הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 187, 2011-08-01 10:30

רוני בר-און: אני פותח את ישיבת הוועדה לענייני ביקורת המדינה, שהנושא שלה הוא בקשה לחוות דעת מבקר המדינה, על פי סעיף 21 לחוק מבקר המדינה, על סירוב משרד ראש הממשלה ומשרד האוצר להעביר את התקציבים הנדרשים לבניית חדר המיון הממוגן בבית החולים ברזילי באשקלון.

רוני בר-און: אני מודה לכל מי שהגיע בזמן לדיון.

רוני בר-און: אני רוצה להזכיר לפרוטוקול שהדיון האחרון בנושא, התקיים לפני כשנה וחצי, ליתר דיוק ב-24.3.2010.

רוני בר-און: דומני שאז מי שיזם את קיום הדיון, כבר אז, היתה חברת הכנסת ד"ר רחל אדטו.

רוני בר-און: הדיון סוכם על דעת הישיבה, עיקרי הסיכום בעצם היו שהוועדה שכמובן, מודה למי שהשתתף בישיבה.

רוני בר-און: הוועדה קבעה אז וזה לא ציטוט מדויק מהפרוטוקול, זה תמצית הסיכום.

רוני בר-און: אני אומר את זה רק כדי להכניס את החברים לדיון הזה.

רוני בר-און: הוועדה קבעה כי החלטת הממשלה להזיז את מיקום חדר המיון מהמקום המיועד המקורי שלו, היתה שגויה, היתה נגועה במניעים לא ענייניים ועמדה בניגוד לטובת הציבור.

רוני בר-און: הוועדה קבעה כנגזרת גם מזה, שיש לבנות את חדר המיון בבית החולים ברזילי במרחק הקצר ביותר, במהירות הרבה ביותר, במחיר הזול ביותר.

רוני בר-און: אני מניח שהמרחק הקצר ביותר דיבר על הלו"ז של בית החולים, ולא על מקום אחר.

רוני בר-און: הוועדה דחתה על הסף את העתקת חדר המיון למקום אחר.

רוני בר-און: נדמה לי שכל השלוש עד כאן, בעצם אותו דבר רק בשפה אחרת.

רוני בר-און: כן קבעה הוועדה שיש להתייחס לרבנות הראשית לישראל כגורם המשפיע והקובע בשאלות הלכתיות, ביקשה ממבקר המדינה להמשיך לעקוב מקרוב אחר ההתפתחויות בעניין הקמת חדר המיון בבית החולים ברזילי, ואם הוא מוצא לראוי, לבקש מהוועדה לענייני ביקורת המדינה להתכנס פעם נוספת בעניין הזה.

רוני בר-און: אנחנו לא קיבלנו, או שאני טועה.

רוני בר-און: מי נציג מבקר המדינה?

בועז ענר: אני.

רוני בר-און: אנחנו לא קיבלנו בקשה מכם לשוב ולהתכנס בעניין הזה.

בועז ענר: לא.

רוני בר-און: זאת אומרת שאתם מרוצים ממה שקורה שם?

בועז ענר: במאי 2010 ראש הממשלה החליט לחזור לתכנית המקורית ולהעתיק את הקברים לטובת בניית חדר מיון ממוגן.

בועז ענר: ברגע שיש החלטה של ראש הממשלה, מבחינתנו הסוגיה צריכה להתבצע.

רוני בר-און: זה נכון.

בועז ענר: אני רוצה להזכיר, היה גם בג"ץ שעסק בסוגיה, כך שמשרדנו, כשיש בג"ץ, נמנע מלעקוב או להשתרבב בהליכים שנמצאים בפניו.

רוני בר-און: אני די מסכים עם התשובה שלך ואני חושב שהדרך שבה סוכם הדיון, היא עומדת מצד אחד בקנה אחד עם התשובה שלך, מצד שני היא לא.

רוני בר-און: כי חלק מהסיכומים של הוועדה היה – יש לבנות את בית החולים ברזילי במרחק הקצר ביותר.

רוני בר-און: על זה באה תשובה בהחלטת ראש הממשלה, במהירות הרבה ביותר, במחיר הזול ביותר.

רוני בר-און: זה דומני, דורש התערבות משרד מבקר המדינה בביקורת, האם הפונקציות של המהירות, מהירות הבנייה והמחיר הזול ביותר, לא רק בהתייחס לשאלה אם זז ממקום X למקום Y, דומני שזה דורש סוג של פיקוח של הביקורת.

רוני בר-און: אבל אני ברשות

רוני בר-און: כם אבקש מחברת הכנסת, ד"ר רחל אדטו, שביקשה לקיים את הדיון, לשאת כמה דברי פתיחה, להציג את הדברים ובקיצור, כדי שנוכל גם לשמוע את גורמי המקצוע, וכמובן גם את חברי הכנסת האחרים.

רוני בר-און: בבקשה, גברת אדטו.

רחל אדטו: תודה רבה אדוני יושב ראש הוועדה.

רחל אדטו: זו הזדמנות לברך אותך על החילופין ועל היותך יושב הראש החדש של הוועדה.

רוני בר-און: תודה רבה, ואת מברכת בשם כולם, זאת אומרת – אף אחד לא יברך יותר, תודה רבה.

רחל אדטו: לקחתי את הפריבילגיה.

רוני בר-און: תודה.

רחל אדטו: אני ביקשתי לחזור לדיון חוזר ---

רוני בר-און: וכמובן להודות ליושב הראש היוצא, חבר הכנסת יואל חסון, שבעניין הזה כולם יכולים לחזור על זה, אין לי בעיה עם זה.

רוני בר-און: אני אשמח.

יואל חסון: הודינו מספיק.

רוני בר-און: אוקי, תודה.

רוני בר-און: בבקשה.

רחל אדטו: אני ביקשתי מיושב הראש היוצא, ביקשתי לחזור על הדיון בוועדה, להבין מה קורה כרגע בבית החולים באשקלון.

רחל אדטו: אתה הצגת את ההתחלה, זה באמת סיפור שכבר מתמשך כבר משנת 2004 כמדומני, כל הסיפור של ההחלטה לבנות את חדר המיון הממוגן בבית חולים אשקלון, שבכלל אין ספק ואין חילוקי דעות לאף אחד לגבי הצורך בחדר המיון הממוגן, בעיר מוכת קאסמים.

רחל אדטו: מה שקרה, בעבר הוקצה כסף, במסגרת האישור בעבר הוקצה כסף, עוד על ידי הממשלה הקודמת, הוקצה כסף לבניית חדר מיון ממוגן בבית החולים.

רחל אדטו: מה שקרה באמצע, לאור התגלות הקברים ועיכוב העבודה, העבודה במקום התעכבה תקופה ארוכה, עד שכמו שנאמר כרגע, לפני שנה וחצי, לאחר דיונים חוזרים ונשנים, החלטת ממשלה - אני לא בטוחה שלא היה בג"ץ בזה .

רחל אדטו: הוחלט להקים את חדר המיון באשקלון, במקום המקורי ואז התחילה העבודה.

רחל אדטו: עכשיו, הייתי במקום לפני כחודש, ראיתי, אכן העבודה נעשית שם, לאחר התמהמהות.

רחל אדטו: חפרו את המקום הנדרש, את כל הבור הנדרש להקמת הבניין לחדר מיון ממוגן, ובימים אלה אמור להיכנס לעבודה קבלן שלד, אשר יקים את חדר המיון הממוגן התת קרקעי, ומעטפת לקומות הנוספות של חדרי ניתוח וחדרי אשפוז, וכדומה.

רחל אדטו: עד כאן, זה המצב בשטח.

רחל אדטו: זאת אומרת כרגע יש איזו שהיא דינאמיקה, יש עבודה, אבל העבודה הזאת הולכת להיקטע או להפסיק בשלב מאד מוגבל של העבודה, כאשר מכל הפרויקט הגדול, החשוב והנדרש הזה, יישאר חדר מיון תת קרקעי שנחפר עכשיו ושלד שאמור לספק את מחלקות חדרי הניתוח ומחלקות האשפוז.

רחל אדטו: איפה חילוקי הדעות ואיפה הבעיה?

רחל אדטו: הבעיה היתה שבשנת 2007, במסגרת קיצוצי תקציב פיתוח, הוחלט לחזק גם את הצפון וכספים שהיו אמורים להגיע לאשקלון בגלל התעכבות הבנייה, חלק מהכספים האלה עברו לחיזוק הפריפריה, כלומר למיגון נהריה, למיגון צפת, וחלק מהכסף שהיה אמור, זה חלק מתקציב , שהיה אמור לעבור לבית החולים באשקלון, והוא עבר למקומות אחרים.

רחל אדטו: , היום בפועל, מה שקורה זה שחסר כרגע להשלים את הפרויקט כמו שאני הצגתי אותו.

רחל אדטו: הבור שחפור ומיגון חדר המיון, חסרים כרגע, בגלל העברת הכספים, חסרים כרגע 60 מיליון שקלים, ואם יהיו כרגע ה-60 מיליון שקלים האלה, אפשר יהיה להשלים את המיגון של חדר המיון ובניית המעטפת, וזה הכל.

רחל אדטו: 60 מיליון השקלים האלה נובעים בין היתר משינוי שער הדולר, מזה שכספים שהיו בתרומה נשחקו הכספים, מזה שהוקפא תקציב הפיתוח של , וכמו שאמרתי כספים הועברו, אבל בכל מקרה, גם לתכנית המינימליסטית, הראשונית, שאין עליה חילוקי דעות ---

רוני בר-און: אני לא מצליח להבין את העניין של שינוי שער הדולר, סליחה, עם כל הכבוד.

רחל אדטו: בית החולים קיבל תרומה.

רוני בר-און: אה, קיבלו תרומה בדולרים, הבנתי.

רחל אדטו: כן, בית החולים קיבל תרומה ומאחר שהתרומה הזאת החזיקה ---

רוני בר-און: כי מה שהיה מתוקצב בשקלים, כתוצאה משינוי שער הדולר רק צריך להצמיח יותר שקלים.

רחל אדטו: לא, לא, בית החולים קיבל תרומה ---

רוני בר-און: אוקי, אז תתעלמי מהשאלה.

רוני בר-און: הלאה.

רחל אדטו: אוקי.

רחל אדטו: עכשיו, מה שחסר כרגע להשלים את התכנית הראשונית, שאין עליה חילוקי דעות, הווה אומר: חדר מיון ממוגן עם המעטפת, כרגע בפועל חסרים 60 מיליון שקלים שאין, ולכן ---

רוני בר-און: 60 מיליון.

רוני בר-און: טוב.

רחל אדטו: עכשיו על הנושא הזה אין חילוקי דעות.

רחל אדטו: עכשיו אנחנו נכנסים לשלב הבא.

רחל אדטו: בית החולים אשקלון, כאשר הוא משרת את האוכלוסייה של אשקלון דרומה, פריפריה בהגדרה, אזור מוכה קאסמים, נשאר עם חדר מיון ומעטפת.

רוני בר-און: הבנו.

רחל אדטו: לא, הבנו.

רחל אדטו: מה שהבנו זה ש ----

רוני בר-און: אתה אומרת שאם יביאו עוד 60 מיליון אפשר יהיה לגמור את כל הפרויקט, עם מה שבתוך המעטפת?

רחל אדטו: לא, לא, לא.

רוני בר-און: אז לא הבנתי.

רחל אדטו: עם מה שבתוך המעטפת – לא.

רחל אדטו: 60 מיליון זה לגמור עכשיו ועכשיו אנחנו מדברים על שלב ב', על הקטע שחסר לאזור כמו בית חולים אשקלון, שצריך חדרי מיון, חדרי ניתוח ממוגנים, שצריך מחלקות אשפוז, שצריך מקום לשים את החולים שלו, שצריך חדר ניתוח לא מרוחק מחדר מיון, אלא חדר ניתוח ליד חדר מיון, שבמקרה של נפילת קאסמים, או כל דבר שהוא, לא צריכים לרוץ לחדרי ניתוח רחוקים מחדר מיון.

רחל אדטו: לדבר הזה חסר כסף והכסף שחסר להשלים את הפרויקט כולו, הוא בסדר גודל של 225 מיליון, אני חושבת.

רחל אדטו: יכול להיות שאני טועה ---

רוני בר-און: שקל?

רחל אדטו: שקלים.

רחל אדטו: ואני מבינה שיש פה בעיה שאפשר להגיד זה לא התכנית המקורית, אז לכן אני מחלקת את הבעיה שלי לשניים.

רחל אדטו: בעיה מספר אחת, השלמת התכנית המקורית לאלתר, עם 60 מיליון השקלים שהובטחו מלכתחילה, וזה שבאמצע העבירו כספים לנהרייה ולדברים אחרים בגלל קיצוץ תקציב הפיתוח של , זה לא רלבנטי לגבי הנושא הזה, זה א'.

רחל אדטו: דבר מספר שתיים, אם בונים את חדר המיון באשקלון, צריך להשלים ולתת מענה לכל האזור הזה, חדרי ניתוח ממוגנים ומחלקת אשפוז.

רחל אדטו: ואני שואלת ----

רוני בר-און: יש לי בקשה, חברת הכנסת אדטו, את בדרך כלל אומרת את הדברים בצורה הבהירה ביותר והנחרצת ביותר.

רוני בר-און: אין צורך לחזור על כל טענה שלוש פעמים.

רחל אדטו: לא, הדבר השלישי ----

רוני בר-און: אם יש טענות חדשות בבקשה, כי אני רוצה לשתף עוד אחרים בדיון.

רחל אדטו: הדבר הכי משמעותי מבחינתי, הכי משמעותי זה שמשרד האוצר, שמצא 600 או 500 מיליון שקלים להעביר לבנייה לחבר אסותא, שתבנה את בית החולים באשדוד, העביר מענק, לא תקציב בנייה, מענק, 500 מיליון שקלים לבניית בית חולים אסותא, בית חולים פרטי.

רחל אדטו: אותו משרד האוצר, שמצא את הדרך למצוא 500 מיליון שקלים, חייב לתושבי אשקלון כסף.

רוני בר-און: תודה.

רוני בר-און: תודה רבה.

רוני בר-און: אני מציע שחברי הכנסת, אם יש למישהו עוד- אני קודם כל חייב לכם הודעה.

רוני בר-און: סגן שר האוצר, הרב , צלצל אלי לפני מספר דקות, הוא אמר שבאוצר קורים דברים בקצב שקשה לתאר אותו, והוא צריך זמן לכמה דברים אחרים והוא יגיע הנה כדי, מה שנקרא, לתת את התשובות של האוצר.

רוני בר-און: יש פה מישהו מהאוצר, דרך אגב?

יאיר זילברשטיין: כן, כן.

רוני בר-און: ומה שם אדוני?

יאיר זילברשטיין: יאיר זילברשטיין, רכז בריאות באגף התקציבים.

רוני בר-און: אנחנו מברכים אותך.

רוני בר-און: תפקיד חשוב מאד באגף, תהיה בריא.

רחל אדטו: תישאר פה, כדי שלא יקרו לך גם שינויים.

רוני בר-און: בבקשה, חבר הכנסת יעקב אדרי.

יעקב אדרי: אני אעשה את זה ממש בקצרה, אדוני יושב הראש.

יעקב אדרי: אני חושב שכל האבסורדים קורים בסיפור הזה של ברזילי, עוד בהיותי שר הבריאות טיפלתי בנושא ואת מה שאפשר היה לגמור אז, בסכום מסוים, על כל עיכוב זה ילך ויתפח ויתפח ויתפח וזה חבל, ושוב, אני לא רוצה לחזור על המספרים.

יעקב אדרי: אני אומר – הרב ליצמן – אתה יודע לגייס כסף.

ליצמן: אני שנורר מקצועי.

יעקב אדרי: חייבים לגמור את הסיפור הזה, אחרת זה יעלה למדינה ביוקר רב ואני לא רוצה, שוב, לחזור על המספרים.

יעקב אדרי: הכל ידוע, כל יום שמתעכבים זה יעלה יותר למדינה.

ליצמן: אני באיצקוביץ, לילה אחד בבית כנסת עושה את זה, עם הכובע.

יעקב אדרי: אתה יכול לגמור את הסיפור הזה.

רוני בר-און: כן, תודה רבה חבר הכנסת אדרי.

רוני בר-און: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יואל חסון: תודה, יושב הראש.

יואל חסון: אני חושב שבסופו של דבר זה עניין של רצון, והשאלה היא האם הממשלה והשאלה אם סגן השר מעוניינים לקדם את הפרויקט הזה של בניית בית החולים וחדר המיון הזה, וכל האזורים הממוגנים האלה.

יואל חסון: אני חושב שזה חוסר אחריות שלא מחליטים האם רוצים או לא רוצים.

יואל חסון: שיגידו את האמת לתושבים ויגידו את האמת לתושבי האזור.

יואל חסון: האם באמת רוצים לתת ולהקים את המערך הזה, הנדרש.

יואל חסון: עד עכשיו זה נראה שגוררים רגליים, שעושים כל מיני תרגילים, שיש כנראה סדרי עדיפויות אחרים.

יואל חסון: פשוט תחשפו.

יואל חסון: אדוני סגן השר, אתה באמת אדם מאד אמיתי ואתה אומר את הדברים בדרך כלל בפנים.

יואל חסון: אז תגיד אם אתה רוצה להקים את זה או שאתה לא רוצה להקים את זה.

יואל חסון: היו קודם כל תירוצים אחרים פעם, אותם עברנו.

יואל חסון: עכשיו המצב על פניו אמור להיות, לצאת לדרך.

יואל חסון: אגב, היתה התחייבות של ראש הממשלה, שהוא מוציא את הפרויקט הזה לדרך.

רוני בר-און: מה אמרת, המצב על הפנים או על פניו?

יואל חסון: על פניו, אדוני.

יואל חסון: על פניו, בסופו של דבר ראש הממשלה אמר שהוא בעד, אז בסיפור הקברים, אתה זוכר את כל העניין.

יואל חסון: היתה החלטה שמקימים ויוצאים לדרך בעניין הזה.

יואל חסון: מאז נמצאו תירוצים אחרים.

יואל חסון: תגידו את האמת – אתם רוצים לתת לתושבים האלה, לתושבי האזור את המענה הזה?

יואל חסון: או שאתם חושבים שאין צורך לתת את המענה הזה והכל בסדר.

יואל חסון: פשוט, תגידו את האמת.

רוני בר-און: טוב, תודה רבה.

רוני בר-און: חברי כנסת נוספים?

רוני בר-און: חבר הכנסת מיכאלי, לא?

אנסטסיה מיכאלי: לא, לא, ודה.

רוני בר-און: טוב.

רוני בר-און: אם כך, מנהל בית החולים ברזילי נמצא פה?

שמעון שרף: כן.

רוני בר-און: בבקשה, אדוני.

שמעון שרף: אני חושב שחברת הכנסת אדטו סיכמה את זה מצוין.

שמעון שרף: אני מאד מודאג, כי הבנייה מתנהלת לאיטה והיא כנראה תיעצר בגלל מחסור.

שמעון שרף: ישנו פה יהודה רון, שהוא המממן שלי, כמו שאומרים, אבל אני עוד יותר מודאג מזה שלא בונים כבר את כל השלד.

שמעון שרף: אם היום הסיסמה היא לעודד את הפריפריה ---

רוני בר-און: תחלק את הטענות שלך, בטובתך, לנוחיותי.

שמעון שרף: כן, כן.

רוני בר-און: אני מבין יחסית לאט, אבל חושב באופן מסודר.

רוני בר-און: אני רוצה להבין אם יש טענות לגבי מה שתוקצב ואושר עד כאן, האם עומדים בסיכומים, האם הכסף נמצא?

רוני בר-און: למה אתה אומר שזה מתנהל לאט?

רוני בר-און: אחרי שהוא מביא את הכסף הוא גם צריך לדאוג לזה שהפועלים יבואו לעבודה?

רוני בר-און: השאלה השנייה, לגבי מה שעוד היית רוצה, זאת אומרת החזון טווח ארוך, מה עוד היית רוצה.

רוני בר-און: כך יקל עלי לנסות אחר כך להתמודד עם הפרוטוקול.

שמעון שרף: אני רציתי לקצר, אבל אני אגיד את זה בגדול.

שמעון שרף: העסק מתנהל לאט כי במדינת ישראל בונים בנייה ציבורית מאד לאט, בניגוד לבנייה הפרטית.

שמעון שרף: הקבלן נכנס לעבודה ואם הכסף לא יספיק, הוא ייעצר באמצע, וזאת הבעיה העיקרית, כי חסרים משהו כמו 60 מיליון שקלים להשלמת הפרויקט.

רוני בר-און: רק חדר המיון?

שמעון שרף: רק חדר המיון.

רוני בר-און: אוקי.

רוני בר-און: זו נקודה מאד חשובה.

שמעון שרף: וזה מוסכם על כולם, אין כאן בעיה.

שמעון שרף: הבעיה השנייה, שהיא הבעיה, כמו שאתה חילקת את זה לחלק ב', היא הויכוח לגבי ההמשך.

שמעון שרף: עכשיו, אם באמת רוצים להוסיף מיטות לפריפריה, אם לא יבנו את הבניין הזה לא יהיו מיטות.

שמעון שרף: אין סנטימטר נוסף בבית החולים, שאפשר להושיב עליו רופא.

שמעון שרף: תוספת של מיטות, תוספת של תקנים בבית החולים הזה, במצב הקיים, לא יצליחו, לא יהיו ישימים, כי לא יהיה לי איפה לשים מיטה.

שמעון שרף: היום אני מאשפז במחלקה הפנימית 70 חולים.

שמעון שרף: בבניין הזה, הקומות הנוספות, זה משהו כמו שש מחלקות, ששם אפשר יהיה להוסיף משהו בסביבות 200 מיטות שחסרות.

רוני בר-און: אתה מסכים עם ההערכה של חברת הכנסת אדטו, שזה סדר גודל של 300 מיליון, כמה אמרת?

רחל אדטו: בין 250 ל-300 מיליון.

רוני בר-און: בין 250 ל-300 מיליון ₪.

שמעון שרף: זה יותר, זה 350 מיליון.

שמעון שרף: זה 100 מיליון בערך חדרי הניתוח ועוד 250 מיליון האשפוז.

רוני בר-און: בסדר, בסדר, אנחנו רק רוצים למצוא מה שנקרא את גבולות הגזרה שעליהם בעלי המקצוע יצטרכו להרחיב.

רוני בר-און: זהו אדוני?

שמעון שרף: כן.

רוני בר-און: תודה רבה לך על התמצית, תודה רבה לך על ההתמקדות.

רוני בר-און: עיריית אשקלון, אני מקבל בברכה את ראש העיר, בני וקנין, בבקשה.

בני וקנין: בוקר טוב לכולם.

בני וקנין: קודם כל תודה רבה לאדוני יושב הראש ותודה לחברי הוועדה, שמתכנסים בנושא הזה.

בני וקנין: אני עזבתי הכל ואני פה, מדבר בשמם של חצי מיליון תושבים שבית החולים משרת אותם.

בני וקנין: חצי מיליון תושבים, שחלק גדול מהם, זה מה שאנחנו כולנו קוראים עוטף עזה, שזה מאשקלון שבעה קילומטרים מגבול עזה, שדרות, כל המועצות האזוריות, קריית גת, וגם חצי מהעיר אשדוד.

בני וקנין: ואני מזמין את כל חברי הוועדה לבוא ולסייר.

בני וקנין: טוב מראה עיניים ממשמע אוזניים.

בני וקנין: לבוא לראות כיצד בית החולים ברזילי, בתנאים הכי קשים שיכולים להיות, שאי אשפר אפילו לתת טיפול ראוי לשמו.

בני וקנין: יש שם צוותים רפואיים נפלאים.

בני וקנין: הייתם צריכים לראות רופאים שמספרים, 30 שעות ללא שינה, ביום חמישי האחרון, כשעשינו ישיבת מחאה, ובמסדרונות.

בני וקנין: כל מה שאתם רואים בטלוויזיה, זה כאין וכאפס לעומת מה שקורה בברזילי.

בני וקנין: אפילו חדרי שירותים כמו שצריך לחולים – אין.

בני וקנין: למה דווקא אשקלון שרק לפני שנתיים, למעלה מ-100 טילי גראד נחתו עליה, ועדיין תחת איומים, למה רק היא צריכה כל הזמן להיות בתחתית המדרגה בפיתוח של בית החולים ברזילי, בית חולים שנבנה לפני למעלה מ-50 שנה.

בני וקנין: אני מבקש, אני לא רוצה להאריך הרבה בדיבור, לבוא לבית החולים ולראות את המצב.

בני וקנין: יש שם בניינים שנבנו לפני 50 שנה, שלא נותנים שירות לחולים.

בני וקנין: אני שמעתי מרופאים, רק לפני שנה כשהיינו כאן בנושא של הקברים, שנפטרו חולים בגלל התנאים בבית החולים.

בני וקנין: אמרו את זה כאן, בבניין הכנסת, נכון ד"ר שרף?

בני וקנין: אמרו את זה – שנפטרו חולים בגלל התנאים הללו.

בני וקנין: אז כמה אפשר לקפח עיר פריפרית?

בני וקנין: בית החולים מספר אחת בפריפריה, שכולם, כל בני המושבים, כל הקיבוצים, הוא גם בית החולים שנותן את השירותים הרפואיים לחיילים.

בני וקנין: לחיילים שנפגעו במבצעים, לחיילים שנפגעו בגבולות.

בני וקנין: אני מבקש, מאחר שהרבה מהמאבקים שלנו אל מול הגורמים שמתקצבים, מאד קשים, אני מבקש מהוועדה לביקורת המדינה, לבוא ולראות במו עיניכם ולהיות כאן לפה לחצי מיליון תושבים, שזועקים שאינם מקבלים את השירות הרפואי, המינימאלי, שהרבה בתי חולים במרכז הארץ מקבלים.

בני וקנין: תודה רבה.

רוני בר-און: תודה רבה לך אדוני ראש העיר.

רוני בר-און: אני חושב שהבקשה שלך בהחלט נופלת על אוזניים קשובות.

רוני בר-און: הפרוטוקול של הדיון שהתקיים פה לפני שנה וחצי, מוכיח שלא רק עניין הקברים והמחלוקת הזאת, עלה על סדר היום, אלא גם הנחיצות של בית חולים ראוי, רחב, מודרני, מתוכנן, מתוחזק היטב, עלתה כבר אז.

רוני בר-און: אני שמח שאמרת את זה היום.

רוני בר-און: אתה נכנסת קצת באיחור, חברת הכנסת ד"ר אדטו דיווחה על ביקור שלה במקום.

רוני בר-און: אני חושב שגם זה חשוב.

רוני בר-און: אני בהחלט מסכים איתך שגם הדברים האלה צריכים להיות נר לרגליה של הוועדה, בהינתן, זו הוועדה לענייני ביקורת המדינה, או בהינתן שזה ועדה לענייני בריאות או כספים או כלכלה, או מי שלא יבחר.

רוני בר-און: זה באמת דבר חשוב ואנחנו שומעים לך ונמשיך להקשיב אליך.

רוני בר-און: אני מבקש, בפרק הזה של עיריית אשקלון, את מר איתמר שמעוני, יושב ראש ועדת הביקורת, בבקשה.

רוני בר-און: ועדת הביקורת של העירייה, לא ענייני הביקורת של הכנסת.

רוני בר-און: זה יש בינתיים אחד, אלא אם אתה רוצה להחליף אותי.

רוני בר-און: כן.

איתמר שמעוני: אני לא מתיימר.

איתמר שמעוני: תודה, אדוני יושב הראש.

איתמר שמעוני: אני מוכרח לומר שאת בית החולים, מעבר להיכרותי אותו כיועץ שר הבריאות בעבר, הכרתי אותו באופן אישי בתקופה האחרונה ואני חייב לספר לכם סיפור אישי.

איתמר שמעוני: אמא שלי קיבלה אירוע מוחי לפני חצי שנה והבאנו אותה לחדר המיון.

איתמר שמעוני: מצאתי שם הון אנושי של רופאים, של חדר מיון שמתפקד, עמוס.

איתמר שמעוני: היו שם מיטות בפרוזדור, לא היה מקום להסתובב, וראיתם את הנחישות של מנהל חדר המיון, של האחיות, של הרופאים, ובשעה קריטית, בעומסים הכי כבדים, בתנאים לא תנאים, הם הצילו את חיי אימי.

איתמר שמעוני: הגענו בזמן ואמא שלי חיה עד היום, בזכות כל הטיפול המסור שהיא קיבלה.

רוני בר-און: בשם כולם, אני מאחל לה בריאות טובה ואריכות ימים ושנים.

איתמר שמעוני: תודה.

איתמר שמעוני: אני מדבר היום לא רק כחבר מועצת עיר, אלא כתושב אשקלון שחווה זאת וחווה את ירי הגראדים, כפי שתיאר פה ראש העירייה, שחווה את התקופה הקשה והחרדות של הילדים שלי, שצריך להעיר אותם לגנים עם אזעקה ומערכת בריאות שאתה רואה היום, אדוני סגן השר, שקורסת.

איתמר שמעוני: מערכת הבריאות במדינת ישראל קורסת, אבל בברזילי היא על סף קריסה טוטאלית ותגידו לי, אני לא רוצה לרדת למספרים, אבל איך אתם חושבים להעביר 650 מיליון לאשדוד, כשיש פה בית חולים שקורס?

איתמר שמעוני: איך עושים דבר כזה?

רחל אדטו: 500.

איתמר שמעוני: 500, 400.

יעקב אדרי: לא, זה יגיע ל-600.

איתמר שמעוני: אני רוצה, סליחה שאני נסער קצת, אני רוצה להתמקד בזה ---

רוני בר-און: בוא נדאג לאשקלון.

איתמר שמעוני: כן, באשקלון.

איתמר שמעוני: תראו, בית החולים, וביקרתי בבתי חולים נוספים, אני חושב שמנוהל היום בצורה הטובה ביותר בארץ, לאור התנאים האנושיים שלהם זוכים הרופאים שם ואני מדבר על הכל, מחלקות פנימיות וכו'.

איתמר שמעוני: ועכשיו עומד על הפרק תקצוב מיגון חדר המיון, הרחבת חדרי ניתוח, שכל כך זקוקים להם בבית החולים, ואתם חושבים, סליחה, לא אתם, האוצר, שאני גם מוחה על כך שאין פה נציג, למעט רפרנט, שאני מאד מכבד אותו, אבל צריך להיות פה נציג, צריך להיות פה שר האוצר בדיון הזה.

רוני בר-און: תאמין לי, אם יודעים לדבר עם הרפרנטים, גומרים יותר טוב מאשר עם שר האוצר.

איתמר שמעוני: אני חושב שחשיבות הדיון ---

רוני בר-און: הנה, אני אומר לך סוד מבפנים.

ליצמן: אתה כנראה לא יודע את ההיררכיה.

איתמר שמעוני: סגן השר, אני מכיר, אבל אני חושב שבדיון כזה ---

רוני בר-און: טוב.

איתמר שמעוני: אני מבקש בכל לשון של בקשה, אם אפשר את התקצוב, תעזבו את אשדוד.

איתמר שמעוני: כשאתה, יש לך תרופה שהיא מצילת חיים, אתה משקיע את הכסף בתרופה מצילת חיים ולא במחקר איך להציל חיים.

איתמר שמעוני: תעזבו את אשדוד עכשיו, תטפלו באשקלון.

איתמר שמעוני: אני מבקש להסיט משם כסף כדי לגמור את בעיית בית החולים ברזילי.

רוני בר-און: תודה רבה.

רוני בר-און: יש עוד מישהו מעיריית אשקלון, אדוני ראש העיר, שרוצה לדבר?

בני וקנין: לא, רק בא איתנו גם חבר ה---, חבר כנסת, אולי הוא יהיה חבר כנסת.

בני וקנין: חבר המועצה וראש הצעירים מאשקלון איתן קסנטיני.

רוני בר-און: כן, אנחנו מכירים ומוקירים.

רוני בר-און: איתן, אתה רוצה להוסיף משהו, בטובך?

איתן קסנטיני: אני לא רוצה להגיד מה אני הרגשתי אישית בבית החולים הזה.

בני וקנין: הוא גם היה מאושפז בבית החולים.

איתן קסנטיני: לא מזמן, וישנתי במסדרון.

רוני בר-און: בני, מה אתה שם להם במים שם, שכולם צריכים ---

בני וקנין: הוא קיבל פינה יפה במסדרון, זה בסדר, התחשבו בו.

רוני בר-און: טוב, חברה, הנושא חשוב מדי מכדי שנתבדח.

רוני בר-און: יש לך מה להוסיף איתן, או שנמשיך.

איתן קסנטיני: לא, לא, בסדר.

רוני בר-און: תודה רבה.

רוני בר-און: חברת הכנסת סולודקין, אני שמחה שהצטרפת אלינו, את יושבת פה גם בכובע של תושבת העיר אשקלון, בבקשה.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר, אני לא רוצה לעמת את ברזילי מול בית החולים באשדוד, שעדיין לא נבנה, בגלל שתושבי אשדוד נלחמו עשרות שנים בעד בית החולים שלכם, ואני לא חושבת שהמצב של בית החולים באשקלון, זה תולדה ותוצאה שבונים את בית החולים באשדוד.

מרינה סולודקין: זה לא זה.

מרינה סולודקין: אני חושבת, כאן ועכשיו, חייבים לעזור לבית החולים לבנות את חדר המיון המוגן, שזה מצחיק.

מרינה סולודקין: אנחנו ישבנו עם בני, 120 רקטות נורו על אשקלון ב-2009.

מרינה סולודקין: אז בגלל זה בית חולים לא מוגן זה נונסנס.

מרינה סולודקין: אז בגלל זה, אני מאד מבקשת מהוועדה לעמוד על זה שבית חולים ברזילי צריך להיות ממומן.

רוני בר-און: תודה רבה.

רוני בר-און: מישהו עוד, לפני שאני פונה לאנשי האוצר ולאנשי הבריאות?

רוני בר-און: יש פה עוד איזה גורם שמעוניין בשלב זה להביע את דעתו?

רוני בר-און: אני רואה שלא.

רוני בר-און: טוב, , סמנכ"ל בכיר וראש מינהל תכנון, יהודה רון, אני מבקש להתייחס באופן ממוקד בשלוש טענות מרכזיות.

רוני בר-און: אחת, הטענה היא שמהמעט שאושר, קרי – חדר המיון ואותה מעטפת – שהיא לכל הדעות לא מספקת, נוכח האיומים או תרחיש הייחוס למה שאשקלון, או בית חולים ברזילי צריך לספק לתושבי אשקלון, גם בשגרה אבל בעיקר בחירום.

רוני בר-און: מה קרה לידיעתך, לתקציבים שאושרו ונתלו, לפי הטענה, אני עוד לא יודע, לצרכים שהם חשובים, גם צפת פריפריה, גם נהרייה פריפריה, אבל בסוף היום הם נתלו מאשקלון.

רוני בר-און: מה באמת הסטאטוס מול משרד האוצר, בניסיון לאשר את התכנית, נקרא לה ארוכת הטווח, או לטווח בינוני של ההשלמות, שעליהן דיברו חברי הכנסת ופרנסי העיר, ראש העיר וחבר מועצת העיר, בעניין הצורך לקבל שם בטווח הגיוני, חדרי ניתוח ומגדל אשפוז; ולמה הבנייה מתעכבת.

רוני בר-און: אם זה בגלל שני הדברים האלה.

רוני בר-און: אחר כך נשמע את האוצר.

רוני בר-און: אני מקווה שסגן השר כהן יגיע, אם לא, סגן שר הבריאות ייתן את התשובות, מה שנקרא ברמת המעטפת ואחר כך נראה, נשמע אולי את נציג מבקר המדינה, נציג הביקורת, אם הנושאים שעולים כאן לדיון, הם כאלה שמעניינים המשך מעקב של משרד מבקר המדינה ואם נוכל להגיע לאיזה שהוא סיכום, נתפזר בשמחה.

רחל אדטו: אדוני, אני רק רוצה להגיד שאני לא שאלתי את השאלה השלישית - למה הבנייה מתעכבת – כי אמרתי שהיום נעשית שם בנייה והם לקראת חוזה עם השלד.

רחל אדטו: כלומר, מבחינת העבודה בפועל, העבודה נעשית כרגע.

רחל אדטו: מה שאני אומרת, השאלה השלישית כרגע שהצגת, היא לא שאלה שאני שאלתי, כי אמרתי – כרגע בפועל ---

רוני בר-און: אוקי, אני לא אמרתי שאת הצגת את השאלות.

רוני בר-און: אני הקדמתי ואמרתי שאני מציג את השאלות.

רוני בר-און: אני מציג את השאלות אחרי שאני שומע את טענות חברי הכנסת, את טענות פרנסי העיר.

רוני בר-און: אם אני מבין את השאלות שעומדות על סדר היום, אני מציג אותן.

רוני בר-און: אם יש לך להוסיף שאלה, אני אשמח, אבל זאת השאלה שלי ואני מבקש עליה תשובה.

רוני בר-און: בבקשה, מר רון.

יהודה רון: אוקי, אני אתחיל מהשאלה השלישית באמת ואתייחס גם למה שאמרה חברת הכנסת אדטו.

רוני בר-און: זה שמענו ממנהל בית החולים, שהבנייה לא בקצב משביע רצון.

יהודה רון: כרגע העבודה התחילה בסוף שנת 2010 בעבודות תשתית, עפר, תיקון, מנהרות תשתית תת קרקעיות.

יהודה רון: העבודה הזאת מסתיימת, קבלן לעבודות שלד בהיקף של 80 מיליון עומד להיכנס בעוד שבועיים לעבודה שתימשך בערך כ-16 חודש ואחרי זה כמובן כל עבודות ההשלמה.

יהודה רון: אז לגבי ---

רוני בר-און: כמה?

רוני בר-און: 16 חודש?

יהודה רון: עבודות השלד.

רוני בר-און: כמה מטר יש שם בשלד?

רוני בר-און: כמה מטר בנייה?

יהודה רון: ממוגנים.

רוני בר-און: 16 חודש.

יהודה רון: 16 חודש.

רוני בר-און: ויש לך את הכסף?

יהודה רון: לגבי הכסף?

רוני בר-און: יש לך את הכסף להשלים את החתיכה הזאת?

יהודה רון: תיכף אני אדבר על הכסף.

רוני בר-און: אל תתחייב למועד, אם אין לך את הכסף.

יהודה רון: לא, לא, בוא נאמר לגבי השלד, אנחנו מתוקצבים.

יהודה רון: אני תיכף אכנס לנושא התקציבי.

יהודה רון: בכל אופן, כרגע אין שום עיכוב, העבודה אמורה להתבצע.

יהודה רון: האומדן המשוער לסיים את כל הפרויקט הזה, שאנחנו מדברים עליו ותיכף אתייחס אליו ביתר פירוט, זה האשפוז המוגן התת קרקעי, לכ-350 מיטות והמיון הממוגן, בסדר גודל של .

יהודה רון: זה צריך להסתיים בשלהי 2014, זאת אומרת משהו בערך בעוד כ-3 שנים אם הכל ילך וכמובן גם יעמדו התקציבים המתאימים.

יהודה רון: אז זה לגבי העבודה ---

רוני בר-און: רק מיון ממוגן.

רוני בר-און: עוד לא דיברנו על חדרי ניתוח ומגדל אשפוז.

יהודה רון: אשפוז תת קרקעי, כי היום אין שום מתחם לאשפוז תת קרקעי בבית החולים הזה.

יהודה רון: אז זה לגבי העבודה עצמה.

יהודה רון: עכשיו, לגבי התקציב, אני רוצה להתחיל.

יהודה רון: החלטת ממשלה, לאחר מלחמת לבנון השנייה, מיוני 2007, ההחלטה התעכבה בגלל דיונים שלנו עם האוצר.

יהודה רון: היתה החלטת ממשלה שדיברה על חיזוק הצפון ואשקלון.

יהודה רון: היא דיברה על תכנית של בערך כ-480 מיליון שקל, שמיועדת בעיקרה למיונים להקמת חדרי מיון ראויים.

רוני בר-און: יוני 2007.

יהודה רון: יוני 2007.

יהודה רון: בבית חולים נהרייה, בבית חולים פוריה, בבית חולים רמב"ם, מספר בתי חולים בנצרת, והמרכז הרפואי ברזילי באשקלון.

יהודה רון: התכנית הזאת דיברה על 470 מיליון.

יהודה רון: אחרי דיונים של כמעט שנה האוצר משתתף בתכנית הזאת בהיקף של 209 מיליון בלבד.

יהודה רון: כל השאר נפל על ---

רוני בר-און: בהחלטה הזאת נקבע שעל כמה שנים היא מתפרשת?

רוני בר-און: היא שנתית?

יהודה רון: כן, מ-2007 עד 2011.

רוני בר-און: זאת אומרת היו צריכים לגמור היום.

יהודה רון: חלק מהפרויקט, כן.

רוני בר-און: 480 היו צריכים לבוא לידי מיצוי עד סוף 2011.

יהודה רון: כן, אבל מתוך זה ---

רוני בר-און: מה שאתה אומר לי, הסטאטוס הוא שלא הגיעו יותר מ-207 מיליון?

יהודה רון: לא, לא, לא, בוא נעשה רגע, אני רוצה להתייחס לכסף ואחר כך לנושא של לוח זמנים.

יהודה רון: התכנית עצמה, הנקודה הזאת חשובה כדי להבין את הבעיה שנוצרה עכשיו.

יהודה רון: בתוך התכנית הזאת האוצר העמיד 209 מיליון.

יהודה רון: כל השאר מתבקש המשרד לגייס מתרומות ומתקציבי הפיתוח שלו.

יהודה רון: שלו, אני מדגיש, על חשבון פרויקטים או תכניות אחרות.

יהודה רון: מה שקרה במהלך השנים האלה, סיימנו את המיון בבית החולים רמב"ם, אנחנו מסיימים את המיון בנהרייה, מסיימים את המיון בפוריה; חלק מהפרויקטים בנצרת מסתיימים.

יהודה רון: בעצם נשאר לנו, נכון להיום, הפרויקט הזה של ברזילי, שהתעכב, אני לא אכנס לזה, לכל הנושא ... וכו'.

רוני בר-און: אוקי.

יהודה רון: מה שקרה לגבי התקציב: תקציב הפיתוח של המשרד קוצץ בהיקפים אדירים, החל משנת 2007, 2008, ואני לא רוצה להיכנס לזה.

יהודה רון: יש חשבון, הוא הוגש לאוצר, בהיקף מצטבר של 180 מיליון ₪.

יהודה רון: הקיצוץ נפל על אותו חלק של התקציב, שאנחנו שריינו לטובת הפרויקטים האלה, בניגוד להחלטת ממשלה, ואמרתי את זה לאוצר.

יהודה רון: יש החלטת ממשלה, וגם ההיגיון אומר, שהקיצוצים לא יחולו על התחייבויות חוזיות.

יהודה רון: אני מדגיש את זה, חד משמעית, כתוב בהחלטת הממשלה.

יהודה רון: למרות הכל, הקיצוצים נפלו על התקציבים ששוריינו על חשבון פרויקטים אחרים למטרות האלה.

יהודה רון: זה דבר אחד.

יהודה רון: דבר שני, שער הדולר שסוכם בזמנו היה 4.3.

יהודה רון: אנחנו היום מממנים באותן תרומות, חלק מהתרומות.

יהודה רון: לצערי קרן רש"י ירדה מהסיפור, אבל אותן תרומות שמגיעות, אם זה בקרן לגסי, ועידת התביעות, אנחנו מממשים היום לו 4.3, ב-3.4.

יהודה רון: היו תרומות שמימשנו גם ב-3.3.

יהודה רון: נוצר פה גירעון נוסף.

יהודה רון: התייקרות חומרי הגלם.

יהודה רון: רק מ-2009 הברזל והנחושת עלו פי שלושה, מ-3,000 דולר, אם ניקח את הדוגמא של הנחושת.

יהודה רון: 3,000 דולר, היום בסביבות למעלה מ-10,000 דולר לטונה.

יהודה רון: כל הדברים האלה גרמו לכך שבעצם היינו, ועשינו מאמצים לגמור את הפרויקט בפוריה ובנהרייה.

יהודה רון: לקחנו כספים מפרויקטים אחרים, לקחנו את הכסף ששריינו לאשקלון.

יהודה רון: כן, כן, גם את הכסף של האוצר, ובעצם עשינו את הכל כדי שנוכל לגמור את שני הפרויקטים האלה.

יהודה רון: מה שקרה בעצם, כל הבעיות האלה התנקזו לפרויקט הזה של ברזילי ואני לא רוצה להיכנס לכך.

יהודה רון: על זה אני דיברתי גם עם יאיר, אנחנו צריכים לראות את המספרים במדויק.

יהודה רון: אבל נוצר גרעון שכרגע, מעבר לשלד, יש לנו בעיה לסיים את הפרויקט הזה.

יהודה רון: הפרויקט הזה התייקר, מטבע הדברים, מעבר לבעיות שהעליתי.

יהודה רון: ולכן, כפי שנאמר כאן, יש כרגע בעיה די משמעותית, והיא לא ב-60 מיליון, היא יותר גדולה, על מנת לסיים את הפרויקט הזה במה שנקרא "במימון המקורי".

יהודה רון: דהיינו, רק מיון ואשפוז מוגן.

יהודה רון: התכנית עצמה, הפרויקט עצמו, מתוכנן לכמעט למעלה מ-8 קומות.

יהודה רון: זה פרויקט של , שמתוכו אנחנו גומרים כרגע רק שאנחנו בונים היום, שזה מה שדיברתי, שזה כמובן שטחים טכניים, אני לא נכנס לדברים הטכניים, אבל מדובר בפרויקט שכולל בתוכו, ויצאנו מתוך הנחה שלא נקים עוד בניין נוסף בסדר גודל בבית החולים ברזילי, גם בשביל לא להסתבך עם הנושא של הקברים וגם מסיבות אחרות.

יהודה רון: אנחנו בבניין הזה ריכזנו את כל הפונקציות החשובות של בית החולים: אשפוז מוגן, מיון, חדרי ניתוח, טיפול נמרץ, אגף דימות, שכוללים רנטגן, C.T, M.R.I, אספקה סטרילית, ו-6 מחלקות אשפוז, דהיינו שלוש קומות של מחלקות אשפוז.

יהודה רון: הפרויקט כולו, כולו, הוא למעלה מ-500 מיליון ₪.

רוני בר-און: רגע, לאט לאט.

רוני בר-און: אחרי שיתנו לך את ה-60 מיליון לגמור את החתיכה שחסרה ---

יהודה רון: אז אנחנו נגמור רק את שני הדברים.

רוני בר-און: תן לי רגע, בוא, אני רוצה לחשוב כסף.

רוני בר-און: כשתקבל את ה-60 מיליון ויהיו ניסים והכל יהיה בסדר, תגמור את מה שאמרת – מיון ואשפוז תת קרקעי – אחר כך תצטרך עוד 500 מיליון כדי לגמור?

יהודה רון: לא, לא, לא.

יהודה רון: הפרויקט כולו, אמרתי עוד 300.

יהודה רון: בין 250 ל-300 מיליון.

רוני בר-און: אז בוא נלמד כלל, שאם רוצים להתקדם בחיים נותנים את המספרים הנמוכים, ולא את המספרים הגבוהים, בסדר?

רוני בר-און: אתה אומרת, התוספת, כשתקבל את מה שקראנו לו הפרויקט המינימאלי, הוא 300 מיליון, כדי להגיע לפרויקט המקסימאלי.

רוני בר-און: תודה, הבנתי.

רוני בר-און: תודה.

רוני בר-און: יש לך עוד מה להגיד?

יהודה רון: לא, לא.

רוני בר-און: אני לא רוצה למנוע ממך.

רוני בר-און: האמת היא, כבוד סגן שר האוצר, שמיצינו.

רוני בר-און: שמענו את חברי הכנסת, שמענו את פרנסי אשקלון, שאתה ממונה עליהם, על בכיריהם, אבל היום אתה בא בכובע שלך, כפיננסר של הדברים האלה ושמענו עכשיו את הגורם המקצועי מ, יהודה רון.

רוני בר-און: עכשיו הגיע תורו של משרד האוצר.

רוני בר-און: אם אתה רוצה שאני אתחיל עם רועי ---

קריאות: יאיר.

רוני בר-און: בסדר, אז למה כתבו לי כפיר?

חנה פריידין: הוא הממונה שלו.

חנה פריידין: הגיע הממונה.

רוני בר-און: יאיר במקום כפיר.

רוני בר-און: אז אנחנו נשמע את יאיר ואחר כך, איך שתבחר, או שאתה מדבר, או שהרב ליצמן ידבר.

רוני בר-און: טוב, בבקשה, יאיר, תסביר לנו.

רוני בר-און: סך כל הטענות הן יחסית די מוכרות, ברורות.

רוני בר-און: אני רוצה להיות ממוקד בשני דברים.

רוני בר-און: מה קורה עם ה-60 מיליון האלה, כדי שעוד פעם לא נקלקל כבר את ההשקעות שיש, כי אתה יודע שבנייה שנתקעת באמצע ומתחילה להסתבך, היא רק עוד יותר מתייקרת וגם צריך אחר כך לשקם דברים שהקצב עצר אותם מלהתקדם.

רוני בר-און: לפי הטענה שאני שומע פה, מי שלקח את ה-60 מיליון האלה זה אתם, לא הם.

רוני בר-און: אמרתם להם להעביר את זה לנהרייה, ואני אומר את הטענות שאני הבנתי, אוקי?

רוני בר-און: השומע הסביר.

רוני בר-און: שאתם בכל מיני קיצוצים, כאלה ואחרים, אולי אפילו בהחלטה נבונה, אמרתם – הם עוד רחוקים – אבל בוא נגמור את נהרייה וצפת, כי תפסת מרובה לא תפסת, ואחר כך נתקן את זה.

רוני בר-און: ומה קורה לגבי אותם 300 מיליון, שיגרמו לבני וקנין ולפרנסי העיר אשקלון, לאיתמר שמעוני ולאיתן קסנטיני, להרגיש יותר בסדר עם האנשים שהם רואים אותם יום יום ואין להם פתרונות בשבילם.

רוני בר-און: אז תתחיל בבקשה, למה יש לופ על הפרויקט כרגע, של 60 מיליון.

יאיר זילברשטיין: טוב, אני אתחיל עם החלק הראשון כאמור.

יאיר זילברשטיין: אני לא חושב שמישהו פה יכול להגיד שהפרויקט הזה עוכב אי פעם בגלל משרד האוצר.

יאיר זילברשטיין: הפרויקט הזה הוא פרויקט שהוא תוצאה של הסכם בין משרדים וגם הגיע למספר החלטות ממשלה, שקובעות במדויק את התקציב עבורו בצורה מאד מסודרת ומחושבת.

יאיר זילברשטיין: כפי שאמר יהודה רון, ורק אני קצת אתקן, חלקו מגיע ככסף תוספתי ממשרד האוצר, והכסף שמגיע מ זה לא כסף ש מביא מהירח, זה גם כסף מתקציב המדינה, זה פשוט מתקציב הפיתוח הרגיל שלו וזה סדר הדברים שאדוני מכיר מכל התקציבים של כל משרדי הממשלה, באיזו שהיא matching שמשרד האוצר יביא ככסף תוספתי, בערך כ-50% מהפרויקט.

יאיר זילברשטיין: עכשיו, למעשה מה שקורה ---

רוני בר-און: סלח לי, תעצור.

רוני בר-און: זה בסדר העניינים הרגיל.

רוני בר-און: כלומר, אם עשית את הטעות הטקטית ואמרת, כמו שאני מכיר, אז יש לופים שבהם המדינה מה שנקרא רצה שלא כסדרה, וה- matching זונחים אותו.

רוני בר-און: אתם חווים את זה בימים אלה, אני מעריך שתחוו את זה ביתר עוצמה בעוד כמה ימים, אז matching זה עיקרון, אבל הוא לא עיקרון מקודש שחטפו בעופרת יצוקה ושהבטחנו בזמן הקאסמים.

רוני בר-און: אז הבטחנו מעבר לכללי המשחק הרגילים של matching.

רוני בר-און: אני חושב, בעיקר לנוכח מקרא הדיון בפעם האחרונה, שגם בו השתתף סגן השר כהן, באמת האווירה היתה, יחסי דיברו על ענייני קברים וגם זה עניין שהוא ערכית מאד חשוב לחלק מן הציבור ולא צריך להתווכח איתו.

רוני בר-און: אבל על הקומפלט של העבודה, היתה איזה סוג של תמימות דעים.

רוני בר-און: כי מה שנקרא עופרת יצוקה עוד היתה טרייה.

יאיר זילברשטיין: בסדר, אני אמשיך, ברשותך.

רוני בר-און: בבקשה.

יאיר זילברשטיין: למעשה מה שקורה זה שהיום , משיקולים וטעמים שאני לא רוצה להיכנס אליהם פה, ולא סתם נמצא פה יהודה רון, שהוא סמנכ"ל הפיתוח ולא אילן סופר, שהוא סמנכ"ל התקציבים של המשרד, כי התמונה היא קצת יותר רחבה ומורכבת, אבל שוב, זה לא צריך לעניין אתכם.

יאיר זילברשטיין: זה נוצר בגלל התייקרויות מסוימות, מחסור עתידי שבפרויקט שאמור להיות בשנים 2013 ו-2014, כמדומני הוא לא עיכב את הפרויקט עד היום.

יאיר זילברשטיין: ומי שמכיר, גם כשהיה את עניין הקברים בבית החולים, שגם היה אמור לעכב את הפרויקט, אנחנו הבענו נכונות אפילו להזרים יותר כסף לפרויקט, בשביל לא לעכב אותו וגם ---

קריאה: זה לא מדויק.

רוני בר-און: עזוב אותי.

רוני בר-און: מחלוקות העבר באמת לא מעניין אותי.

רוני בר-און: אני מסתכל קדימה.

רוני בר-און: סליחה, אם אתם רוצים לריב על מחלוקות עבר, לי אין עניין בזה, אני מודיע לכם.

רוני בר-און: אני טיפוס פרקטי, אני רוצה לראות קדימה.

יאיר זילברשטיין: זה לא מחלוקות עבר.

יאיר זילברשטיין: אני ציינתי את זה בשביל להצביע על הגישה שלנו לסיים את הפרויקט הזה במהירות האפשרית, וגם בעבר כשנתקלו בקשיים כאלה ואחרים, היינו מאד פרגמאטיים.

יאיר זילברשטיין: יהודה אכן פנה אלינו בזמן האחרון עם הקשיים שהתגלו לו, שכאמור הם קשיים עתידיים, הם בכלל לא בתקציב לא של השנה ולא של השנה הבאה ואנחנו ---

רוני בר-און: יאיר, בוא, בוא ---

יאיר זילברשטיין: אני אגיד את זה בצורה ברורה.

רוני בר-און: אני רציתי לקבל את זה ממנו מה שנקרא, מה שרציתי לקבל ממנו את זה על השולחן.

רוני בר-און: אתה לא מסכים שיש שם חור של 60 מיליון שקל?

רוני בר-און: לפני שאלת האחריות, אם זה אחריות של האוצר או אחריות של ניהול לא מוצלח, עזוב.

רוני בר-און: ניהול של , בלי השאלה אם זה אשדוד או אשקלון או פתח תקווה או כפר סבא.

רוני בר-און: יש חור בפרויקט 60 מיליון או אין חור?

רוני בר-און: אתה כופר בזה?

יאיר זילברשטיין: לא, אני לא כופר ולא להיפך מכך, אני מקבל כרגע את מה שיהודה אמר.

רוני בר-און: אתה אומר שזה לא עניין של האוצר, זה עניין של משרד הבריאות.

יאיר זילברשטיין: לא, אני רוצה להגיד יותר מזה.

רוני בר-און: תגיד.

יאיר זילברשטיין: אני רוצה להגיד שאנחנו, אני בטוח שבמאמץ משותף עם , נצליח להגיע לתוצאה שהפרויקט הזה לא יתעכב אפילו יום אחד בגלל סיבה תקציבית.

רוני בר-און: מצוין.

רוני בר-און: אני אומר לך שעכשיו נתת את התשובה שבחלומותי הטובים ביותר לא חלמתי עליה.

רוני בר-און: עכשיו אני רק מבקש לדעת דבר פשוט אחד – מתי היה ההסכמה הזאת?

רוני בר-און: זאת אומרת אני, כשישבתי עם חבריך במשרד האוצר, קיבלתי אלפי התחייבויות.

רוני בר-און: לא הסכמתי לקבל אף התחייבות שלא קבועה בתאריך.

רוני בר-און: תאמין לי, כל פעם הם עמדו בזה.

רוני בר-און: זה גם עוזר לכם להתקדם, כשאתם יודעים שאני מבקש תשובה, מתי זה יקרה.

רוני בר-און: אני יכול לתת לך שלושה חודשים לגמור את זה?

רוני בר-און: שיבוא , שלושה חודשים קיבלת, ומשרד האוצר, ויגידו – אין מחלוקת, יגיד לא חסר כסף ומשרד האוצר יגיד הכל בסדר.

רוני בר-און: אני לא יודע איך הם יבנו, אני מדבר על הכסף.

רוני בר-און: אתה יודע להגיד את זה?

יאיר זילברשטיין: לא.

רוני בר-און: למה לא?

יאיר זילברשטיין: אני אגיד לך גם למה.

יאיר זילברשטיין: אני לא בטוח שאני עומד מול אנשי הכספים של המשרד, שגם היום יש מחלוקת.

יאיר זילברשטיין: יהודה הוא ----

רוני בר-און: אני הגדרתי לך את זה, סלח לי, בוא, תעשה לי טובה.

רוני בר-און: אני בחקירות נגדיות יותר טוב מאשר אתה בתשובות, אני מבטיח לך.

רוני בר-און: גדר המחלוקת כרגע, כמו ששמעתי ממנכ"ל בית החולים ומיהודה ומגברת אדטו, הוא 60 מיליון ₪.

רוני בר-און: הוא לא יכול להביא לך עכשיו 600 ואתה לא יכול להגיד לו שזה רק 6 מיליון.

רוני בר-און: עכשיו, מה שאני מבקש ממך, תראה, אם לא תבוא תוך שלושה חודשים ולא סגרתם את זה, אתה מתחייב שאתם בודקים את זה ביניכם וסוגרים את המחלוקת ביניכם תוך שלושה חודשים.

רוני בר-און: ב-1 בנובמבר אני יודע שיש פתרון ל-60 מיליון.

רוני בר-און: אין שלייקס ואין חגורות ואין כתפיות ואין שום דבר.

רוני בר-און: לא ידחפו לך כלום בדרך.

רוני בר-און: רק פרויקט אשקלון, רק לגבי הקטע הזה של הפרויקט.

רוני בר-און: שום דבר אחר.

יאיר זילברשטיין: שוב פעם, אני חייב להסביר את המחסור שאתה מדבר עליו.

יאיר זילברשטיין: אין משמעות לזה שאני אגיד שאני אתקצב בשנת 2011 את הסכום של הכסף ---

רוני בר-און: לא אמרתי לך את זה.

רוני בר-און: תוכיח להם שיש להם את הכסף, תוכיח להם שזה באחריות שלהם, תבואו בסיכום הזה.

רוני בר-און: לא אמרתי לך להוציא שקל מהכיס.

רוני בר-און: אמרתי לך לסיים את המחלוקת.

יאיר זילברשטיין: אני אשאל שאלה אחרת.

יאיר זילברשטיין: האם אומר פה שאם הוא לא יקבל כסף נוסף מאיתנו, הוא לא יסיים את הפרויקט?

רוני בר-און: זה מה שהוא אומר באותן מילים.

יאיר זילברשטיין: אני לא חושב שזה מה שהוא אומר.

רוני בר-און: זה מה שהוא אומר.

רוני בר-און: האוזן המוסיקלית שלי ---

יאיר זילברשטיין: האוזן המוסיקלית שלי לא שמעה את זה.

רוני בר-און: טוב, בסדר, תודה.

רוני בר-און: אתה לא רוצה לתת התחייבות, אנחנו נדאג לסדר את זה לבד.

יאיר זילברשטיין: לא, אני רוצה להגיד מעבר לזה.

יאיר זילברשטיין: המחסור הזה שהם מדברים עליו, הוא בעוד שנתיים ושלוש תזרימי של מספר עשרות מיליוני שקלים בשנה.

רוני בר-און: תביאו את זה בתור סיכום.

יאיר זילברשטיין: אדוני יושב הראש, בבקשה ממך, תן לי לסיים משפט אחד.

רוני בר-און: בבקשה.

יאיר זילברשטיין: בתחום הפיתוח של , כל שנה יש סכומים הרבה יותר גדולים מאלה שנגמרים כעודפים.

יאיר זילברשטיין: אני אומר, אני מתחייב פה, שבמהלך העניינים התקין ביני לבין , שהוא מאד תקין וכולם, יש פה הרבה חברי כנסת שמכירים אותי וגם סגן שר הבריאות וגם יהודה רון, שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא.

יאיר זילברשטיין: אנחנו נפתור את זה ואני מתחייב שלא יהיה עיכוב של הפרויקט הזה, של יום אחד, בגלל סוגיה תקציבית.

יאיר זילברשטיין: אני לא רוצה שידחפו אותי פה לפינה, לדברים שהם לא נכונים ולא מוצדקים.

רוני בר-און: תודה רבה, בסדר גמור.

רוני בר-און: התחייבות fair enough, הכל בסדר.

רוני בר-און: אנחנו גם נעקוב אחרי זה, אני מניח שאולי גם המבקר ירצה, מבקר המדינה.

רוני בר-און: מוסד הביקורת ירצה לעקוב אחרי זה.

רוני בר-און: בזה התשובות של, אני לא רוצה לקרוא לזה, הנהלות המשרדים, לפני שאנחנו עוברים לדרג הנבחר, סיימו את תפקידם?

רוני בר-און: יש לך עוד מה להשמיע?

רוני בר-און: בבקשה, כבוד סגן שר הבריאות.

ליצמן: תודה, אדוני יושב הראש.

ליצמן: קודם כל ברכותי על ההצלחה הראשונה, כשאני כאן.

רוני בר-און: כן, בסדר, תודה רבה.

ליצמן: צריך להגיד כמה דברים.

ליצמן: אתה שם לב, אדוני יושב הראש, שהפרויקט הזה לא התעכב בגלל כסף עד עכשיו.

ליצמן: התכנון רק התחיל, יש כסף לשלד, למה השלד רק התחיל עכשיו?

ליצמן: לא התעכב כלום בכסף, אמרנו כל הזמן יש לנו כסף, ה-90 מיליון שקל שאמרו שיש בשביל השלד, בשביל ההתחלה, אמרנו כל הזמן שישנו ורק עכשיו מתחילים עם הכסף.

ליצמן: אני רוצה להזכיר לכם, רבותי, על אף שלא נעים ואני לא רוצה להיכנס לפולמוס הקודם, הנושא של הקברים היה לפני שנה ורבע, בינתיים היה עציץ איזה בעיה באמצע, לא יודע בדיוק מה זה היה.

ליצמן: זה שנה ורבע מתעכבת בניית השלד, עד עכשיו.

ליצמן: מישהו, וזה לא , עיכב את זה.

ליצמן: זה אלף.

ליצמן: ב', אסור להגיד שלקחנו את הכסף למקומות אחרים.

ליצמן: אדוני היה שר האוצר, ואני מניח שהוא ---

רחל אדטו: רוני, אתה רוצה לראות את העציץ?

רוני בר-און: יש לי בקשה אליך, אני מבקש ממך ---

רחל אדטו: אני רק רוצה להראות את העציץ.

רוני בר-און: אני לא נתתי לאף אחד להפריע לך ואני לא אתן לך להפריע לאחרים.

רוני בר-און: בבקשה, הוא קורא לזה עציץ, זו זכותו המלאה.

רוני בר-און: אני מבקש לסגור את זה ולא לעשות את זה עכשיו.

רוני בר-און: זכותו המלאה.

רחל אדטו: בסדר, אני רציתי להראות מה זה עציץ, למי שלא ידע.

רוני בר-און: כל אחד, נפלאים מעשה הבורא.

רוני בר-און: יכול להיות שזה עציץ, תלכי תראי עצים באמריקה, לעומתם זה עציץ.

ליצמן: בכל זאת זה עציץ, עם כל הכבוד.

ליצמן: הדבר השני, אדוני יושב הראש, אני חייב להגיד עוד דבר.

ליצמן: רק כשר אוצר, מבין גם בן אדם שניהל את המדינה, שיודע מה זה, שיש כסף עודפים בקופה, שלא מנצלים אותו, שמיועד נניח לבית חולים X או Y. מה בסוף שנה?

ליצמן: נשאר כסף, 30, 50, 80, לא משנה כמה.

ליצמן: אז מה, נשאיר את זה ככה בשביל להעביר את זה לשנה הבאה?

ליצמן: אולי בכסף הזה אפשר לבנות כמה בתי חולים, לגמור כמה דברים?

ליצמן: נהרייה לא חשובה?

ליצמן: צפת לא חשובה?

ליצמן: פורייה לא חשוב?

ליצמן: אז מה זה הטענה – לקחנו?

ליצמן: גנבנו?

ליצמן: מה, בכיס לקחנו?

רוני בר-און: אף אחד לא אמר.

ליצמן: לא, לא, תן לי להסביר.

ליצמן: מה לקחנו?

ליצמן: לקחנו, לאיפה לקחנו?

ליצמן: היה כסף בקופה, מישהו לא בנה ---

רוני בר-און: אדוני סגן השר, אני מציע דיון, הטענות נשמעו על מי מנוחות, אז אין סיבה שהתשובות ---

ליצמן: לא, העציץ העלה את ה ---

רוני בר-און: אז עזוב, אז ביטלנו כבר את העציץ.

ליצמן: עכשיו, אני רוצה להגיד עוד דבר, אני חייב להגיד את זה גם כן.

ליצמן: עם כל הכבוד, אסותא זה על פי חוק ואף אחד, וכולם יודעים שאני דחפתי את החוק של בית החולים באשדוד ואני חושב שזה נחוץ וזה חייב.

ליצמן: לא יכולה להיות עיר עם 240,000 תושבים בלי בית חולים.

ליצמן: המימון זה לא אנחנו.

ליצמן: אין לי שום יד במימון הזה.

ליצמן: לא ידעתי מהמימון הזה, לא הייתי שותף במימון הזה, אין לי מושג מה זה וזה לא על חשבון בכלל.

ליצמן: אז להגיד שהכסף הזה לקחנו לאסותא, זה שטויות.

ליצמן: עכשיו, אני רוצה להגיד, אמר מישהו כאן, ראש העיר, דבר חמור ביותר, ואני רוצה להתייחס לזה.

רוני בר-און: מי?

רוני בר-און: ראש העיר?

ליצמן: ראש העיר, בני.

ליצמן: אגב, בני, לא זכור לי שדיברת אי פעם, במשך שנתיים ורבע, איתי על בית החולים, אבל מעבר לכך, אם אתה יודע שמישהו נפטר בבית חולים, על פי חוק אתה חייב לבוא להתלונן אצלי על זה ---

בני וקנין: אני ציטטתי רופא.

ליצמן: רק תן לי להגיד.

בני וקנין: רופא דיבר פה בוועדה לביקורת המדינה.

רוני בר-און: בני, בני, הדברים שלך רשומים.

רוני בר-און: אני זכרתי שאמרת ששמעת רופא מדבר פה.

רוני בר-און: תן לסגן השר לדבר.

ליצמן: יש את פרופסור חיים הרשקו, יש מי שממונה על תלונות, יש מי שיודע בדיוק מה צריך לעשות.

ליצמן: אפילו לא לי, לא אמור לדעת אפילו מזה.

ליצמן: שיגישו תלונה, זה חמור מאד מה שאתה אומר כאן.

רוני בר-און: טוב.

ליצמן: עכשיו, לעצם הדבר.

ליצמן: אני לעולם, אני בזמנו בכלל, לפני שנה וחצי, רציתי למגן את המיון הקיים.

ליצמן: ידעתי שבית החולים לא יסתיים עד 2014, הלוואי 2014.

ליצמן: לוקח זמן, במדינה, אתה יודע, כל דבר לוקח זמן.

ליצמן: אני רציתי למגן זמנית, להשקיע 30 מיליון שקל אז, לגרד מן הגורן ומן היקב, עד 60 מיליון, לא נתנו לי.

ליצמן: אתה יודע מי לא, גם מנהל בית החולים סירב, גם אחרים, פוליטיקאים לא נתנו, כי חששו שאולי בגלל המיגון הזמני שאני אעשה, אז אני לא אמגן את בית החולים, אבל טעו.

ליצמן: אני רציתי, הבנתי שזה לוקח זמן.

ליצמן: מה, 4 שנים לא צריך מיגון?

ליצמן: זמני.

ליצמן: רציתי.

ליצמן: רציתי לגרד כסף לזה, לא נתנו לי.

ליצמן: יצאו בקמפיין נגדי, יצאו כל היום בהדלפות.

ליצמן: יש כל מיני אנשים כאן, הדברת, עוד כמה אנשים, אה, כל הזמן רק מאחורי הגב סכינים.

ליצמן: לכן, אני אומר שלא יבואו בטענות שבינתיים אין מיגון, אני רציתי.

ליצמן: בית החולים באשקלון יקר לי, הוא בית חולים טוב, וצריך לטפח אותו ואני אשקיע בו ואני אעזור, רק מה, אין לי כסף.

ליצמן: חסר לי כסף.

ליצמן: בהחלט חסר לי.

ליצמן: אני רוצה להזכיר לאדוני, היה לי כמה פלטים, חוץ מהקיצוץ הגדול יש לי פלטים והפלטים לא יכול להיות על שכר ולא יכול היות על קופות חולים ולא יכול להיות על בתי חולים, אז אוטומטית, דבר ראשון, זה בכמעט.

ליצמן: אבל מה, אני דווקא רוצה לסיים בנימה אופטימית.

ליצמן: אני דווקא יחסי עם האוצר טובים.

ליצמן: באמת טובים.

ליצמן: אני חושב שיש לנו שיתוף פעולה מבורך ויש לנו את הדרך שאנחנו עובדים.

ליצמן: אני מקווה שאנחנו נגיע להסכמה.

ליצמן: נכון, כרגע זה לא רלבנטי, מתחילים רק עוד מעט את השלד, ייקח זמן עד שנה, 16 חודש אמרת, אז כמעט שנה וחצי, בואו נגיד את האמת.

ליצמן: שנה וחצי, יש מספיק זמן שאנחנו נחפש את הדרך לראות איך גומרים את זה.

מרינה סולודקין: אדוני, יש תחושה שאתה מתנכל לעיר ולבית החולים.

מרינה סולודקין: אתה יודע, אני שמעתי בסבלנות ---

ליצמן: אני רוצה להבין מאיפה התחושה?

מרינה סולודקין: יש תחושה.

ליצמן: יש לך תחושה.

ליצמן: אני לא יודע.

ליצמן: מותר.

רוני בר-און: זו היתה קריאת ביניים לגיטימית, ואתה או שאתה רוצה להשיב עליה או לא.

ליצמן: אני אמרתי ---

רוני בר-און: אני מציע לך לא לפתוח את הדיון, כי אחרת היא תנאם ואתה תנאם.

רוני בר-און: היא קראה קריאת ביניים סופר לגיטימית וזכותך להשיב עליה, בסדר.

ליצמן: יש לי תחושה שמישהו מתנכל שם, ואם יש תחושות, אני אתחיל עם תחושות, אל תסחבו אותי לשמות.

רוני בר-און: טוב, תודה רבה.

ליצמן: אבל אני רוצה לסיים שוב, בנימה אופטימית.

ליצמן: אני אומר שאני מקווה שאנחנו נחפש את הפתרון.

ליצמן: אין לי כסף כרגע, צריך לזכור שגם בית החולים צריך להביא כסף תרומות וצריך להביא גם מבחוץ, ועל אף שכולם כל כך הסכימו שאני שנורר מצוין, אבל יש לי כ-20, 30 בתי חולים להיות שנורר.

ליצמן: לא יודע מאיפה להתחיל, מאיפה לגמור.

רוני בר-און: מרובים צרכי עמך.

ליצמן: כן ואני מקווה שנחפש את הפתרון.

ליצמן: עד לרגע זה חסר לי כסף.

רוני בר-און: תודה רבה.

רוני בר-און: אני רוצה לברר עם מנהל בית החולים ועם יהודה רון, את השאלה איפה התקדמות הבנייה ד-היום, נפגשת עם ה-60 מיליון חוסר.

רוני בר-און: זאת אומרת, כי אני מבין מה שאומרים פה:

רוני בר-און: עד שנגיע לצורך ב-60 מיליון כדי לדעת אם זה תקוע או לא, יכול להיות שיהיו לי רזרבות השנה, יכול להיות שיכניסו לי.

רוני בר-און: אני רוצה לדעת איפה, מבחינת הזמן, בהינתן שאתה אומר שזה נגמר תוך 16 חודש, על זה יש הסכמה?

רוני בר-און: שהשלד ד-היום, לרבות מה שנקרא התשומות שעולות את ה-60 מיליון החסרים, יש לנו 16 חודשי, קרי – give and take - סוף 2012.

רוני בר-און: איפה הנקודה שבה אתה תצטרך לעצור ולהגיד – סליחה, לא קיבלתי, אני לא יודע להתקדם?

רוני בר-און: אל תראה עליו, אני רוצה קודם תשובה ממך, ושהוא יאשר את זה.

שמעון שרף: הוא בעל הבית.

שמעון שרף: הוא הבונה.

רוני בר-און: סלח לי, אתה רואה את הבנייה, אתה מבין בבנייה?

שמעון שרף: אני מבין בבנייה והבנייה התחילה.

שמעון שרף: היא יכולה להיעצר בכל רגע שהכסף ייגמר.

ליצמן: יש כסף או שאין?

רוני בר-און: יהודה, אתה יכול להגיד לי איפה נקודת הפיתול הראשונה, שבה אתה תצטרך לבוא, להגיד למנהל בית החולים ולסגן השר – סליחה – אני לא יכול להתקדם – חסר לי הכסף שעליו דיברנו בוועדה – לפי היזמה של חברת הכנסת אדטו.

רוני בר-און: תגיד לי תאריכים, בערך.

האוצר: יש לי עוד שאלה, למה אתה לא מתקדם היום?

האוצר: למה אתה עוצר את זה?

האוצר: למה עצרת את הבנייה?

רוני בר-און: איציק, איציק.

האוצר: למה אתה לא מתקדם?

רחל אדטו: הוא מתקדם.

ליצמן: הוא אמר שהתחילו לבנות.

ליצמן: אין טענה כזאת.

רוני בר-און: אין טענה, אף אחד לא אמר את זה.

רוני בר-און: אין טענה שעומדים.

ליצמן: אבל אדוני יושב הראש, אתה אופטימי שעוד שנה וחצי אני אהיה סגן שר גם?

רוני בר-און: חייב אדם לברך על הרעה, כשם שמברך על הטובה.

רוני בר-און: כן, יקירי, תגיד לי איפה אנחנו עומדים בעניין הזה.

יהודה רון: התשובה היא פשוטה, ההרשאה להתחייב ב-2012 למכרז, אתה אדוני שר האוצר לשעבר, הרשאה להתחייב להשלמה של המכרז הבא, שאנחנו נעשה אותו בקיץ הבא, את השלמת כל הפרויקט, זה דבר ראשון.

רוני בר-און: אני מדבר איתך כרגע, אתם רואים למה אני מחדד את השאלות כל פעם כשאני עוצר לשאול שאלות?

רוני בר-און: אני רוצה פרה פרה.

רוני בר-און: שאלתי קודם על הפרויקט הזה, שעומד עליו סימן שאלה.

רוני בר-און: אתם שמתם סימן שאלה, של 60 מיליון שקל.

רוני בר-און: אני רוצה לדעת שזה, עזוב אותי, תן לי לראות שזה מתקדם, עוד שלושה חודשים נדבר על כלל הפרויקט.

יהודה רון: אז אני חוזר ואומר, אחרי שאנחנו משלימים את השלד, אני צריך את הכסף להשלמת כל העבודות של ה ---

רוני בר-און: אתה לא מבין מה שאני שואל, סליחה ---

קריאה: מתי, מתי, הוא שואלך אותך מתי.

יאיר זילברשטיין: בתקציב הדו שנתי הבא, בשנים 2013, 2014 ---

קריאה: גם עכשיו הוא תקוע.

ליצמן: לא תקוע, עוד פעם, אתה לא ---

רוני בר-און: סליחה, אני לא אומר שאתה לא הבנת את השאלה שלי, אני אומר שאני לא הבהרתי את עצמי מספיק טוב.

רוני בר-און: שמענו פה שני סיפורים מרכזיים.

רוני בר-און: הסיפור המרכזי מדבר על הפרויקט הנוכחי, שמדבר על חדר מיון ואשפוז תת קרקעי ובתוספת מה שציינה חברת הכנסת אדטו, השלד שיהיה אחר כך חדרי ניתוח, חדרי אשפוז ומגדל.

רוני בר-און: זה פרויקט גדול, זה פרויקט שאני קורא לו לא קטן, אבל פרויקט עכשווי.

רוני בר-און: הפרויקט העכשווי, מונח עליו סימן שאלה של 60 מיליון שקל.

רוני בר-און: איפה המפגש שבו סימן השאלה הופך לסימן קריאה - הבנייה נעצרת או ממשיכה הלאה - אתה יודע להגיד?

יהודה רון: 2013.

רוני בר-און: אז אני לא יודע על מה --- אתה אחראי למה שאתה אומר פה?

יהודה רון: כן.

רוני בר-און: כי אני מבין אחרת.

יהודה רון: למה?

רוני בר-און: אני מבין ממנהל בית החולים שזה יכול לקרות בעוד 3 חודשים או בעוד חצי שנה.

ליצמן: אבל אדוני יושב הראש, יש כסף שאנחנו אמרנו, ה-90 מיליון שקל שלא נגענו, שנמצא בקופה ושאפשר לבנות את זה.

ליצמן: השלד לא עולה 90 מיליון שקל, ולכן עד גמר השלד יש את הכסף, נקודה.

רוני בר-און: תודה רבה, אדוני סגן שר האוצר, אתה מוכן בטובך לתקף את ההתחייבות של יאיר זילברשטיין, שהמחלוקות בין לבין משרד האוצר יפתרו בכל הדרכים שאתם יודעים לספק פתרונות ושהם יודעים לספק פתרונות, כדי שהאינטרס המובהק שאליו שותפים כל אלה שנמצאים פה בחדר הזה, שהפרויקט של אשקלון ירוץ פעם אחת בלגמור את מה שתוכנן ומבוצע כעת, ועוד חזון למועד, אבל עם הרבה תקוות גם שיתר הדברים, שהם צורך מינימאלי לתושבי העיר אשקלון.

האוצר: אין לי שום ספק, אכן כן.

האוצר: אני שמח לשמוע שהפרויקט לא נעצר אפילו יום אחד, כי הרושם שנוצר כאילו שהפרויקט תקוע.

האוצר: לא יודע, לפי העיתונים באשקלון.

רוני בר-און: לא, לא, לא, הגברת אדטו אמרה בפתיחה שהיא היתה בסיור במקום והעבודה מתנהלת ---

האוצר: לא זה מה שמפורסם, לא יודע מטעם מי, שהפרויקט תקוע ושאין כסף ושלקחו את הכסף וזה.

האוצר: זה הרושם שיוצרים מישהו, מאן דה הוא.

האוצר: על כל מקרה, אדוני המבקר, מה שאני הייתי מאד מבקש ממך לבדוק, לא רק את הנושא הזה, הפרויקט הזה רץ וירוץ ויקודם.

האוצר: בית החולים ברזילי באשקלון זה בית חולים שהוא צמוד קרקע, הוא בנוי במתחם ענק, עם גגות רעפים.

האוצר: בזמן 'עופרת יצוקה' הוא היה למעשה מופקר לגמרי לירי טילים ורקטות, שהמבנה הזה שיהודה בונה, בלי שום ספק לא נותן מענה ל'עופרת יצוקה', ותוך כדי המלחמה שיגרתי פתק לשר האוצר, מר רוני בר-און, הוא פה, ושאלתי אותו, בסכום כללי, כמה כסף השקעת למיגון עוטף עזה, בתי ספר, מתנ"סים ופרויקט גני הילדים, והוא עונה לי ברוב טובו, "2-2.5 מיליון".

האוצר: זה כתב ידך?

האוצר: אתה מודה?

האוצר: ועוד נשקיע, מה שאושר עוד כמיליארד.

רוני בר-און: מה זה אתה שואל אם אני מודה?

רוני בר-און: בדקת את זה לפני חמש דקות איתי בשקט, ועכשיו אתה מספר את ההצגה לקהל?

האוצר: מה שאני רוצה לומר לך, אדוני המבקר, זה שבית החולים הופקר בכוונת מכוון ולא רצו למגן אותו בכדי להגן עליו במהלך 'עופרת יצוקה', ואת זה אתה צריך לבדוק למה.

האוצר: מדוע.

האוצר: למי היה אינטרס?

האוצר: אולי היה תקשורתי, אולי לא יודע, מדוע, כשהיה כסף, שר האוצר אומר שיש כסף, כל מתנ"ס וכל מרפאה וכל גן ילדים בעוטף עזה מוגן, ובית החולים הזה, שמשרת חצי מיליון איש, שהוא בית חולים קדמי, לא מוגן, למרות שהיו מכתבים והיו בקשות, גם לשר הביטחון, גם לשר האוצר.

האוצר: החומר פה, אדוני המבקר.

האוצר: אני מבקש שתבדוק מדוע, למי היה אינטרס לא למגן אותו ולמה.

בועז ענר: ומה התשובה?

האוצר: לא יודע.

האוצר: את התשובה אתה תביא.

האוצר: יש לי כמה אפשרויות.

רוני בר-און: סגן השר, סגן השר ---

האוצר: לגבי הבניין, הבניין ייבנה, אדוני, אם זו השאלה שלך, בעזרת השם ייבנה וייבנה לתפארת, ואנחנו נעזור ליהודה.

האוצר: יהודה, אתה לא תיתקע, אני כבר אומר לך, לא תיתקע אפילו יום אחד.

רוני בר-און: טוב.

האוצר: יש פה את החומר.

יעקב זלצר: יש לי הערה קטנה של מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

יעקב זלצר: הנושא של בקשה לחוות דעת על סירוב משרד ראש הממשלה ממשרד האוצר, להעביר את התקציבים הנדרשים לבניית חדר המיון, נראה לי שזה לא נכון ל---

רוני בר-און: אל תתרגש, אל תתרגש.

יעקב זלצר: משרד ראש הממשלה לא סירב לתכנית ---

רוני בר-און: למה אתה עונה?

רוני בר-און: אני מציע לך לא להתרגש מהכותרות, בשלב הזה זה כותרת לדיון.

רוני בר-און: חברות הכנסת, הגברת אדטו, הגברת סולודקין, אתן רוצות להוסיף משהו?

מרינה סולודקין: לא, אנחנו רוצים ש ---

רוני בר-און: שיהיה בית חולים.

מרינה סולודקין: דיון המשך.

רוני בר-און: בוודאי, בוודאי.

רוני בר-און: נציג הביקורת, נציג מוסד הביקורת, אתה רוצה לומר משהו?

בועז ענר: כן, אני אומר שני דברים.

בועז ענר: אלף, מבקר המדינה העלה את מצוקת הפריפריה במספר דו"חות שלו שהונחו פה בפני הבית.

בועז ענר: שנה שעברה פרסמנו על מצוקת האשפוז, כאשר אחת הדוגמאות הבולטות, בבית חולים ברזילי, ששיעור התפוסה שלו בפנימיות כ-150%-160%.

בועז ענר: אז מבקר המדינה בהחלט שם את זה לשולחנה של ועדת הביקורת ושל הכנסת.

בועז ענר: עולה פה גם שאלה מאד מהותית שאנחנו כרגע נמצאים בבדיקה שלה, זה אותה החלטה מכוח חוק להקים בית חולים באשדוד.

בועז ענר: החוקר מדבר על שתי אופציות, או שיהיה בית חולים פרטי, או שיהיה בית חולים ממשלתי ואגב זה, יש החלטה של האוצר לתקצב אותם 500 מיליון, לבית החולים הפרטי-ציבורי.

רחל אדטו: לתקצב זה מענק.

בועז ענר: כן, מענק.

בועז ענר: עולות פה סוגיות מאד מהותיות, כי ברגע שאתה מקים בית חולים פרטי באשדוד, מה יקרה לברזילי?

רחל אדטו: זה 25% פרטי, בית החולים ציבורי.

בועז ענר: 25% שר"פ בבית החולים הפרטי ש ---

ליצמן: אני מתנגד לזה.

בועז ענר: סוגיות מאד מהותיות ומי החליט על ה-500 מיליון?

בועז ענר: ולמה החליטו על ה-500 מיליון ואיזו עבודת מטה נעשתה במישור הזה?

בועז ענר: ומה הן החלופות?

בועז ענר: כי ישנן פה מספר חלופות ---

רוני בר-און: מי יענה על כל השאלות האלה, חוץ ממך?

בועז ענר: דו"ח הביקורת.

רחל אדטו: יפה מאד.

רוני בר-און: לא, רק ככה, חשבתי שאתה מסיח לפי תומך, עכשיו אני מבין שאתה גם מתאר לנו גם את הדרך שבה הדברים האלה ייבדקו וזה בהחלט משביע את רצוננו.

רוני בר-און: אם עלה מהדיון הזה איזה שהוא סגמנט של שדברים שאתה חושב שאתה צריך לבדוק אותם, אני אשמח אם תעשה את זה.

רוני בר-און: אני מבקש לסכם כהאי לישנא.

רוני בר-און: אנחנו שמענו בעיקר דיווחים.

רוני בר-און: גם אם לא כל הדברים שטוענים כל הצדדים - עולים בקנה אחד זה עם זה מבחינת ההיסטוריה והווה ובוודאי העתיד - אין ספק שהצורך – להקים, במהירות האפשרית, בית חולים על כל המרכיבים שלו, שייתן מענה הולם לעיר אשקלון, שהיא עיר ואם בישראל, עיר גדולה בישראל - וודאי היותר גדולות שנמצאות בקו האש המיידי – משותף לכל הנוכחים בדיון הזה.

רוני בר-און: כך או כך, אנחנו נקבע ישיבת מעקב בעוד חצי שנה, שאז הצדדים מזומנים לבוא ולדווח.

רוני בר-און: רשמנו לפנינו את התחייבות משרד האוצר, כפי שקיבלה תוקף, כפי שתוקפה על ידי סגן שר האוצר, שלא תהיה מחלוקת בין משרד האוצר ל, למקרה שחסר כסף או תהיה טענה שחסר כסף, להשלמת השלב הנוכחי.

רוני בר-און: אנחנו היינו שמחים לדעת, שיתנו לנו איזה שהוא רעיון מסדר או מתווה, להשלמת מה שנקרא השלב הבא: חדרי אשפוז, חדרי ניתוח, מגדל אשפוז ומיגון כללי של העסק הזה.

רוני בר-און: אם למישהו יש עוד משהו להוסיף על זה - מה טוב.

רוני בר-און: אם לא – אני אודה לכם על ההשתתפות בדיון, אאחל לכולכם המשך יום מוצלח.

רוני בר-און: אומרים בחודש אב חודש טוב, למרות שזה תשעת הימים?

רוני בר-און: אז חודש טוב.