת תתקבל, אז הכלל יהיה שאסור לפרסם למשך פרק הזמן שייקבע.

ישגב נקדימון: אם ירצו לקצר אותו, בעלי העניין יצטרכו לפנות לבית המשפט ולבקש.

ישגב נקדימון: איפה אנחנו רואים את זה בצורה הברורה והחדה ביותר?

ישגב נקדימון: באותו סעיף שאומר שאיסור הפרסום לא יחול אם בית המשפט התיר את פרסום שמו של החשוד בשל העניין הציבורי שבפרסום.

ישגב נקדימון: אני שואל את עצמי איך בית המשפט ייתן את ההחלטה.

ישגב נקדימון: אם אנחנו הולכים למנגנון של איסור פרסום אוטומטי, מישהו צריך לפנות ולבקש.

ישגב נקדימון: היושב-ראש העלה קודם לכן את הנושא של מגבלות הזמן.

ישגב נקדימון: אפשר להעריך שגם אם תוגש בקשה תוך שעות ספורות אני לא יודע מתי בית משפט ידון בה, אני לא יודע כמה זמן ייקח לדון בה ואני לא יודע כמה זמן ייקח עד שתתקבל החלטה בעניין הזה.

ישגב נקדימון: האפשרות שבית המשפט יתיר את הפרסום קודם ש-48 האלו מסתיימות היא די תיאורטית.

ישגב נקדימון: זה בעצם מדגיש בעיני את כל הבעייתיות.

ישגב נקדימון: הצעת החוק תביא בסופו של דבר למצב שבו המידע על חקירה של איש ציבור בכיר ביותר, שהיום אפשר לפרסם אותו אלא אם כן בית משפט אסר לבקשת המשטרה, יימנע מהציבור לפחות למשך פרק הזמן של 48 שעות.

ישגב נקדימון: לפי דעתנו פרק הזמן הזה ממושך מאוד.

ישגב נקדימון: אני ניסיתי לחשוב על פתרון איך אפשר במסגרת ההצעה הקיימת לפתור את העניין.

ישגב נקדימון: אני לא רואה איך אפשר לפתור את העניין הזה במסגרת איסור פרסום אוטומטי.

ישגב נקדימון: יש קושי מאוד גדול עם הנושא של איסור פרסום אוטומטי, כי התוצאה היא שבהרבה מאוד מקרים גם פרשה שיש בה עניין ציבורי מובהק ורב ביותר, המידע לגביה יימנע מהציבור ל-48 שעות.

ישגב נקדימון: אם היושב-ראש דיבר על 96 שעות, אז אנחנו מגיעים לתקופה עוד יותר ארוכה.

דוד רותם: לא היושב-ראש, אלא דב חנין.

ישגב נקדימון: דב חנין מפיו של היושב-ראש.

ישגב נקדימון: אנחנו מגיעים לתוצאה עוד יותר קיצונית.

ישגב נקדימון: לגבי הנושא הזה של ממתי מונים את ה-48 שעות.

ישגב נקדימון: כמו שנאמר פה בצדק, אנחנו מדברים על סעיף שמטיל אחריות פלילית.

ישגב נקדימון: הוא צריך להיות מוגדר בצורה המדויקת ביותר.

ישגב נקדימון: אם מדברים פה על מנין השעות, אז העיתונאי הפשוט שעושה את מלאכתו ורוצה לפרסם צריך לדעת בצורה הודאית ביותר ממתי מתחיל האיסור ומתי הוא מסתיים כדי שהוא לא ייכשל בעבירה פלילית.

ליאת לב: במסגרת הדיונים אנחנו התנגדנו ל-48 שעות.

ליאת לב: זאת הייתה פשרה.

ליאת לב: ביקשנו 24 שעות.

דוד רותם: אתם לא הייתם בדיון שהתקיים פה בוועדה ב-16 בספטמבר 2008.

דוד רותם: היו פה היועץ המשפטי לממשלה, פרקליט המדינה וכל מיני אנשים שדנו בהדלפות חומרי חקירה.

דוד רותם: הייתה התחייבות לטפל בהן.

דוד רותם: עד היום לא שמעתי מה עשו בעניין.

דוד רותם: אני מבין שהתנגדתם.

דוד רותם: כשהולכים לעשות את החיפוש עוד לפני החקירה כל העיתונאים נמצאים עם הטלוויזיה.

נחמן שי: העיתונאים יהיו שם, יראו, ישמעו, יצלמו ולא יוכלו לפרסם את החומר.

דוד רותם: זה בדיוק העניין.

דוד רותם: איך הם יכניסו אותך ללחץ?

נחמן שי: הם יוציאו את זה לחו"ל וזה יחזור אלינו תוך 24 שעות.

ליאת לב: במסגרת התקנות שייקבעו אמור להיות טופס שברגע שהנחקר מגיע לתחנת המשטרה הוא יוכל מיידית למלא את הטופס ולהגיש את הבקשה, הוא לא יהיה צריך להמתין עד סיום החקירה שלו.

ליאת לב: זה יפשט את העניין.

דוד רותם: מתי יהיו התקנות האלו?

דוד רותם: זה היה צריך להיות במסגרת התקנות שלא אושרו.

יפעת רווה: היה שם טופס כזה שממלאים, אבל לא הגשנו מחדש בגלל שידענו שיש פה חקיקה.

יפעת רווה: ברגע שתסתיים החקיקה אין לנו בעיה.

יפעת רווה: נוסח כבר יש.

דוד רותם: אולי נכניס את זה כתוספת לחוק ועל ידי כך נדע מה היידוע.

דוד רותם: לתלות שלט בתחנות המשטרה זה לא זה.

דוד רותם: יהיה טופס, כשעל הטופס יהיה כתוב שצריך להודיע לו שמותר לו להגיש עיכוב.

דוד רותם: נניח שאני נמצא בתחנת המשטרה ואני חותם על הטופס, מי יעביר אותו לבית משפט?

דוד רותם: המשטרה?

דוד רותם: תכתבו לי את זה בחוק.

יפעת רווה: יש תקנות מאוד מפורטות.

יפעת רווה: לגבי אותו סעיף ששאלת אותי על שלטון החוק זה משהו שעשינו בתקנות.

יפעת רווה: זאת הייתה הסיבה לזה.

ליאת לב: על הטופס אין חובת יידוע שלנו.

ליאת לב: חובת היידוע היא באמצעות השלטים או באמצעות הסנגוריה.

דוד רותם: חובת היידוע תהיה בתוך אותו טופס.

יפעת רווה: הטופס לא מיידע.

דוד רותם: יהיה דף נלווה לטופס שבו תהיה חובת יידוע.

דוד רותם: חובת היידוע בשלטים בתחנת המשטרה זה שום דבר, זה לא קיום החובה שלכם.

דוד רותם: אף פעם אני לא יודע איפה השלט נמצא, האם החשוד ראה אותו.

דוד רותם: הוא מגיע לתחנת המשטרה עם הכיסוי על הראש, מי יודע מה הוא ראה ומה הוא לא ראה.

נחמן שי: זה לא דרך ליידע.

יפעת רווה: אני צריכה לבדוק את זה עם המשטרה, כי הייתה התנגדות מאוד חזקה.

נחמן שי: אסירים מקצועיים יחפשו את השלט, אבל אדם שעוצרים אותו בפעם הראשונה בחייו לא ידע מה לעשות, איך להגיב.

נחמן שי: הוא כל כך מבולבל.

יפעת רווה: אני אבדוק את זה עם מיכל.

יפעת רווה: חשבנו שהפתרון לעניין הזה של לא להשאיר חורים יתחיל מהמועד שבו אדם זומן כחשוד ויסתיים 48 שעות מהמועד שאליו זומן.

ליאת לב: השאלה מה קורה אם אנחנו לא אומרים לו בטלפון שהוא חשוד.

יפעת רווה: מהרגע שהוא זומן לחקירה.

נועה ברודצקי-לוי: זה היה החשש שלנו מקודם.

נועה ברודצקי-לוי: אני חושבת שהפתרון הזה עונה על החשש הזה, כי הוא למעשה קובע שמהרגע שהוא זומן לחקירה, גם אם לא אמרו לו שהוא חשוד, הוא נקרא לבוא.

שירה בריק-חיימוביץ: ואם זה חשוד בבריחה?

יפעת רווה: אז יש את החריג.

יפעת רווה: צריך את הפרסום לצורך האיתור שלו.

שירה בריק-חיימוביץ: כן, אבל אז את לא פותרת את עניין מניין הזמנים.

יפעת רווה: לכן אנחנו מציעים שזה לא יהיה מהמועד שהוא הגיע לחקירה כי אנשים יכולים להתחמק אחר כך שבועות שלמים, אלא מהמועד שאליו הוא זומן.

יפעת רווה: יום ראשון אני מוזמנת ליום שני, אבל אני לא מגיעה ביום שני.

יפעת רווה: מתחילים לספור את זה מיום ראשון ועד 48 שעות מיום שני.

שירה בריק-חיימוביץ: מה אם אין לך את יום ראשון?

שירה בריק-חיימוביץ: מה אם זה אדם שאת לא מצליחה להודיע לו, הוא חשוד בבריחה?

שירה בריק-חיימוביץ: לא הצלחת להרים לו טלפון ולהגיד לו: אדוני, אתה חשוד, אנא סור לתחנת המשטרה הקרובה למגוריך.

שרון ישי: אם לא הודע לו איסור הפרסום לא חל.

יפעת רווה: במקרה כזה אין איסור פרסום.

יפעת רווה: אני מניחה שאיסור הפרסום יחול מרגע שתפסו אותו, כי ברגע שתפסו אותו זה כבר הודע לו.

שירה בריק-חיימוביץ: מה התסריט שלך במצב של חשוד בבריחה, חשוד שלא הצלחת להרים לו טלפון ולומר לו: אדוני, תתייצב בתחנת המשטרה?

דוד רותם: במצב כזה אין איסור פרסום.

דוד רותם: איסור הפרסום הוא מרגע שהודיעו לו.

דוד רותם: אם לא הודיעו לו אין איסור פרסום.

הלה אדלמן: זה מצב בעייתי, כי אז אם לתקשורת נודע לפני שאנחנו מזמינים כרשויות חקירה הם יכולים לפרסם את שמו של החשוד.

דוד רותם: איך נודע לתקשורת שאתם רוצים לזמן מישהו לחקירה?

הלה אדלמן: בתוך עמנו אנחנו חיים.

דוד רותם: אני בעם הזה לא יושב.

דוד רותם: תתחילו לחיות באופן כזה שאנשים לא ידליפו.

הלה אדלמן: אני מסכימה.

יפעת רווה: זה כבר במישור של הדלפות.

דוד רותם: זה במישור שאני לא יכול לטפל בו.

הלה אדלמן: אי אפשר שהחוק יתקן משהו מעוות.

דוד רותם: החוק צריך לתקן משהו מעוות, אבל אי אפשר שהחוק יתקן מה שהוא לא מסוגל לתקן.

יפעת רווה: השלב הזה מופנה כלפי הרשויות החוקרות ולא כלפי העיתונות.

יפעת רווה: האיסור הוא איסור שחל כלפי התקשורת.

יפעת רווה: אם לכתב יש מזל ומישהו הדליף לו זה לא נפתר בהצעה הזאת.

נועה ברודצקי-לוי: זה משהו שהיה בעבר בדיון פה בוועדת חוקה.

דוד רותם: הזכרתי קודם איפה זה עומד.

מיכל גולד: יש לנו הצעת חוק בקנה שמטפלת בהדלפות.

דוד רותם: איפה נמצאת הצעת החוק הזאת?

דוד רותם: האם זה כבר תזכיר, או שזה עדיין בהכנה?

מיכל גולד: זה טרום תזכיר.

דוד רותם: אתם שמים לב שאנחנו מדברים על דיון שהתקיים פה ב-16 בספטמבר 2008.

דוד רותם: אנחנו נמצאים 3 שנים אחר כך.

דוד רותם: זה בסדר, אתם ממשיכים לטפל.

יפעת רווה: זה לא דבר שנזנח.

יפעת רווה: זה משהו שפשוט היו בו הרבה מאוד מחלוקות, הרבה מאוד ויכוחים, הרבה מאוד ישיבות.

דוד רותם: זה תמיד כך.

דוד רותם: אתם אף פעם לא מזניחים.

דוד רותם: לגבי הנושא של ה-48 שעות ביקש דב חנין לבוא ולהסביר.

דוד רותם: יש לו הסתייגות לגבי ההצעה הממשלתית.

ליאת לב: מצאנו פה את הפתרון.

ליאת לב: זה מעבר ל-48 שעות כי זה מהרגע שאנחנו מודיעים לו.

דוד רותם: הוא רוצה להאריך את התקופה ל-96 שעות.

דוד רותם: אני רוצה להבין למה המשטרה מתנגדת להארכה.

דוד רותם: אני יכול להבין שהתקשורת מתנגדת.

דוד רותם: למה המשטרה מתנגדת?

דוד רותם: אין לכם עניין לפרסם חשדות, אין לכם גם עניין לספר על מישהו שנחקר.

דוד רותם: זה שהתקשורת מתנגדת אני מבין.

דוד רותם: הם אחראים על זכות הציבור לדעת.

דוד רותם: אנחנו חוזרים לדיון של ה-16 בספטמבר 2008.

דוד רותם: מה האינטרס של המשטרה בפרסום?

דנה צ'רובלסקי: אין כאן אינטרס מובהק של המשטרה.

דנה צ'רובלסקי: הטעמים הם לאיזון שנעשה.

דנה צ'רובלסקי: בסופו של דבר נקבע שזה 48 שעות.

דנה צ'רובלסקי: אלה לא טעמים של איזון בין הפרטיות של החשוד לחופש העיתונות וזכות הציבור לדעת.

דנה צ'רובלסקי: לפעמים יש טעמים שבעטיים למשטרה יש אינטרס לפרסם.

דנה צ'רובלסקי: הם מקבלים גם ביטוי בחריגים.

קריאה: כמו עבריין נמלט.

דוד רותם: זה בחריגים, אין לכם בעיה.

דנה צ'רובלסקי: אנחנו חשבנו שזה האיזון הנכון.

יפעת רווה: הצעתי הצעה שפותרת את הבעיה.

ישגב נקדימון: עדיין לא מצאנו פתרון לקושי איך העיתונאי ידע ממתי נמנית התקופה.

יפעת רווה: מאותו מקור שממנו הוא מקבל את המידע על עצם החקירה.

שילה דהבר: ואם המקור שוגה?

יפעת רווה: אם הוא שוגה אין שום בעיה, מפני שהעבירה הפלילית היא שצריך להוכיח יסוד נפשי, זאת אומרת צריך להוכיח ידיעה של אדם.

יפעת רווה: לא קבענו פה ולא הצענו לקבוע שזאת עבירה של אחריות קפידה.

יפעת רווה: צריך להראות שבאמת ידעת.

יפעת רווה: אם ידעת ופרסמת אתה נכנס לעבירה.

ישגב נקדימון: אז אנחנו נכנסים למה שנקרא טיעוני הגנה לשאלת היסוד הנפשי.

דוד רותם: יש לך אפשרות אחרת לגמרי.

דוד רותם: הגיע מידע לעיתונאי על כך שפלוני הוזמן לחקירה והעיתונאי רוצה לפרסם.

דוד רותם: הוא יפנה לדובר המשטרה ויאמר לו: אדוני, תן לי בבקשה ידיעה ממתי מתחיל מרוץ הזמן.

דוד רותם: אם יגיד לו דובר המשטרה שהוא לא הוזמן לחקירה, אז חבר'ה, תפרסמו מה שאתם רוצים, הוא לא הוזמן, אין לכם את תחילת 48 השעות.

דוד רותם: זה פותר את הבעיה?

ישגב נקדימון: צריך לחשוב על זה.

הלה אדלמן: אני לא בטוחה שבכל פנייה כזאת לדובר המשטרה או לדובר הרשות החוקרת ירצה הדובר לאשר לעיתונאי שאכן אדם הוזמן לחקירה.

הלה אדלמן: אני לא רוצה לדבר בשם דוברי הגופים, אני רק מעלה את הקושי שעשוי להיות אם זה הפתרון.

ישגב נקדימון: יכול להיות שהוא יגיד שהוא לא רשאי למסור פרטים על החקירה.

דוד רותם: אתה לא שואל אותו על חקירה.

שילה דהבר: האם תהיה חובה להשיב לשאלת העיתונאי?

דוד רותם: זאת שאלה טובה.

דוד רותם: אנחנו נמצאים במצב שאנחנו מעמידים את התקשורת במצב בלתי אפשרי.

דוד רותם: הם לא יכולים לדעת אם כן הוזמן או לא הוזמן.

יפעת רווה: מאיפה העיתונאי יקבל את המידע?

דוד רותם: העיתונאי קיבל הדלפה מקצין בכיר.

יפעת רווה: שאותו קצין בכיר יגיד לו גם את המידע הזה.

ישגב נקדימון: ואם הוא לא יגיד לו?

שירה בריק-חיימוביץ: מה אם למשטרה יש אינטרס לא להגיד מתי מכיוון שאולי זה חשוד שהוא שוטר?

דוד רותם: יש פה בעיה.

דוד רותם: אנחנו לא קובעים הגדרות ברורות.

דוד רותם: אני, בניגוד לחברתי, חברת הכנסת זהבה גלאון, בעד שאיסור הפרסום יהיה למשך 90 יום.

דוד רותם: אני בכלל חושב שכל זמן שלא הוגש כתב אישום לא צריך לפרסם, אבל אני יודע שאני במיעוט בנושא.

שילה דהבר: מה קורה אם זאת לא משטרה, אלא רשות אכיפת חוק אחרת?

יפעת רווה,: זה חל.

שילה דהבר: רשות ניירות ערך תאשר שפלוני זומן לחקירה תוך או יותר מ-48 שעות?

שילה דהבר: הלוואי.

שילה דהבר: אם אפשר בחקיקה לחייב אותם להשיב, אדרבא.

זהבה גלאון: תחזרו בכם מההצעה שלכם.

זהבה גלאון: תשאירו את המצב הקיים על כנו, שגם הוא לא משהו.

יפעת רווה: (2) על אף הוראות פסק (1), לא יחול איסור פרסום שמו של חשוד בכל אחד מהמקרים המפורטים להלן: (א) בית המשפט התיר את פרסום שמו של החשוד בשל העניין הציבורי שבפרסום;

נועה ברודצקי-לוי: יש כאן גם הסתייגות של סיעת חד"ש, להוסיף את המילים: "ובלבד שניתנה לחשוד הזדמנות להשמיע את טענותיו בעניין".

נועה ברודצקי-לוי: זאת תוספת ראויה.

ישגב נקדימון: הסיכוי שתינתן החלטה בתוך פרק הזמן של 48 שעות הוא לא תמיד ממשי ומעשי.

דוד רותם: יכול להיות, אבל אנחנו נותנים את האפשרות.

יפעת רווה: כתבנו בסעיף 70ב: "משיבים בבקשות בעניין פרסום שם חשוד המפורטות בפסקאות שלהלן, יהיו כמפורט לצדן (1) בבקשה להתיר פרסום שם חשוד לפי סעיף 70(ד1) (2)(א) – החשוד;

נועה ברודצקי-לוי: אני חושבת שיש מקום להבהיר את זה גם בסעיף הזה.

יפעת רווה: למה צריך להעלות את זה פעמיים?

דוד רותם: זה נכון, אבל זה גם רמז לבית המשפט שיקשיב גם לחשוד, שיש פה עוד אספקט שצריך לקחת פרט לזכות הציבור לדעת.

דוד רותם: דב חנין הוא מסוג אלה שכשהוא מגיש הסתייגויות הוא חושב על הדברים האלה.

יפעת רווה: השאלה רק אם הוא מודע לקיום של הסיפא.

דוד רותם: מכיוון שאני מכיר את חבר הכנסת דב חנין, תאמיני לי, הוא מכיר כל סעיף שקיים בחוק.

מיכל גולד: אם הוא זומן לדיון והוא לא יכול היה להגיע מאיזו שהיא סיבה זה נקרא שניתנה לו הזדמנות, לא ניתנה לו הזדמנות?

מיכל גולד: נועה ברודצקי-לוי אם הוא במעצר ובגלל זה לא הביאו אותו אני חושבת שזה לא ניתנה לו.

דוד רותם: אם לא הבאתם אותו לבית המשפט כי הוא עצור.

מיכל גולד: ואם הוא לא עצור?

דוד רותם: אם הוא לא הגיע זאת בעיה שלו.

דוד רותם: זה כמו במתן פסק דין לאחר שהנאשם זומן ו-45 יום מתחילים.

יפעת רווה: (ב) רשות חוקרת פרסמה או ביקשה לפרסם את שם החשוד, לאחר שקצין בדרגת ניצב משנה ומעלה מאגף חקירות ומודיעין במשטרת ישראל, או עובד ציבור האחראי על תחום חקירות ומודיעין ברשות חוקרת אחרת, לפי העניין, אישר כי בנסיבות העניין, מטעמים מיוחדים שנרשמו, התקיימו שני אלה.

דוד רותם: מה זה אישר כי בנסיבות העניין מטעמים מיוחדים שיירשמו?

דוד רותם: איפה הטעמים המיוחדים יירשמו?

דוד רותם: בתיק החקירה, או בתיק בית המשפט?

יפעת רווה: אין תיק בית משפט.

יפעת רווה: זה החריג בלי בית המשפט, לכן נזהרנו בו מאוד.

יפעת רווה: (1) הפרסום נדרש לצורך איתור חשוד או עד תפיסת עבריין נמלט, אזהרת הציבור מפני אדם העלול לסכנו או לצורך חיוני אחר; (2) עיכוב הפרסום שייגרם מהצורך בקבלת אישור בית המשפט לפי פסקת משנה (א), עלול לסכל את מטרת הפרסום האמורה בפסקת משנה (1); (ג) החשוד ביקש לפרסם את שמו או הסכים פרסום שמו, ובלבד שהבקשה או ההסכמה ניתנו בדי החשוד עצמו, בכתב.

שירה בריק-חיימוביץ: לגבי ההסכמה של החשוד לפרסום שמו.

שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו הצבענו על קושי מסוים לקבל תמיד את הסכמת החשוד עצמו בכתב.

שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו סבורים שצריך להחזיר את האופציה של באמצעות בא כוחו.

שירה בריק-חיימוביץ: יש חשודים שנמצאים במעצר ולא ניתן לקבל הסכמה שלהם בכתב.

שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו חושבים שכפי שעו"ד מוסמך לייצג את האינטרסים של החשוד ובקשותיו בכל עניין אחר, כך גם בעניין הזה.

שירה בריק-חיימוביץ: יש עניינים חשובים יותר שעורכי דין נותנים הסכמה בשם לקוח.

שירה בריק-חיימוביץ: הטלת החיוב עלינו להשיג גם הסכמה בכתב וגם שזה יהיה רק ממנו עצמו, תעקר במקרים רבים את המצבים שבהם אפשר להתיר את פרסום שמו של חשוד, אפילו לפי בקשתו, אפילו כשזה אינטרס שלו.

שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו לא חושבים שזאת כזאת מהפיכה לוותר על דרישת הכתב במקרה הזה.

שירה בריק-חיימוביץ: גם לחשוד בעורכי דין שנותנים הסכמה ללא גמירות דעת של לקוח זה מרחיק לכת.

יפעת רווה: כן היה חשש שלא תמיד האינטרס הוא אינטרס זהה.

שירה בריק-חיימוביץ: אני לא מכירה תביעות של לקוחות נגד עורכי דין.

דוד רותם: ראיתי איך מגיעים להארכת מעצר ועורך הדין אומר שהוא מסכים להארכת מעצר ל-15 יום.

דוד רותם: למה שם אתם לא חושדים?

יפעת רווה: גם העניין של בכתב זה לא מה hardcore של ההצעה.

יפעת רווה: אנחנו חשבנו ככה, אפשר גם אחרת.

דוד רותם: אני מסכים שזה צריך להיות בכתב.

יואב ספיר: קראתי את המכתב של נציגי התקשורת ושמעתי את הדברים.

יואב ספיר: אכן יכול להיות קושי מסוים להגיע לאותו אדם שיאשר בכתב.

יואב ספיר: ישנם מקרים שהוא לא מתנגד לפרסום.

יואב ספיר: אני מבין גם את מה שעמד מאחורי.

יואב ספיר: שוב בזהירות הנדרשת - מדובר במקרים חריגים ביותר - יכול להיות מצב של איזה שהוא ניגוד עניינים דווקא בהקשר התקשורתי.

יואב ספיר: אני חושב שאם הולכים לשנות מההצעה הזאת, ההיגיון אומר להשאיר לפחות את דרישת הכתב.

יואב ספיר: בא כוח יוכל לתת הסכמה, אבל שזה יהיה בכתב כך שלפחות יהיה מישהו שיעמוד מאחורי זה, לא שיבוא אחר כך ויגיד לי שאישר לו עורך הדין ועורך הדין יכחיש.

דוד רותם: ודאי שזה צריך להיות בכתב.

דוד רותם: ב-(ג) צריך לכתוב שהחשוד ביקש לפרסם את שמו או הסכים לפרסום שמו, ובלבד שהבקשה או ההסכמה ניתנו בידי החשוד או בא-כוחו, בכתב.

יפעת רווה: (2) בסעיף קטן (ה1), במקום סעיף קטן (3) יבוא: "(3) שר המשפטים רשאי לקבוע, באישור ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת, את אופן הגשת הבקשה לבית המשפט לאסור פרסום שמו של חשוד לפי הוראות סעיף זה, ואת דרכי הדיון בבקשה.

יפעת רווה: ";

נועה ברודצקי-לוי: לעניין פסקה (3) אנחנו כן סבורים שצריך לקבוע איזו שהיא חובה ליידע את החשוד ולא להשאיר בצורה כזאת לתקנות.

נועה ברודצקי-לוי: זה או להכניס טופס לחוק, או לקבוע חובה ברורה.

יפעת רווה: הטופס הוא מכוח סעיף אחר.

נועה ברודצקי-לוי: יש את פסקה (2) ו-(3) שהתייחסו לנושא הזה כבר בעבר.

נועה ברודצקי-לוי: עדיין אין טופס כזה.

דוד רותם: אני רוצה שהטופס יהיה נספח לחוק, תוספת לחוק.

נועה ברודצקי-לוי: צריך לקבוע חובה לתת את הטופס הזה לכל חשוד שמגיע לתחנת המשטרה.

יפעת רווה: אלו שתי שאלות נפרדות.

דוד רותם: אני אקבע בחוק את חובת היידוע של המשטרה.

דוד רותם: שר המשפטים רשאי לקבוע.

דוד רותם: אני הייתי רוצה ששר המשפטים יקבע, כי אני לא רוצה שהתקנות האלו יימשכו 80 שנה.

דוד רותם: מחר בבוקר מזמינים אדם לחקירה, הוא רוצה להגיש בקשה, אין תקנות ואף אחד לא יודע מה לעשות.

שרון ישי: תקבע בתקנות.

שרון ישי: המילה "תקנות" לא כתובה.

יפעת רווה: אם זה ייקבע זה רק בתקנות.

יפעת רווה: (3) בסעיף קטן (ה2), אחרי ההגדרה "חשוד" יבוא: "רשות חוקרת" – משטרת ישראל או רשות חוקרת אחרת המוסמכת לחקור על פי דין.

יפעת רווה: "

נועה ברודצקי-לוי: אני רוצה לחזור לסעיף (ה1) שקיים כבר היום.

נועה ברודצקי-לוי: אין כאן הצעה לתקן אותו.

נועה ברודצקי-לוי: רצינו להעלות לדיון את האפשרות לקבוע הוראה שבית המשפט ישקול בין יתר הדברים את חומר הראיות שנאסף עד אותו שלב שבו נידונה הבקשה.

דוד רותם: אין כלום.

דוד רותם: אני הוזמנתי היום לחקירה.

קריאה: אולי נאסף חומר לפני החקירה.

דוד רותם: אולי כן ,אולי לא.

יפעת רווה: זה הולך להיות הליך נפרד.

יפעת רווה: הנהלת בתי המשפט לא ביקשו מאיתנו עד עכשיו תקציב לחוק הזה.

יפעת רווה: ברגע שאת מוסיפה תוספת כזאת.

יפעת רווה: .

יואב ספיר: יש מגוון של שיקולים שבית המשפט צריך לשקול.

יואב ספיר: הוא צריך לשקול את חומרת העבירה, את היותו איש ציבור, אלף ואחד דברים.

יואב ספיר: לציין דווקא את הנושא הזה.

יואב ספיר: .

דוד רותם: יואב, לא צריך לשקול שום דבר, רק לשקול אם הוא איש ציבור או לא.

דוד רותם: אם הוא איש ציבור צריך לפרסם וכל היתר לא חשוב.

נועה ברודצקי-לוי: רצינו לדון באפשרות לקבוע הוראה לפיה אם ניתן צו איסור פרסום הצו יפקע ברגע שמוגש כתב אישום, אלא אם בית המשפט ייתן הוראה אחרת.

הלה אדלמן: היא נשארת היום בבתי המשפט.

יואב ספיר: אני חשבתי שמעצם זה שכתוב חשוד הסטטוס שלו הופך לנאשם.

יפעת רווה: אני הנחתי שזה מובן מאליו.

יפעת רווה: יש החלטות הפוכות?

יפעת רווה: איך תופסים את זה בפועל היום?

נועה ברודצקי-לוי: אני לא בטוחה שבפועל זה פוקע ברגע שמוגש כתב אישום.

הלה אדלמן: יש כמה עמדות בדיונים בבתי המשפט.

הלה אדלמן: אני יודעת שנתקלנו בזה כשהגשנו את כתב האישום.

הלה אדלמן: הייתה החלטה בזמן המעצר בבית משפט שלום.

הלה אדלמן: כשהגשנו את כתב האישום במחוזי ביקשנו להתיר והשופט אמר שאנחנו לא צריכים להתיר, זה פקע ברגע.

הלה אדלמן: לעומת זה, במקום אחר, היה בדיוק הפוך, שופט שהחליט הפוך.

הלה אדלמן: לפי לשון החוק כתוב חשוד שטרם הוגש.

ליאת לב: ברגע שמוגש כתב אישום זה פוקע.

הלה אדלמן: זאת צריכה להיות הנחת הבסיס.

ליאת לב: אז הפרקליטות מגישה בקשה לצו איסור פרסום.

דוד רותם: לא תמיד השופטים מבינים בתקשורת.

יפעת רווה: אחרי סעיף 70 לחוק העיקרי יבוא: "בקשה לאסור פרסום שם חשוד 70א(א) בקשה לאסור פרסום שם חשוד לפי סעיף 70(ה) או (ה1) (בסעיף זה – בקשה לאסור פרסום שם חשוד) תוגש לבית משפט שלום כמפורט להלן, לפי העניין, ותידון לפני דן יחיד: בקשה לפי סעיף 70(ה) – לבית משפט השלום שבאזור שיפוטו נעברה לי החשד העבירה שבקשר אליה מוגשת הבקשה, כולה או חלקה, או נמצאת היחידה הממונה על חקירת העבירה ברשות החוקרת; (2) בקשה לפי סעיף 70(ה1) – לבית משפט השלום שבאזור שיפוטו נמצא מקום מגורי החשוד.

יפעת רווה: (ב) על אף הוראות סעיף קטן (א), בקשה לאסור פרסום שם חשוד המוגשת לפי סעיף 70(ה1) בידי חשוד המוחזק במעצר, תוגש לבית המשפט שדן במעצר; טרם התקיים דיון במעצר – תוגש הבקשה לבית משפט המוסמך לדון במעצר לפי סעיף 3(א) לחוק סדר הדין הפלילי ) (סמכויות אכיפה – מעצרים), התשנ"ו-1996.

דוד רותם: עצרו אותי, אין לי עורך דין, אני סומך על עצמי.

דוד רותם: איך אני אגיש את הבקשה?

יפעת רווה: בטיוטה של התקנות התייחסנו לדבר הזה.

יפעת רווה: אמורים לתת את הטופס למשטרה והיא אמורה לשלוח את זה בפקס לבית המשפט.

דוד רותם: תוך כמה זמן הם אמורים לשלוח את זה?

דוד רותם: אני הולך ושולחים את זה לבית המשפט.

דוד רותם: עד שהפקידה הולכת לפקס, בינתיים השופט הלך ועברו 48 שעות.

דוד רותם: זה לא דבר רציני.

יפעת רווה: אני אוכל בישיבה הבאה לראות.

דוד רותם: תחשבו על העניין הזה.

שירה בריק-חיימוביץ: יש לי הערה ניסוחית שנוגעת לאחידות המינוחים בתיקונים שהוצעו.

שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו ביקשנו ב-70א(א) וב-70א(ב) בכותרת ובלשון הסעיף להפוך בקשה לאיסור פרסום שם חשוד לבקשה בעניין פרסום שם חשוד, בקשה לאסור או להתיר פרסום חשוד, או לחלופין, בקשה לאסור פרסום שם חשוד או לבטל.

שירה בריק-חיימוביץ: הסעיף הה מסדיר את האינסטנציה שאליה יש לפנות בכל בקשה לאסור ולהתיר.

דוד רותם: התקשורת צודקת.

שירה בריק-חיימוביץ: ממילא בסעיף 70ב ננקט המינוח "צדדים לבקשה בעניין פרסום חשוד".

שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו מבקשים שכך יהיה גם כאן.

דוד רותם: רשמנו.

יפעת רווה: (ג) שר המשפטים רשאי לקבוע, אף בסטייה מהראות סעיף זה, הוראות מיוחדות לעניין בית המשפט שתהא נתונה לו הסמכות המקומית לדון בבקשה לאסור פרסום שם חשוד, לרבות בקשה כאמור המוגשת לאחר שעות העבודה הרגילות של בתי המשפט.

יפעת רווה: כל מה שקובע הסעיף הזה זה כל מה שכתבנו לעניין השעות ולעניין בית המשפט.

דוד רותם: את שמה לב שב-70א(א) ו-(ב) קבעתם לאן מגישים כל בקשה.

דוד רותם: עכשיו אתם באים ואומרים שהשר רשאי.

יפעת רווה: הכוונה הייתה בית הדין לעבודה.

יפעת רווה: חשבנו שזה מתאים לתקנות.

יפעת רווה: בעניין הזה לא היו לנו כוונות נסתרות.

נועה ברודצקי-לוי: חסר בסעיף התייחסות לסעיף 70(ד1)(2)(א) באיזה בית משפט תידון בקשה להסרת איסור הפרסום ב-48 השעות הראשונות.

נועה ברודצקי-לוי: אני הבנתי שזה לעניין בקשה לביטול צו איסור פרסום.

יפעת רווה: ביטול זה בהמשך.

יפעת רווה: לא צריך לכלול את הביטול, כי במפורש הביטול הוא בסעיף 70ג.

יפעת רווה: אני הבנתי שזה צריך לכלול את העניין של היתר בתוך ה-48 שעות.

שירה בריק-חיימוביץ: זאת אומרת שלא רק בקשות בעניין איסור פרסום אלא גם בתוך 48 שעות.

שירה בריק-חיימוביץ: אם כלי תקשורת או צד מעוניין אחר רוצה להצביע על הצורך בקיצור העניין הציבורי, הוא ניגש לבית המשפט שקובע הסעיף הזה.

שירה בריק-חיימוביץ: אמרתי שזה צריך להיות בעניין איסור פרסום, לא רק בעניין איסור.

נועה ברודצקי-לוי: דבר נוסף לגבי סעיף (ג).

נועה ברודצקי-לוי: אם כבר מתייחסים לכך ששר המשפטים רשאי לקבוע בתקנות, צריכה להיות התייחסות לעניין של שבתות ומועדים כך שזה לא יבוא במניין.

נועה ברודצקי-לוי: .

יפעת רווה: אפשר לכתוב את זה במפורש בחוק.

יפעת רווה: למה צריך בתקנות?

יפעת רווה: שם רצינו גמישות.

נועה ברודצקי-לוי: אני מציעה שבסעיף 70|(ד1) יירשם שבתוך מניין ה-48 שעות האלו לא יובאו שבתות ומועדים.

שירה בריק-חיימוביץ: יש תקנות של בתי משפט לענייני פגרות וכו'.

נועה ברודצקי-לוי: זה לא אותו מצב.

דוד רותם: הזמינו אותי ביום שישי בצהריים והחקירה נמשכה.

דוד רותם: העיתונים של יום שישי כבר סגורים, ביום ראשון לא יתעסקו עם זה.

דוד רותם: אנחנו נקבע עוד ישיבה בחוק הזה.

דוד רותם: יש עוד כמה תיקונים לעשות בדרך.

דוד רותם: תודה רבה.