ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 180, 2011-06-26 11:00

דני דנון: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח ישיבה של ועדת עליה קליטה ותפוצות בעיר אריאל.

דני דנון: ועדת העלייה קליטה מסיירת ברחבי הארץ ומקפידה לקיים את ישיבותיה לא רק בכנסת.

דני דנון: אנחנו מקיימים את הישיבה באריאל בנוכחות ראש העיר, מר רון נחמן, ויושב ראש מועצת יש"ע מר דני דיין, שנושא הישיבה הוא לא רק העיר אריאל, כמובן התייחס גם לנושא אריאל, אבל הוא בכלל קליטת עליה ביהודה ושומרון.

דני דנון: זימנו לכאן נציגים של הרשויות המקומיות השונות שמתעסקים בעליה.

דני דנון: ראש העיר שנמצא איתנו.

דני דנון: מגיעים עוד ראשי רשויות שהם בדרכם הנה, שהמטרה של הועדה היא לבחון מהם החסמים, הכשלים, שמונעים הגעתם של עוד עולים ליהודה ושומרון.

דני דנון: אני אומר בפתח דברי, יש נייר של מרכז המחקר ומידע של הכנסת, שחולק לחברים ושמציג את הנתונים.

דני דנון: בעיני, כמי שמאמין גדול בהתיישבות ביהודה ושומרון, הנתונים לא מספקים, כי אוכלוסייה חזקה, אוכלוסייה ציונית, אוכלוסייה אידיאולוגית, שמאמינה במפעל ההתיישבות, אנחנו רואים שאחוז העולים הוא נמוך.

דני דנון: אני אומר פה בהכללה.

דני דנון: יש מקומות שיש יותר.

דני דנון: בעלי יש יותר.

דני דנון: מקומות ספציפיים, אבל במהות היינו מצפים למספרים הרבה יותר גבוהים.

דני דנון: אני מניח שהסוגיה העיקרית של מצוקת הדיור, והקושי ברכישת דירה ובקליטת עולים חדשים זה החסם העיקרי, ונדון בו גם היום.

דני דנון: אבל כמי שמכיר את מפעל ההתיישבות, וגם רון, ודני שיושבים פה לידי, אנחנו יודעים להתגבר על מכשולים.

דני דנון: כמו שהתגברנו כל מכשולים כאלה ומכשולים אחרים, אנחנו צריכים לדעת להתגבר על המכשולים שמונעים מעוד עולים להגיע לארץ.

דני דנון: נמצאים פה גם נציגים של ארגוני עולים שונים, נפש בנפש, ואחרים, שנשמח לשמוע אתכם, כי אני מהיכרותי יודע שיש הרבה עולים שהיו מאד שמחים לבוא ולגור ביישובים ביהודה ושומרון, ולהיטמע בערים וביישובים הקהילתיים.

דני דנון: אני רוצה לבקש מחברי הטוב, דני דיין, רק בעיה אחת אתה יוצר לי, דני, לפעמים מתבלבלים בינינו.

דני דנון: אבל כבר התרגלתי לזה.

דני דנון: זה בעיה משותפת.

דני דנון: אנחנו נעשה סבב נוכחים, ולאחר מכן אני אבקש מדני דיין, יושב ראש מועצת יש"ע לפתוח את הישיבה.

דני דנון: אנחנו נתחיל, יגאל בך, בבקשה, כתושב האזור, לא כדובר הועדה.

דני דנון: תציג את עצמך, נעשה סבב ונמשיך.

דני דנון: [סבב שמות]

דני דנון: בבקשה, דני דיין, יושב ראש מועצת יש"ע.

דני דנון: קודם כל אני אציין שגם אני עולה חדש, רק 40 שנה בארץ, מבואנוס איירס, אז אני מרגיש פה בבית בועדה שנוגעת גם לי.

דני דנון: קודם כל אני רוצה להודות לך, אדוני היושב ראש, על היוזמה לערוך ישיבה בשומרון בנושא עליה וקליטה.

דני דנון: אנחנו שמחים מאד לארח את הועדה כאן ביו"ש, ובאופן טבעי בחרנו באריאל, ואני גם אפתח בדברים מאד מאד קצרים, כדי לתת לראש עיריית אריאל, שהוא גם, יש לו פה 3 כובעים שנותנים לו פה את הבכורה: א' – הוא המארח.

דני דנון: ב' – הוא ראש העיר הוותיק ביותר, ראש הרשות הוותיק ביותר ביהודה ושומרון.

דני דנון: ג' – הוא ראש הרשות שעשה הכי הרבה בנושא קליטת עולים, ולכן אני רק אפתח בכמה דברים קצרים.

דני דנון: כפי שאמרת אדוני, אחוז העולים מכלל היהודים בארץ הוא כ – 21 אחוז, אבל ביהודה ושומרון העולים הם רק בין 10 ל – 11 אחוז.

דני דנון: זאת אומרת, בעוד שבפרמטרים אחרים, כמו למשל, גידול האוכלוסייה השנתי - אנחנו הרבה מעבר לממוצע.

דני דנון: אנחנו גדלים כ – 5 אחוז בשנה, לעומת כ – 2 אחוז האוכלוסייה הכללית.

דני דנון: בנושא הזה אנחנו בפיגור, בפיגור גדול, ויש לנו הרבה מה לעשות ומה להשלים.

דני דנון: יש כמה יישובים ביהודה ושומרון שאכן נמצאים בסביבות הממוצע, או חלקם מעל הממוצע.

דני דנון: הבולט כמובן בתוכם זה אריאל, עם סדר גודל, ראש העיר יתקן אותי אם אני לא מדייק, סדר גודל של כ- 41, 42 אחוז עולים.

דני דנון: בקריית ארבע אנחנו מעל הממוצע – כ- 21 אחוז.

דני דנון: במעלה אפרים אנחנו מעל הממוצע עם כ – 24 אחוז.

דני דנון: אבל כל השאר, כל שאר היישובים ביהודה ושומרון נמצאים מתחת לממוצע הארצי, כשהבולטים שבהם הם אפרת עם כ- 17 אחוז, קרני שומרון 15 אחוז, מעלה אדומים כ- 16 אחוז.

דני דנון: מה שנוגע ספציפית לעולים מברית המועצות אפשר לציין גם את נוקדים עם כ- 14 אחוז ובתוכם כידוע שר החוץ אביגדור ליברמן.

דני דנון: הממשלה מעולם לא עודדה התיישבות עולים ביש"ע.

דני דנון: זאת, אולי מצטרפים לכאן שני גורמים שצריך לתת עליהם את הדעת: האחד, המגבלות שחלות על הפעילות של הסוכנות היהודית ביהודה ושומרון.

דני דנון: מגבלות מצערות שהגיע הזמן להסיר אותם מהשורש, אבל עדיין נותנות את אותותיהם.

דני דנון: והדבר השני, העובדה שממשלת ישראל התחייבה בפני האמריקאים לא לעודד באופן ישיר התיישבות ביהודה ושומרון.

דני דנון: יכול להיות שגם זה גורם שפוגע בעניין.

דני דנון: אני רוצה רק לסיום לציין כמה דברים קצרים, ולהעביר את רשות הדיבור לראש עיריית אריאל.

דני דנון: מעבר לעלייה מברית המועצות יש כמה קבוצות עולים שכדאי לציין אותם במפורש, שמצאו ביהודה ושומרון את ביתם: א' – יש קהילות של עולי אתיופיה גדולות במיוחד בקדומים ובקריית ארבע של עולים מארצות הברית באפרת ובקרני שומרון.

דני דנון: יש קליטה ישירה של עולים מצרפת היום בעופרה, ויש קליטה של בני מנשה בשבי שומרון, בקריית ארבע ובבית אל.

דני דנון: רציתי לציין במיוחד את העבודה היוצאת מהכלל שנעשית במרכז האוניברסיטאי באריאל, שהוא המוסד האקדמי היחיד בארץ שהרקטור שלו הוא עולה, פרופ' מיכאל זיניגרד שנמצא איתנו, ואם אני לא טועה, פרופ' זיניגרד, מרכז אוניברסיטאי באריאל מתברך גם בכך שהוא המוסד האקדמי עם המספר האבסולוטי, לא היחסי לגודל, אלא אבסולוטי הגדול ביותר של סטודנטים יוצאי אתיופיה במדינת ישראל.

דני דנון: בנושא הזה נעשית עבודת קודש ממש.

דני דנון: עבודה מאומצת של עידוד עולים מאתיופיה וכך שבעוד שלמשל, כדי לסבר את האוזן, אני חושב שאני לא טועה במספרים, בעוד שבמרכז האוניברסיטאי באריאל לומדים כ- 400 ומעלה סטודנטים יוצאי אתיופיה, באוניברסיטת תל אביב לומדים כ- 25.

דני דנון: אני חושב שצריך לקחת את המוסד הזה כפיילוט, כדוגמא.

יוסי בר-נוי בוכריץ: עשרים וחמישה לומדים בכל האוניברסיטה?

דני דנון: אלה הנתונים, כן.

יוסי בר-נוי בוכריץ: 25 סטודנטים לומדים באוניברסיטת תל אביב?

דני דנון: כן, הנתונים הם מדהימים, כן.

רון נחמן: מה אתה מתפלא?

רון נחמן: זה שינקין, אתה לא יודע?

דני דנון: אלה סדרי הגודל.

דני דנון: גם באוניברסיטה העברית, גם בבינתחומי, בכולם, בכל המוסדות האחרים, כן.

דני דנון: ואגב, לא בגלל שעושים להם איזה שהם הקלות מיוחדות, אלא בגלל שלקחו את זה כמשימה ומטפחים את התחום הזה.

דני דנון: כדברי פתיחה אני אסתפק בזה, אחר כך במידת הצורך אני אבקש שוב את רשות הדיבור.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני אבקש מראש העיר המארחת, מר רון נחמן, אליכם אי אפשר לבוא בתלונות.

דני דנון: המספרים מדהימים, למרות כל הקשיים.

דני דנון: רציתי שתתייחס גם לעיר אריאל, וגם מה אתה רואה ברמה הכללית של הבאת עוד עולים ליהודה ושומרון.

רון נחמן: קודם כל תודה אדוני היושב ראש.

רון נחמן: לא זוכר מתי היתה לנו כאן ישיבה של ועדת הקליטה.

רון נחמן: פעם אחרונה, אני חושב, זה היה עם עמנואל זיסמן זיכרו לברכה, שהיה ראש הועדה, והיתה לי הזכות, על פי בקשתו, לשמש בכנסת גם כחבר ועדת הקליטה, ובעיקר לנוכח גל העלייה מברית המועצות שהיה, ואריאל שהיתה מוקד לקליטה שלהם.

רון נחמן: ויישר כוח על כך שיוצאת ועדה לשטח.

רון נחמן: וראיתי בתכניות העבודה שלכם שאתם גם הולכים להיות במקומות אחרים, בכל מיני יישובים, ראיתי את הסדר יום שלכם, מה שמכינים, את הסדר יום של הכנסת גם בשבוע הבא, ויישר כוח, קודם כל.

רון נחמן: דנה, תודה על זה שאת מכינה פה את כל הדברים עם הצוות שלנו פה שהכין מהמנכ"לית והצוות של העירייה, הבנות מהמשרד שלי, וכל האחרים שנמצאים כאן, הרכזים, דני דיין אני חושב זה יוזמה טובה.

רון נחמן: צריך להביא, מעבר לקליטה, גם צריכים להביא את ועדת חוץ וביטחון.

רון נחמן: צריכים להביא, בעיקר לפי דעתי, זה חשוב מאד עם כל מה שקורה, וועדת הכספים צריך להביא אותם, שלא יחשבו שאנחנו מחוברים לעטיני המדינה וגוזלים כמו כל שישי במאמרי העיתונות, גוזלים את כספי מדינת ישראל בשביל מסכנים, העולים והזוגות הצעירים שגרים פה.

רון נחמן: לגופו של עניין, אני רוצה להגיד שניים, שלושה דברים שלפי דעתי צריכים לשמש נר לרגליה של ועדת עליה וקליטה של הכנסת: 1 – אי שיתוף הפעולה של הסוכנות היהודית מדבר בעד עצמו.

רון נחמן: עובדה שאין פה אף אחד מהסוכנות היהודית היום.

רון נחמן: אני חושב שזה דבר חמור ביותר, והואיל וכל תכניות הסוכנות היהודית הם נעשות במצ'ינג עם מדינת ישראל, לא יכול להיות דבר כזה שהחרם הזה, או הייתי אומר, ההתעלמות, ימשיכו גם בשנת 2011, 2012.

רון נחמן: מפני שזה לא בסדר.

רון נחמן: אני ישבתי עם שרנסקי על כל מיני דברים, בין השאר גם על העלייה.

רון נחמן: יש שתי תכניות: מסע, ותגלית.

רון נחמן: התכניות האלה, לידיעתך, באוניברסיטה אצלנו, נמצא מסע מברית המועצות, המסע מארצות המערב לא נמצא פה.

רון נחמן: תגלית לא נמצא פה, זה הרבה כסף של ממשלת ישראל, ואלה שבאים ונחשפים לישראל זה פוטנציאל לעליה.

רון נחמן: לא יעלה על הדעת שאזור אחד במדינת ישראל לא יהיה יעד לאותם הביקורים, בין אם הם רוצים, בין לא רוצים.

רון נחמן: בעל המאה הוא בעל הדעה.

רון נחמן: ממשלת ישראל משקיעה כסף, הם צריכים לעשות את השוויון בכל המקומות במדינת ישראל.

רון נחמן: לא יתכן שמקום אחד, ואני אומר לך דני, במלא הידידות, זה לא יכול להיות מצב שהוא מתקבל כנורמלי כשהוא א-נורמלי, שמדינת ישראל מתעלמת, בזמן שהיא משקיעה כספים בתחום שאתה מופקד עליו בכנסת, בלי שום בקרה, ואף אחד לא מצייץ.

רון נחמן: לא יכול להיות.

דני דנון: אני רוצה אבל לדבר על מסע, אם יש תכניות באריאל, תקבלו את המימון.

דני דנון: אתה מדבר על סיורים של תגלית?

רון נחמן: אני מדבר, שום סיור של תגלית לא מגיע.

רון נחמן: ולמרות שסיכמנו שבקיץ יגיעו, אף אחד.

רון נחמן: אמרתי לאלה שמארגנים: אוטובוס אחד מתוך 300 אוטובוסים?

רון נחמן: לא יכול להגיע אוטובוס אחד?

רון נחמן: מה קרה?

רון נחמן: הולכים לערבים, הולכים לרמאללה, הולכים לכולם.

רון נחמן: הכל בסדר, רק אלינו לא באים.

רון נחמן: אנחנו צריכים להחביא את מה שאנחנו עושים?

רון נחמן: ופה זה עיר קולטת עולים, וכל האזור גם כן יכול להיות קולט עולים.

רון נחמן: אז זה נקודה ראשונה של הביקורת שלכם כועדת עליה וקליטה בכנסת על הנושא הזה של תכניות שונות שמביאים אוכלוסייה, בעיקר צעירה, מארצות המערב וברית המועצות לשעבר, על מנת לחשוף בפניהם את מדינת ישראל, מתוך תקווה שהם ימשיכו את הקשר גם בעתיד.

רון נחמן: ואין דבר יותר חשוב מאנשים, כמו הבחור הזה שבא לפני 10 ימים מברית המועצות, או אנשים אחרים שנמצאים פה, שעלו מארצות המערב והשתקעו פה, וחבר מביא חבר.

רון נחמן: זה לא סתם שאריאל הגיעה ל- 41.

רון נחמן: היו כבר 50 אחוז עולים.

רון נחמן: חלקם, 9 אחוז בבית הקברות כבר, מתים.

רון נחמן: זה בעיה.

רון נחמן: אני אומר לך.

רון נחמן: אז הנקודה הראשונה זה יחסי מדינת ישראל, הסוכנות וההתיישבות ביהודה ושומרון.

רון נחמן: הנקודה השנייה זה הקפאת הבניה.

רון נחמן: אתה יושב בממשלה, אתה תומך, חבר כנסת מהסיעה שמרכיבה את הממשלה והתוצאות של הקפאת, אם אתם תסתכלו בטבלאות ובניתוח הטבלאות של התושבים והיחס שלהם לקליטה, הואיל ואני לא מדבר על תיאוריה, אני מדבר פרקטיקה מעשית, ואני מדבר על הקליטה האנגלוסכסית ביישובים, בעיקר, הייתי אומר, אני לא מדבר כרגע ירושלים, אבל המורדות הדרומיים, זאת אומרת, לכיוון גוש עציון, אפרת, במקומות האלה אתה רואה התפתחות של קבוצות, בגינות שומרון שהיתה קבוצה גדולה.

רון נחמן: אני הבאתי, למשל, בביקור בדרום אפריקה מ- 88' רבע מהקווטה של דרום אפריקה, רבע מהקווטה והקימו פה, אז היה מפעלים, ועוד, הלך הכל לאיבוד, ואז היו גם 25 משפחות שהגיעו מדרום אפריקה במכה אחת אחרי סיור אחד, ששמו דגש אז על עלייה של דוברי אנגלית.

רון נחמן: לגבי העניין של ברית המועצות, אריאל קלטה סדר גודל שלנו, קרוב ל- 50 אחוז מהאוכלוסייה לא בגלל משרד הקליטה, ולא בגלל הסוכנות היהודית, ולא בגלל שום דבר אחר.

רון נחמן: זה בגלל שאנחנו פיתחנו פה מודל מיוחד שאנחנו קוראים לזה: הקליטה הישירה, או הקהילתית, איך קוראים לזה?

רון נחמן: שכל הקהילה פה התגייסה עם הגרעין הראשון שהיה של הסירובניקים שהיו מלפני עוד שנות ה- 70', משהו כזה, והגרעין עצמו פה, והעיר עצמה התארגנה.

רון נחמן: ואני לא מדבר על ראש העיר מה שעשה בנסיעות לחוץ לארץ, כולל אצל זיניגרד, בייקטרבורג, כולל המנכ"לית שניהלה את בית הספר במוסקבה, את הבית ספר היהודי שמה כמה שנים.

רון נחמן: וכל ההתארגנות שלנו מתוך הבית פה זה מה שהביא את העולים.

רון נחמן: הקליטה נמדדת בסוף איך אתה מקבל את מי שבא אליך, ולא בהצהרות, ולא בתנאים.

רון נחמן: הכל טוב ויפה, בסוף, השורה התחתונה: איך העולה, המשפחה שלו מרגישים במקום שאליו הגיעו?

רון נחמן: וזה מתחיל מראש העיר ומטה.

רון נחמן: כלומר, בלי שזה מתחיל מלמעלה, לא יורד למטה.

רון נחמן: חבל על הזמן.

רון נחמן: זה הכל יכול להיות בסיסמאות.

רון נחמן: אבל אני אומר לך כאן, ואני אומר את זה לזאב אלקין ידידי: זאב, היום הבעיה שיש במחירים בגוש דן, לא רק שזוג צעיר לא יכול לקנות דירה, בטח ובטח שעולים חדשים.

דני דנון: רון, אתה יכול להרחיב לגבי הקפאת בניה היום?

רון נחמן: אני כבר מרחיב.

רון נחמן: אנחנו לא בונים באריאל דירה אחת.

רון נחמן: דירה אחת לא בונים.

רון נחמן: שנתיים.

רון נחמן: עוד מעט זה שנתיים להקפאה.

רון נחמן: 10 חודשים פורמלית, דה–פאקטו שנתיים.

רון נחמן: לפני זה.

רון נחמן: מאז העלייה הגדולה עם שרון שהיה שר שיכון לא בונים פה.

רון נחמן: ואת העלייה הזאת אנחנו קלטנו קודם כל באמצעות הקרוואנים, שהיום הם הקרוואנים של האוניברסיטה.

רון נחמן: לא רצו לתת לנו 30 מגורונים, גמרנו בסוף עם שרון על 600.

רון נחמן: וזו היתה תחנת המעבר.

רון נחמן: כלומר, המסקנה שלי בתור מומחה לקליטת עליה, אני יכול לומר לך, בתור ראש רשות, חייבים לעשות מגורי ביניים לאנשים.

רון נחמן: צריכים לתת להם את האפשרות להתארגן.

רון נחמן: צריכים קהילה קולטת, וצריכים את התמריצים, או מה שנותנים, והם שונים מקהילה לקהילה.

רון נחמן: היעדר דיור היום, היעדר דיור היום מונע קליטה לא רק של עולים מחוץ לארץ, אלא מונע קליטה של ישראלים ותיקים, ילדים שלנו שגדלו לא נקלטים.

רון נחמן: מה אני אלך להביא עולים מחוץ לארץ שלבת שלי שהתחתנה לפני חודשיים אין לה איפה לגור?

רון נחמן: איזה מן דבר זה?

רון נחמן: זה עלייה אותו דבר, זה עלייה פנימית.

רון נחמן: כשאנחנו בנינו אז לוקחים את הגרעינים של הדתיים, של ולרשטיין, לוקחים אותם לנגב שהם יקימו גרעינים של, ששלום עכשיו יקימו שמה.

רון נחמן: שגוש שלום יקימו שמה.

רון נחמן: אז לוקחים את מלח הארץ שלנו, אלה שהקימו את ההתיישבות ביהודה ובשומרון, ולוקחים אותם שיקימו בגליל ובנגב.

רון נחמן: איפה כל אלה שמדברים גבוהה, גבוהה?

רון נחמן: איפה כל אלה התוקפים אותנו?

רון נחמן: הם לא בנו בית אחד.

רון נחמן: אז אנשים שלנו במקום לבנות את יהודה ושומרון הולכים לבנות את הנגב והגליל.

רון נחמן: זה ויכוח אחר, לא בוועדת הקליטה.

רון נחמן: אבל זה קליטה פנימית.

רון נחמן: אז דיברתי על העניין שיתוף פעולה סוכנות ויהודה ושומרון, וכעת אני מדבר על הנושא של היעדר בניה.

רון נחמן: אז במועצות האזוריות בונים היום בקצב, איך אמר לי, איפה מסיקה?

רון נחמן: איפה הסגן שלו?

רון נחמן: מאז הורדוס לא בנו בכזה קצב.

רון נחמן: זה בסדר גמור.

רון נחמן: אני בעד.

רון נחמן: זה בומבה של אמירה.

רון נחמן: אבל פה לא בונים דירה אחת, בגושים, ובאריאל בפרט.

רון נחמן: ופה זה כבר 18 שנה נמשך התהליך הזה, דור שלם הולך לאיבוד.

רון נחמן: בית הקברות מתמלא, והכיתות של הגני ילדים לא מתמלאות, והבית ספר יורד.

רון נחמן: אז כשאמר דני לגבי היישובים האחרים – הם גדלים ביישובים הדתיים, אבל העלייה מברית המועצות מתאפיינת בזוג עם ילד וכלב, אבל לא יותר מכך, והזקנים נפטרים, והצעירים יש להם את הבעיה של הישרדות.

רון נחמן: יש הרבה בעיות קשות.

רון נחמן: לא רוצה לתת הרצאה שלמה, אפ תזמין אותי לכנסת, לירושלים, איך זה קליטה מנקודת מבטו של ראש עיר של 30 וכמה שנים, הוותיק, הייתי אומר, מכל ראשי הערים המכהנים, יותר מכרמיאל, יותר מאשדוד, יותר מכולם, לתת סקירה איך זה קליטה?

רון נחמן: איך אפשר לעשות את הקליטה הזאת?

רון נחמן: אני רוצה לומר כאן מילה טובה לגבי אנשים שעובדים איתנו, גם מהמשרד לקליטת עליה, אין תקציבים.

רון נחמן: שמה אם היו תקציבים אפשר היה לעשות כל מיני פעילויות שניתן היה לעשות.

רון נחמן: זה מחייב גם את הכנסת לחשיבה.

דני דנון: אין תקציבים, עיר של 40 אחוז עולים, מה התקציב שאתה מקבל ממשרד הקליטה?

רון נחמן: לא יודע.

רון נחמן: חנה, כמה אנחנו מקבלים?

מאיר יחיאלי: 440 אלף שקל.

רון נחמן: 440 אלף.

רון נחמן: אתה יודע?

רון נחמן: 440 אלף, התקציב הוא 85 מיליון.

רון נחמן: 440 אלף זה כולל את הכל.

רון נחמן: כולל הכל.

רון נחמן: הכל.

רון נחמן: הכל.

רון נחמן: הכל.

רון נחמן: 440 אלף שקל.

חנה גולן: אבל הפרוייקטורים זה רק בשנתיים האחרונות.

חנה גולן: כנראה שהם לא יהיו.

חנה גולן: אז תוריד את הפרוייקטורים, תגיד כמה זה,

דני דנון: רגע, 2010 מה התקציב שהועבר?

דני דנון: 440?

חנה גולן: בדיוק.

חנה גולן: כמה אנחנו מקבלים בפעולות?

מאיר יחיאלי: 260.

מאיר יחיאלי: 250 היה, 240 בשנה שעברה.

מאיר יחיאלי: זהו.

רון נחמן: הוא עומד בעמדה של התנצלות.

מאיר יחיאלי: לא בעמדה של התנצלות, אני איתך ביחד נושא של פרוייקטים שזה התפקיד, וזה שיווק, ולהצלחה של - - -

רון נחמן: עכשיו, אתה רואה את הבחור הזה?

רון נחמן: הוא מטפל עכשיו בעולים מארצות המערב.

רון נחמן: אנחנו קלטנו כמה משפחות?

רון נחמן: 50?

רון נחמן: 50 משפחות.

רון נחמן: לא האמינו בסוכנות היהודית שייקלט אחד כאן עם הבעיות המדיניות, הפוליטיות.

רון נחמן: אחד, הם אמרו, לא ייקלט.

רון נחמן: אתה יודע מה ...

רון נחמן: לדבר?

רון נחמן: שוב פעם אני חוזר לסוכנות ולשותפות משרד הקליטה וסוכנות.

רון נחמן: הוא לא יקבל משכורת, הוא לא יכול לעשות את העבודה.

רון נחמן: אנחנו לא יכולים ללכת להשתלב, בארצות הברית, בירידים, יש לך בעיה להשתלב שמה.

רון נחמן: כשאני יושב בפדרציה - - -

חנה גולן: הורידו אותנו.

רון נחמן: כן, הורידו.

רון נחמן: ואני אומר לך את הדברים הללו, זה יהודה ושומרון, עוד הפעם המשחקים הפוליטיים של הפדרציות.

רון נחמן: אם אני יושב עם נורמן ברמן, אתה מכיר אותו טוב מאד, במיאמי, והוא אומר: I am sorry, אין לנו שותפות 2000.

רון נחמן: לאף אחד ביהודה ושומרון אין שותפות 2000.

רון נחמן: אין לך את קרן רש"י, אין לך את קרן רוטשילד שעוזרים לעולים גם כן.

רון נחמן: לך לנגב, לך לגליל.

רון נחמן: אין לך את ורטהיימר סטף שנותן שמה גם כן, או מיקי שטראוס בעכו.

רון נחמן: כל הדברים האלה לא קיימים ביהודה ושומרון, אני לא מדבר רק עלינו.

רון נחמן: לכן, כשאתה מדבר על קליטה, קליטה זה מכלול אחד גדול.

רון נחמן: זה משפחה שלמה עם מולטי בעיות.

רון נחמן: עם המון בעיות.

רון נחמן: הדור הראשון הוא דור מת.

רון נחמן: הוא דור שנלחם בשביל הישרדות.

רון נחמן: הדור השני אנחנו צריכים לטפל בו שלא ילך ברחובות.

רון נחמן: בשביל זה ב – 260 אלף שקל אי אפשר להחזיק את הילדים האלה.

רון נחמן: והדברים הללו הם פשוט לא בסדר.

רון נחמן: ויהודה ושומרון בחוץ.

רון נחמן: פשוט בחוץ.

רון נחמן: כי אתה תיקח את כל הארגונים נותנים עוד מעבר לתקציב שהמדינה נותנת, אתה רואה תקציב חוץ תקציבי גדול מאד.

רון נחמן: לכן, אלה שלושת הנושאים שחשבתי להעלות.

רון נחמן: אריאל כמשל, אבל זה לא אריאל.

רון נחמן: אני אומנם המארח, אבל מתוך הניסיון שלי, ותאמין לי דני, שאני מראשי הערים הכי מנוסים במדינת ישראל, ואני יכול לעשות בית ספר בעניין הזה, איך קולטים, ואיך עושים תכניות.

רון נחמן: איך אמרה כאן שלומית כנען, שהיתה פה בביקור עם יולי תמיר שהיתה שרת קליטה.

רון נחמן: היא אומרת: אני עברתי בכל הארץ, לא ראיתי במקום אחר 5 תכניות קליטה שיעשו, שאחר כך הממשלה אימצה חלק מהם, במקום אחד כזה שפותחו באופן עצמאי.

רון נחמן: והדברים האלה צריכים להיות מנוצלים.

רון נחמן: אתה כראש ועדת הקליטה, לפי דעתי, צריך לקבל מכל הרשויות המקומיות את הדברים הייחודיים שלהם, לעשות, כמו שעשיתם פה, את הסקירה הזאת, לעשות שאגף המחקר של הכנסת יעשה, ייתן לך דו"ח איך באה יוזמה מלמטה, ולא מלמעלה, ואיך היא פוזיטיבית וטובה בסיוע של הממשלה, והכנסת.

רון נחמן: כי זה לא עניין של חקיקה.

רון נחמן: זה עניין של תקציבים, זה הכל.

רון נחמן: אבל תסתכל, אני מציע לך לקחת יוזמה, ותקבל פה דברים מאד מעניינים, פוזיטיביים על מדינת ישראל כולה, שיש לנו ארץ נהדרת, ואוכלוסייה נהדרת, וקולטי עליה נהדרים.

רון נחמן: אתה צריך לראות את זה, זה ייתן לך המון בקטע.

רון נחמן: תודה רבה.

דני דנון: אני מודה לרון.

דני דנון: אני רוצה לבקש מפרופ' זיניגרד, ממכללת אריאל.

דני דנון: ממתי  זה אוניברסיטה אדוני ראש העיר?

רון נחמן: אני קורא לזה כבר מהיום הראשון אוניברסיטה.

מיכאל זיניגרד: הערה הראשונה, שאין דבר כזה כמו מכללת אריאל.

דני דנון: אני הייתי רוצה לראות את המרכז האוניברסיטאי.

דני דנון: נשאיר את זה אוניברסיטת אריאל.

מיכאל זיניגרד: מאחר והסטודנטים אומרים שזה ארוך, אנחנו משתמשים במילה "מכללה".

מיכאל זיניגרד: אני מציע לכם להשתמש במילה "אוניברסיטה".

דני דנון: אוניברסיטה, בהחלט.

דני דנון: אנחנו בועדת עליה וקליטה אנחנו קוראים לזה אוניברסיטת אריאל.

מיכאל זיניגרד: יפה מאד, תודה רבה.

דני דנון: התייחסות קצרה שלך, וגם בהקשר שאני רואה הרבה חבר'ה שבאים והולכים.

דני דנון: זאת אומרת, הם מגיעים לאוניברסיטה, לומדים, אבל לא נשארים אחרי זה במרחב.

דני דנון: זאת אומרת, הם,

חנה גולן: אין איפה לקנות דירה, אין דירות.

מיכאל זיניגרד: זה באמת בעיה באוניברסיטה.

מיכאל זיניגרד: אני לא אחזור על הדברים שדני אמר, תודה על הישגיה של האוניברסיטה, או הישגיו של המרכז האוניברסיטאי שלנו בקליטת סטודנטים וסטודנטיות.

מיכאל זיניגרד: אני רוצה להגיד כמה דברים לגבי קליטת מדענים.

מיכאל זיניגרד: אני חושב שהמודל של המרכז האוניברסיטאי, המודל הוא היה מודל מיוחד.

מיכאל זיניגרד: ואני רוצה להתייחס להחלטות חדשות לקליטת מדענים שאני אומר לחברים שלא כל דבר מוצא חן בעיני, ולא רק בעיני.

מיכאל זיניגרד: פעם, כשהגיעו מדענים ארצה, אז אתם זוכרים, אני לא חוזר לתכניות שבנו, וזה באמת היתה הצלחה מאד רצינית, שככה הקימו את המרכז לקליטה במדע.

מיכאל זיניגרד: שהוא טיפל בשלב הראשון, אחר כך היתה תכנית גלעדי, ואחר כך עוד תכנית, מה אנחנו עשינו במרכז האוניברסיטאי, במכללה?

מיכאל זיניגרד: אני התחלתי במכללה כשהיו פחות מ – 200 סטודנטים.

מיכאל זיניגרד: והיום יש לנו 12 אלף סטודנטים, שמתוכם כבר יותר מ – 9,000 סטודנטים תואר ראשון.

מיכאל זיניגרד: יש 1,000 סטודנטים לתואר שני.

מיכאל זיניגרד: השנה אנחנו נתנו פעם ראשונה כבר קרוב ל – 200 תעודות בוגר תואר שני.

מיכאל זיניגרד: היינו צריכים מדענים ומרצים, בוא זמנית.

מיכאל זיניגרד: זה לא מדענים ומרצים.

מיכאל זיניגרד: זה מדע.

מיכאל זיניגרד: המרצה הוא חייב להיות מדען.

מיכאל זיניגרד: בניגוד למה שעשינו במרכז, או לא כמו שנעשה באוניברסיטאות אחרות, קלטנו ולקחנו את הסיכון, לקחת כמות די גדולה של המועמדים לסגל במוסד.

מיכאל זיניגרד: בגלל שהמטרה היתה לקלוט מדען, לקלוט אותו במוסד, ואחר כך שבזמן, מישהו צריך בשביל זה 3 שנים, מישהו צריך 5 שנים ויותר, שזה עברית, אם אתם רוצים זו מנטליות, וכל הדברים האחרים, זה צריך להיות גם תקן.

מיכאל זיניגרד: ואצלנו היתה אפשרות לעשות את זה בגלל שהיו תקנים.

מיכאל זיניגרד: אני ככה אומר בדיוק, אולי שזה לא רק תקנים, היה ממש מלא מקום, המקום היה ריק ועשינו את זה.

מיכאל זיניגרד: באוניברסיטאות יש עד היום בעיה כזו שיש מסלול מקביל.

מיכאל זיניגרד: חברי כנסת יודעים את הבעיות עם מסלול מקביל ויודעים מה זה מסלול מקביל, שזה כאילו חבר סגל, בגלל שהוא גם לא נהנה מהתנאים, וגם לא קולטים אותו, בגלל שיש בעיות של התקנים.

מיכאל זיניגרד: אצלנו, בניגוד לכל המקומות, כל האוניברסיטאות ולא כולם יודעים, יותר נכון כולם לא יודעים, את התופעה הזו שאצלנו אין דבר כזה: מקביל.

מיכאל זיניגרד: אצלנו מי שנקלט לסגל אז הוא חבר סגל לכל דבר, כולל קביעות, כולל כל הפרמטרים של חברי סגל.

מיכאל זיניגרד: וזה באמת מושך אנשים.

מיכאל זיניגרד: ואני רוצה להגיד מילה על התכנית החדשה.

מיכאל זיניגרד: אני לא יודע איך בנו את זה.

מיכאל זיניגרד: אנחנו לא השתתפנו, אותי לא הזמינו, אבל מוזר גם שלא הזמינו את פרופ' אליעזר גלעדי, שאני דיברתי איתו, ואני אמרתי פעם בישיבה לשרת הקליטה שכדאי להזמין, והיא הבטיחה להזמין אותו.

מיכאל זיניגרד: אנשים שמבינים בדבר הזה לא השתתפו בקביעת הכללים של תכנית חדשה.

מיכאל זיניגרד: אני רוצה להגיד לכם שהאוניברסיטה צריכה להתחייב שבן אדם הזה יהיה חבר סגל.

מיכאל זיניגרד: זאת אומרת, כמעט מיד הוא צריך להיכנס וללמד.

מיכאל זיניגרד: מגיע עולה חדש, יש לפעמים שקצת הוא יודע את  שפה, אבל בדרך כלל אין שפה והוא לא מבוסס, ותוך שנה הוא צריך להיכנס ולהיות חבר סגל, אם לא אז הוא מחוץ מהתכנית.

מיכאל זיניגרד: התכנית הזו היא לא, אני לא יודע איך אפשר לקיים את התכנית הזאת.

מיכאל זיניגרד: ממש צריך לבדוק את הדברים האלה.

דני דנון: תודה, נא משפט סיכום.

מיכאל זיניגרד: זה לא דבר כואב למרכז אוניברסיטאי, מדברים עכשיו על תושבים חוזרים.

מיכאל זיניגרד: או.קיי?

מיכאל זיניגרד: אבל איך מתכוונים לבנות את קליטת המדענים האלה במרכזי מצויינות?

מיכאל זיניגרד: שזה, עד כמה שאני מבין, זה יהיה באוניברסיטאות הנוספות, אוניברסיטאות גדולות, וכשהזמינו אותי לייעץ במשרד הקליטה, אני שאלתי: אם בן אדם רוצה לחזור, והוא רואה את הבית שלו כאן, במוסד הזה, ויש מקרים כאלה, בגלל שיש לנו כיוונים שאנחנו מפתחים אותם במיוחד במדינת ישראל, אז כאילו המחקר אצלנו הוא לא מספיק כשר לתכנית הזאת, וזה לא מקובל.

מיכאל זיניגרד: באקדמיה לא מקובל דבר כזה.

מיכאל זיניגרד: אם מדען שלנו הצליח לפתח תרופה נגד סרטן, בעזרת השם, אז מה?

מיכאל זיניגרד: זה יהיה לא בשימוש בגלל שזה עשו במקום מיוחד?

מיכאל זיניגרד: אני חושב שצריך להסתכל, ואני מבקש מחברי הכנסת להסתכל, תסתכלו בבקשה על התוכן של התכנית עניינית.

מיכאל זיניגרד: זאת אומרת, בשביל לקלוט בן אדם עניינית: אם הוא מתאים למקום.

מיכאל זיניגרד: אם המקום יכול לתת לו את התנאים, והוא יכול לתרום.

מיכאל זיניגרד: אולי במקום הזה יוכל לתרום יותר מבמרכז מצויינות, זה דבר ספציפי מאד.

מיכאל זיניגרד: המצויינות היא קשורה למקום מצויין.

מיכאל זיניגרד: מקום מצויין, אז גם יש מצויינות.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מהראשי רשויות ורכזי קליטה גם להעלות דברים נקודתיים, כי אנחנו בועדה, וחבר כנסת אלקין יודע, אנחנו מתעסקים לפעמים בגלים הגדולים, אבל גם באינסטלציה, בפתרון בעיות קטנות ומעיקות.

דני דנון: אז חשוב לי גם לשמוע מכם על הדברים היום יומיים שמעיקים ומפריעים לקליטת עליה.

דני דנון: צדוק זהוראי, ראש מועצה מקומית אלקנה.

דני דנון: בבקשה.

צדוק זהוראי: אני אשתדל להוסיף רק מה שמתייחס לאלקנה, אבל בפתח דברי הייתי רוצה רק להעיר שמזלה של ההתיישבות ביו"ש שיש לה בירה כמו העיר אריאל, ויש לה, לעיר אריאל ראש עיר כמו רון, באמת שמוביל את ההתפתחות של ההתיישבות ביו"ש בצורה כמו שהוא יודע לעשות, וכולנו מברכים על כך.

צדוק זהוראי: אני באמת מאמץ כל מילה, כל משפט שנאמר על ידי רון הן בקשר לנושא של הקליטה, והן בקשר לנושא של הבניה, והקפאת הבניה בעיקר.

צדוק זהוראי: באלקנה, הדגש שלנו הוא בעצם הקליטה או החלק הצנוע שלנו בקליטה מתייחס דרך מוסדות חינוך.

צדוק זהוראי: ולפני 4 שנים קלטנו כיתה של בנות מהעדה האתיופית, עולות מכיתה ט', והשנה הם מסיימות, מחר יש לנו טקס סיום של האולפנה שכולל בנות שסיימו בהצלחה את לימודיהן, כיתה י"ב באלקנה.

צדוק זהוראי: שנה הבאה בעזרת ה' אנחנו קולטים כיתה חדשה בן 30 ל – 36 בנות.

צדוק זהוראי: אנחנו ממשיכים, אנחנו רואים בזה ייעוד לאומי חשוב, ואני חושב שזה דגם שכדאי לאמץ אותו בהתערות של האוכלוסייה מהסוג הזה בכלל אוכלוסיות עם ישראל, ובעיקר באוכלוסיות שנחשבות כאוכלוסיות חזקות.

צדוק זהוראי: אני פניתי בעניינים של קליטת עליה גם לשר ההסברה כדי לגייס גם את אמצעי ההסברה שיש למדינת ישראל לטובת קליטה של בנות, בנים מארצות המערב במסגרת, לדרך שנראית לי, זה גם על פי ניסיוני בעבר עם קבוצות בני נוער מיהדות התפוצות, כמו, הייתי מורה דרך, אז הדרכתי פעם גם קבוצה של תגלית, אז אני מכיר את הנוער, צורב לו את הדיסק ויוצר אותו, ויוצר את המסלול של כפי שנעשה באמת במסגרת "נעלה" למשל, שהנוער הזה מביא גם את ההורים אחריו.

צדוק זהוראי: במסגרת מוסדות חינוך כמו שיש לנו באלקנה, שנותנים שירות אזורי בעצם ליישובים מסביב, אני רוצה לפתוח את זה גם בראייה כלל לאומית, ולקלוט גם בנות, יכול להיות במסלולים מוסדרים של האולפנה, או של המכללה, מכללת אורות, או של הישיבה התיכונית, שגייסנו את מרכז ישיבות בני עקיבא כדי לנהל אותם, כדי להעצים, וכדי לשמש לנו שותף אסטרטגי למינוף הפעילות החינוכית של מוסדות החינוך הללו.

צדוק זהוראי: זה מתוך ראייה באמת לקלוט נוער מהתפוצות הן במסלולים סדירים, והן גם במסגרת סדנאות, הכשרות, חופשות קיץ, וכיוצא באלה.

צדוק זהוראי: הכנו גם תכנית שתאפשר הרחבה של המבנים הפנימייתיים שאמורים לשרת את האפשרות של הרחבה של יכולת הקליטה של הפנימייה לבנות באולפנה, וכמובן גם בראייה של תכנית אב לישיבה התיכונית.

צדוק זהוראי: ואני חושב שהאפשרות של אלקנה, כיישוב קטן יחסית, לתרום, הוא דרך הנישה הזאת של בני נוער, של מוסדות חינוך, ובדרך הזאת נוכל לתרום את חלקנו הצנוע, ובלבד שיהיה לנו כאן שיתוף פעולה, וגיבוי, וסיוע משרד הקליטה, ועדת הקליטה, משרד ההסברה, אלה הגופים שצריכים לסייע לנו בהכוונה של בני נוער, ובשיתוף פעולה בתחום הזה.

דני דנון: תודה רבה צדוק.

דני דנון: דוד לחיאני, ראש מועצה אזורית בקעת הירדן.

דוד לחיאני: אני חושב שאולי אני טועה, אני חושב שאחד האזורים הבודדים שיש בו יישוב שהוא על טהרת העולים מברית המועצות זה אצלי.

דוד לחיאני: קיבוץ ייטב, מושב שיתופי, עולי ברית המועצות, אני רוצה להגיד לכם, אוכלוסייה איכותית.

דוד לחיאני: אנחנו רוצים אוכלוסייה, אנחנו רוצים קליטה, הבעיה היא אחרת, דני, בלי הכְוונה ממשלתית זה לא יקרה.

דני דנון: מה זה: "הכְוונה ממשלתית"?

דוד לחיאני: קח למשל את הצעת החוק של משרד השיכון, "עזרה בשכר דירה", זה לא חל על יהודה ושומרון.

דני דנון: על הבניה הרוויה.

דוד לחיאני: בניה רוויה.

דוד לחיאני: במקרה שלי זה לא בא לידי ביטוי, אני מדבר בשם כולם.

דוד לחיאני: גם בשם כולם.

דוד לחיאני: אבל זה לא בא לידי ביטוי.

דוד לחיאני: וזה לא בא לידי ביטוי זה הכְוונה ממשלתית.

דוד לחיאני: כשדמי החכירה הם לא אפס, ברמת הגולן הם בקו עימות, כשאנחנו לא נקראים קו עימות, ואתה יודע מה הפעולות הראשונות, זה הכוונה ממשלתית.

דוד לחיאני: זאת אומרת, בלי הכוונה ממשלתית, זה נופל על ראשי הרשויות, ובאחריות שלנו להביא, ואנחנו עושים פה, אני חושב, על פי הנתונים שאנחנו רואים לפנינו, עבודה עצומה.

דוד לחיאני: אני שוב אומר, בלי הכוונה ממשלתית, בלי פניה, בלי שום דבר, 400 אלף שקל לא יעשו שום דבר, ולא יביאו לפה אוכלוסייה חדשה וצעירה.

חנה גולן: אין לאן להביא.

חנה גולן: אין דירות.

דוד לחיאני: אני מדבר על זה, על הכוונה ממשלתית.

דוד לחיאני: אצלנו במקרה בבקעת הירדן אין לי את הבעיה הזאת.

דני דנון: אצלך, אם באים עולים חדשים יש מגורים?

דוד לחיאני: אני יכול לקלוט עכשיו 1,000 עולים חדשים.

דני דנון: זה הרי עניין של שיווק.

דוד לחיאני: לא רק שיווק, מי שרוצה מקבל מגרש עכשיו כמעט באפס ובונה.

דני דנון: באיזה יישובים?

דוד לחיאני: כל היישובים.

דוד לחיאני: אולי שניים שאין בהם מקום שם זה פצאל ותומר.

דוד לחיאני: אבל כל היישובים זה יישובים איכותיים, עם בריכת שחייה בתוך, כמעט בכל יישוב, וגנים, ומשפחתונים, אין שום בעיה.

דוד לחיאני: הבעיה היא ששוב פעם, זה הכוונה ממשלתית.

דוד לחיאני: בלי הכוונה ממשלתית אנחנו רצים אחרי כל הסיפור.

דוד לחיאני: אנחנו אלה שרצים.

דני דנון: תודה.

דוד לחיאני: וגם בחקיקה.

דוד לחיאני: ופה עבודה שלכם.

דוד לחיאני: גם בחקיקה זה לא בא לידי ביטוי.

דוד לחיאני: כי אם חקיקה היתה מתייחסת גם להתיישבות ביהודה ושומרון, היה לנו יותר קל.

דוד לחיאני: יותר קל.

דוד לחיאני: והנה, במשרד השיכון שום דבר לא נעשה, וגם בדמי החכירה אנחנו רצים שנים, שום דבר לא נעשה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: משה רוזנבוים, ראש מועצה מקומית בית אל.

משה רוזנבוים: שלום לכולם.

משה רוזנבוים: ראשית, ברשות ראש העיר רון, יושב ראש הקואליציה זאב, וחבר הכנסת דנון, יושב ראש מועצת יש"ע, ראשי רשויות ביש"ע, כל הפעילים למען העולים.

משה רוזנבוים: יישר כוח גדול על הכינוס הזה.

משה רוזנבוים: באמת, פעם ראשונה שעושים דבר כזה, ואני שמח להשתתף בו בכבודי ובעצמי, עם כל הענווה, כי אני חושב שזה חשוב מאד.

משה רוזנבוים: בבית אל למעלה מ – 8 אחוז הם עולים חדשים.

משה רוזנבוים: קרוב ל – 500 נפש.

משה רוזנבוים: אנחנו משקיעים המון בעולים החדשים.

משה רוזנבוים: הרבה מאד.

משה רוזנבוים: אנחנו למשל מחזיקים רכז קליטה על חשבוננו באופן מלא בשליש משרה.

משה רוזנבוים: מועדוניות.

משה רוזנבוים: יש משפחה מאמצת בני נוער.

משה רוזנבוים: המון, הרבה מאד פעילויות.

משה רוזנבוים: הסיוע שאנחנו מקבלים מהמדינה הוא ממש מאד מצומצם.

משה רוזנבוים: שר הקליטה טוען שהתקציבים שלו נמוכים.

משה רוזנבוים: אין לי יכולת לבדוק את זה.

משה רוזנבוים: אולי הוא צודק.

משה רוזנבוים: אולי צריך מקורות אחרים.

משה רוזנבוים: יכלו להעצים את הפעילות שלנו עשרות מונים לו היינו מקבלים תקציב ייעודי לטובת העניין הזה.

משה רוזנבוים: סך הכל אנחנו עוזרים למדינה מתוך רצון טוב, מתוך הבנה שזו משימה לאומית, ובתקציבים מצומצמים שלנו כרשות שמונה כקצת מעל 6,000 נפש, ואין לנו הרבה יכולות, בכל זאת משקיעים המון.

משה רוזנבוים: יש לנו גם אוכלוסיה מארצות מצוקה, כמו בני מנשה, אין הרבה רשויות כאלה.

משה רוזנבוים: זה תיק לא פשוט.

משה רוזנבוים: זה תיק לא פשוט.

משה רוזנבוים: זה טיפול שנמשך עשרות שנים.

משה רוזנבוים: הדור הראשון, מאד קשה לדור ההורים להיטמע, מי שזוכר את העליות שבאו מארצות מצוקה לפני 50 שנה, וכך הלאה.

משה רוזנבוים: וזה מאד מכביד, אבל אנחנו לקחנו על עצמנו את העניין הזה כאתגר מאד גדול, ואני חושב שהמדינה משקיעה מעט מאד בעניין הזה.

משה רוזנבוים: ואני לא רוצה פה לפרט, כי לא זה הפורום, נראה לי.

משה רוזנבוים: אנחנו נשמח מאד אם דני, אתה כיושב ראש הועדה, תוכל לקדם שיהיה פה, אני לא יודע מהפך, אבל שינוי משמעותי, להכיר במטלה שחוץ מכל המטלות האחרות שאנחנו לוקחים על עצמנו, שמיותר פה לפרט אותם, גם בזה אנחנו, לא רק בית אל, אלא כל ההתיישבות, רואה בזה כאידיאל לקלוט עליה.

משה רוזנבוים: גם עלייה קשה.

משה רוזנבוים: לא רק עליה איכותית.

משה רוזנבוים: מבחינת ההתפלגות תרשו לי לציין, אולי זה מעניין, יש אצלנו 30 אחוז יוצאי מדינות חבר העמים, 10 אחוז – צרפת.

משה רוזנבוים: 35 אחוז – בני מנשה מהודו, ועוד 22.5 אחוז מכל הארצות האחרות.

משה רוזנבוים: זה העיקר.

משה רוזנבוים: עד כאן.

משה רוזנבוים: תודה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני אציין משה, סיירנו בכלא 6 ודיברנו עם חייל יוצא בני המנשה מהיישוב שלך.

משה רוזנבוים: כן.

דני דנון: הסיבה שהוא ישב בכלא היתה סיבה כלכלית: שהוא נשאר לעבוד בבניין כדי לעזור למשפחה שלו להתפרנס.

דני דנון: זה באמת מראה את המצוקה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מיושב ראש הקואליציה, זאב אלקין, קודם כל להודות לך שבאת, זאב, אתה לא מגיע לכל הסיורים של הועדה, עקב עומס זמנים, אבל חשוב לנו שבאת לביקור היום ביהודה ושומרון.

דני דנון: אפשר גם לומר, לא רק שר החוץ שצויין פה, גם יו"ר הקואליציה הוא עולה חדש לשעבר שגר היום ביהודה ושומרון.

דני דנון: אולי כדאי, תרשה לי לציין משהו, פרט מעניין אדוני, ששלושה מתוך, נדמה לי, שישה שרים ויושב ראש קואליציה, הדרג הבכיר שהם יוצאי ברית המועצות, שלושה מתוכם הם תושבי יהודה ושומרון.

דני דנון: זאת אומרת, כאן האחוז שלנו יותר גבוה.

זאב אלקין: תודה רבה אדוני היושב ראש.

זאב אלקין: אני קודם כל מברך אותך ואת צוות הועדה על קיום הישיבה הזאת.

זאב אלקין: אני חושב שבהחלט הנושא חשוב מאד, וראוי מאד, וגם מאפשר איזה שהוא הסתכלות רטרוספקטיבה של 20 שנה אחורה ולראות לאן התקדמנו עם גל העלייה האחרון הזה ביו"ש, ולמעשה אתה ציינת, וחברים ציינו, ובזה אני אפתח, שאני יושב כאן לא על תקן של חבר כנסת, ולא על תקן של יושב ראש הקואליציה, אלא על תקן של המושא הטבלאות האלה.

זאב אלקין: אני אחד מאותם המספרים שנספרים פה.

זאב אלקין: הגעתי ארצה בדיוק בשנת 90', אז אני חלק מכל הסטטיסטיקות שמופיעות כאן, ולהוציא הפסקה קצרה של קצת יותר משנתיים, מהרגע ההוא של ממש השעות הראשונות אחרי המטוס ועד היום אני ביו"ש.

זאב אלקין: ביישובים שונים, אבל אפילו עדיין באותה גזרה של אותה מועצה אזורית.

זאב אלקין: את הסיפור שאיתו אנחנו מתעסקים כאן, מבחינה סטטיסטית וברמת על, חוויתי על בשרי כאחד שהגיע לפה בגיל צעיר, עם משפחה צעירה, ולמעשה כל חיי בארץ גרתי באזור הזה.

זאב אלקין: עברתי תהליך של קליטה בגוש עציון, בהתחלה בכפר עציון, אחר כך באלון שבות, ועסקתי אחר כך בפרויקטים שונים שעסקו בקליטה שם, ולמעשה היום אני מתגורר באחד מהיישובים שאני לא יודע למה הוא לא נכלל בסטטיסטיקה, אבל אחוז העולים שם גם הוא סדר גודל של כ – 50 אחוז.

זאב אלקין: זה כפר אלדד.

זאב אלקין: פה הוא בטח, בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לא יודע אם הם סופרים אותו כיישוב נפרד או לא, כי הוא שייך לסוגיה המורכבת של היישובים שֶמִשום מה מסופחים ליישובים הגדולים יותר.

זאב אלקין: לכן הסיפור שאנחנו עוסקים כאן אני יודע לא רק מפי שמועה, ולא רק מפי המספרים.

זאב אלקין: אדוני היושב ראש, אני רוצה לפתוח דווקא בסיפור קצר, אני פגשתי בסוף שבוע שעבר כתבת בכירה של ערוץ הטלביזיה הראשי של רוסיה, שהיא נמצאת פה איזה שהוא פרק זמן קצר, שסיפרה לי על החוויות שהיו לה בהפגנה במחסום קלנדיה ביום הנכסה.

זאב אלקין: היא הלכה לשם, כטלביזיה רוסית, היא היתה בטוחה שהיחס יהיה אוהד, כי כידוע בקרב הפלשתינאים יש הרבה דוברי רוסית, והיחס לטלביזיה הרוסית הוא בדרך כלל אוהד, ונתקלה בהרבה עויינות.

זאב אלקין: ואז בהתחלה חשבה שחושבים שהם טלביזיה רוסית ישראלית, ערוץ 9, אז אמרה: אנחנו ערוץ ראשון של הטלביזיה הממלכתית של רוסיה.

זאב אלקין: אמרו לה: עוד יותר גרוע.

זאב אלקין: אנחנו שונאים אתכם.

זאב אלקין: היא שאלה: למה?

זאב אלקין: על מה שונאים אותנו?

זאב אלקין: אמרו לה: מאד פשוט, אתם ברוסיה לא ידעתם שהתנאים יהיו טובים, כל היהודים ברחו מכם, באו אלינו, התיישבו אצלנו ביהודה ושומרון ובכלל במדינת ישראל, עכשיו אנחנו לא מצליחים לגרש אותם מכאן, אז אתם אשמים.

זאב אלקין: זה סיפור אומנם, אמר לה את זה, אגב, ברוסית צחה, אותו פלשתינאי.

זאב אלקין: זה סיפור נחמד, אמיתי, עובדתי, פתח לה הרבה עיניים על מה שקורה כאן במזרח התיכון, אבל יש בו לא מעט מן האמת.

זאב אלקין: כשאתה מסתכל על הסטטיסטיקה הזאת, אז כולנו מבינים מה המשמעות של הנתון הזה, כן, 11 אחוז, 34 אלף מתיישבים ביהודה ושומרון, זה כמובן הישג חשוב מאד, ותרומה גדולה להתיישבות ב – 20 השנים האחרונות.

זאב אלקין: יחד עם זה, כשאנחנו מסתכלים על הנתון הזה, ומסתכלים על נתונים אחרים, אנחנו יכולים לראות גם את ההחמצה, אדוני היושב ראש, רק אם ניקח את הנתון הכלל ארצי של 20 אחוז מהאוכלוסייה, אז אתה עושה אינטרפולציה לכאן, זה אומר שהיה סיכוי סביר מאד שעוד כסדר גודל כ – 30 אלף מתיישבים היו היום ביהודה ושומרון.

זאב אלקין: זה היה המצב הנורמלי, לזה היינו צריכים להגיע בתום 20 השנים האלה, ואנחנו לא שם.

זאב אלקין: שלא לדבר על זה אם היינו להצלחות כפי שהגיעה אריאל.

זאב אלקין: הנה, יושב כאן ראש העיר, עם 42 אחוז של התושבים, המשמעות של זה שבגל העלייה האחרון העיר הכפילה את עצמה כמעט.

זאב אלקין: זה המשמעות של 42 אחוז של היום.

זאב אלקין: עכשיו שוב, תרגיל חשבונאי מאד פשוט מראה לנו שאם זה היה קורה בכל רחבי יהודה ושומרון היינו היום עם עוד 100 אלף מתיישבים.

רון נחמן: אז אני אראה לך דבר אחר, שאם זה לא היה קורה באריאל אז גוש קטיף היה קורה פה אותו דבר.

זאב אלקין: גם זה נכון.

רון נחמן: את זה צריך לקחת בחשבון.

זאב אלקין: בוודאי.

זאב אלקין: בוודאי.

רון נחמן: כ - Policy makers .

רון נחמן: זה בדיוק העניין.

זאב אלקין: בוודאי.

זאב אלקין: בוודאי.

זאב אלקין: עכשיו, הרי שוב זה ברור מה ה – 34 אלף האלה נתנו, וזה ברור איך יו"ש היתה נראית אם היה פה עוד 100 אלף תושבים.

זאב אלקין: וזה אם כל מקום היה מגיע לאותם הישגים כמו אריאל.

זאב אלקין: בעיני, הסטטיסטיקות האלה צריכות לשמש לכולנו איזשהו ציון דרך, מצד אחד של החשיבות של כל מפעל הקליטה שהיה פה, מצד שני – יכול להיות שכדאי לתת את הדעת יותר לעומק למה זה לא קרה.

זאב אלקין: למה זה קרה באריאל, ולמה זה לא קרה במקומות אחרים, ומה צריך לעשות כדי שגם בגל העלייה, הקטן אומנם היום, היום אבל נצליח להגיע לאחוזים יותר משמעותיים שלפחות ישקפו את הגודל של יו"ש בתוך כלל האוכלוסייה היהודית, הרי רואים את הסטטיסטיקות.

זאב אלקין: אחוז של העולים שמשתקעים ביו"ש גדל, אם משווים את זה 10 שנים אחורה, אבל עדיין הוא לא מגיע לאחוז של הממוצע הארצי של כלל האוכלוסייה, ולכן עיקר גידולה של יו"ש הוא כמובן לא על ידי עליה, אלא על ידי גידול טבעי, או הגירה פנימית מתוך מקומות אחרים בתוך הארץ.

זאב אלקין: על פניו אפשר להגיד, ודיבר על זה רון, שאנחנו נמצאים היום בתקופה שגם אם יהיו עולים שירצו לבוא, אין איפה לשכן אותם, וזה נכון, זאת המציאות, לצערי, בערים.

זאב אלקין: דעתי על זה ידועה, גם דעתך, אנחנו כאן בדיוק באותה עמדה ומנסים לפעול איפה שאפשר וכמה שאפשר כדי לשנות את המציאות העגומה הזאת, אבל על פניו אפשר להגיד: כל עוד שלא שינינו, כל עוד שאי אפשר לבנות חופשית, אז אין מקום לבנים של ההתיישבות בוודאי, אז העולים הולכים למקומות אחרים.

זאב אלקין: א' – גם לגבי יו"ש כולה זה לא מדוייק.

זאב אלקין: כי זה נכון שזה המצב בערים ובמועצות מקומיות, אבל בהתיישבות קהילתית יש היום בניה, ויש היום אפשרויות להתיישבות, ושם דווקא, אגב, אחוזי נוכחות של העולים הם הנמוכים ביותר, כשאתה מסתכל על התמונה הכללית ביהודה ושומרון, ייטב זה כמובן חריג מאד מאד מפורסם וידוע.

רון נחמן: אתה צריך להשוות את זה למועצות האזוריות במדינת ישראל, כי זה יישובים סגורים, וזאת בעיה.

זאב אלקין: זאת בדיוק הנקודה.

זאב אלקין: אני חולק עליך, רון, שזה יישובים סגורים, כי במועצות האזוריות בתוך הגבולות הזמניים הנוכחיים של מדינת ישראל, שם חלק זה קיבוצים, שהם קלטו אומנם דרך בית ראשון במולדת, אבל קיבוץ מטבעו, האופי המיוחד שלו, לא קלטו מספרים גדולים, לכן זה לא נחשב.

זאב אלקין: החלק האחר זה מושבים, זה משק חקלאי.

זאב אלקין: עכשיו, היישובים ביו"ש זה יישובים קהילתיים שהם איפשרו יכולת תעסוקה ופרנסה בכל הענפים הרגילים של המשק.

זאב אלקין: אין לך כמעט יישובים קהילתיים בתוך מועצות אזוריות מעבר, מהצד השני של הקו הירוק, ולכן דווקא יישוב קהילתי ביו"ש ייתן שהוא גם קרוב למרכז כזה או אחר, יש כאלה שבסביבת ירושלים, יש כאלה שבסביבת גוש דן, אבל הוא מקום מגורים בהחלט טבעי למשפחה שענפי פרנסה שלה הם בתוך הערים הגדולות.

זאב אלקין: לכן, אני לא הייתי משווה את זה למועצות אזוריות אחרות, ויש כאן מה לשאול ולחשוב למה זה קורה?

זאב אלקין: אמרת משפט נכון: הם סגורים.

זאב אלקין: זה אמירה מעניינת.

זאב אלקין: מתוך מי שזוכר ויכוחים אפילו ביישוב שלי, איפה שאני נקלטתי, באלון שבות, על הסוגיה הזאת: כן עולים, לא עולים, כמה, וכל אחד שמצוי במציאות של יישובים קהילתיים, וועדות קבלה ביו"ש מכיר את הסוגיה אז

רון נחמן: אני אספר לך, וגם לועדה, וגם אנשים פה שיודעים איך קמה אריאל?

רון נחמן: גרנו בשכונה, שזה היה ההתנחלות הראשונה – גני צהלה, אתה מכיר בתל אביב?

רון נחמן: היו פנתרים שחורים בארץ.

רון נחמן: אנחנו היינו אשכנזים, אמרנו: גם אנחנו רוצים.

רון נחמן: הלכנו לראש העיר תל אביב, יוסי שריד היה העוזר שלו, ביקשנו שיעשו שכונה לצעירים, אז עשו את גני צהלה ואת סביוני אפקה.

רון נחמן: אז צהלה התנגדו לנו.

רון נחמן: אמרו שאנחנו נקלקל את צהלה, את השווי של המגרשים, כי אנחנו, הזוגות הצעירים, אנרכיסטים.

רון נחמן: כשגרנו כבר בצהלה, בגני צהלה, אז השכנים שלי, זה היה חיליק, זה שהקים את אלקנה, הוא היה ראש הגרעין של אלקנה, אמר: אנחנו עוברים להתיישבות.

רון נחמן: ואלקנה היה היישוב הראשון פה.

רון נחמן: אמרתי: יופי, בואו נצטרף להתיישבות הזאת.

רון נחמן: אמרו: לא, אתה לא יכול להתקבל, כי זה יישוב דתי.

רון נחמן: למה לא?

רון נחמן: תעשו מעורב.

רון נחמן: אמרו: לא.

רון נחמן: זה יישוב דתי.

רון נחמן: אמרתי: או.קיי.

רון נחמן: אז אני אקים יישוב אחר.

רון נחמן: ככה זה התחיל.

רון נחמן: אני נשבע לך, ככה זה.

רון נחמן: בקטע הזה ככה זה התחיל.

רון נחמן: וזה לא השתנה גם היום, אותו דבר.

רון נחמן: חשוב שתדע.

רון נחמן: אז אני יכול לבוא בטענות לכל העולם, אבל בוא נסתכל אנחנו גם בראי.

זאב אלקין: נכון.

זאב אלקין: לכן אני אומר שניתוח המספרים האלה בעיני הוא צריך להיות לשני כיוונים: מצד אחד – הסתכלות פנימה של ההתיישבות, במעין רטרוספקטיבה כזאת, מה הוחמץ כאן ולמה, ומה אפשר לעשות כדי לא להחמיץ בגל עליה שיש, וגם בעזרת השם ילך ויתגבר ממקומות שונים, וכדאי להיות ערוך לכך כי לא היתה אוכלוסייה שתרמה לקליטה כמעט כמו אוכלוסיית ההתיישבות, כן?

זאב אלקין: אבל בסוף זה היה גל שעבר דרכה והשתקע רובו במקומות אחרים.

זאב אלקין: אז כדאי לשאול למה העניין הזה קרה?

זאב אלקין: זה מצד אחד.

זאב אלקין: והיום, עוד כפי שאמרתי, יש איפה לבנות, ויש איפה לקלוט, גם במציאות הקשה שיש היום.

זאב אלקין: הנקודה השנייה כזה כמובן המדינה.

זאב אלקין: וזה כבר יותר במגרש של משרד הקליטה, ואלינו ככנסת, האם המדינה עושה הכל כדי לעזור לקליטה בהתיישבות?

זאב אלקין: כי זה לא פשוט.

זאב אלקין: אפילו סוגיה כל כך פשוטה של אולפן שבעיר יש לה פתרון פשוט, במקום כמו ההתיישבות אין לה פתרון פשוט.

זאב אלקין: היא דורשת השקעה מיוחדת ומחשבה, ואיך עושים את זה, במיוחד כשהעלייה היא קטנה וזה טיפין, טיפין.

זאב אלקין: קליטת ילדים עולים במוסדות חינוך, היא קשה יותר מקליטה בעיר ששם יש לפעמים בתי ספר שמטבעם מושכים רוב ילדים עולים, ויש שם הרבה שעות, וניתן לעשות עם זה משהו.

זאב אלקין: זאת אומרת, שיש הרבה מאפיינים ייחודיים לקליטת עליה בהתיישבות שאני לא בטוח שהמדינה נותנת כאן את כל המענה, וכדאי לנסות בדיון כאן למפות את זה ולנסות לפעול לשיפור המצב.

זאב אלקין: יש סוגיות מיוחדות.

זאב אלקין: הזכיר משה את סוגית בני מנשה.

זאב אלקין: זה רלוונטי, ועוד קבוצות דומות.

זאב אלקין: יש עוד כל מיני קבוצות קטנות בסגנון הזה.

זאב אלקין: זה רלוונטי לבית אל, זה רלוונטי מאד לקריית ארבע, הם לא פה, נדמה לי, אבל זה יישוב שמוזכר כאן בטבלה עם אחוז מאד גבוה של העולים.

זאב אלקין: רוב העולים הם עולים מברית המועצות לשעבר, אבל יש שם קבוצה גדולה של בני מנשה שיש איתה הרבה בעיות.

זאב אלקין: בזמנו ועדת קליטה אפילו קיימה ישיבה שם, בקריית ארבע בסוגיה הזאת.

זאב אלקין: וזה נושא שהוא נופל בין הכיסאות כל הזמן.

זאב אלקין: כי הם בהרבה מאד מאפיינים דומים לעולים מאתיופיה, אבל התמיכה והמעטפת הממשלתית היא רחוקה מאד מלהגיע לתמיכה של העולים מאתיופיה, ואז הם איפה שהוא באוויר, והרשויות שאחוז של העולים מהסוג הזה גבוה, הם אחר כך לא יודעים איך לאכול את זה, ואיך להתמודד עם זה.

זאב אלקין: אז בהחלט יש גם סוגיות ייחודיות כאלה, כמו שאמרת, אפשר לנסות לקדם את זה, כי זה לא מספרים גדולים.

זאב אלקין: זה לא שינוי מדיניות כלל ארצי שדורש תקציבים גדולים, לכן בוודאי ובוודאי, ובזה אני אסיים, אני מתנצל שאני צריך לעזוב, כמו שאמרת, זה לא שגרתי שאני מצליח להצטרף אליך לסיורים האלה, הפעם החלטתי שזה חובתי לא רק כחבר ועדת קליטה, אלא כמי שצריך לבוא ולהגיד תודה להתיישבות על 20 שנה של קליטה, לפחות בעיני, מוצלחת, כן?

זאב אלקין: אני מרוצה.

זאב אלקין: לא יודע אם ההתיישבות, אני מרוצה.

זאב אלקין: ואני רוצה לחזק את ידיך, דני, באמת להתיישב על הסוגיות האלה, גם החוצה מול משרד הקליטה, אבל אני רוצה לחזק גם את ידיך, דני השני, לנסות לעשות ניתוח פנימי, פנימה לתוך התיישבות למה לא כולם לא רון נחמן, ולמה לא כולם אריאל.

דני דנון: תודה רבה זאב אלקין.

רון נחמן: אדוני היושב ראש, ברשותך, אני רוצה לומר לכל באי כוח של ההתיישבות, הרבה אנשים בכנסת לא עומדים חזק חזק על קרקע איתנה, עם שתי רגלים חזקות בנושא שלנו.

רון נחמן: שניים נמצאים פה, ואני חייב להגיד את המילה "תודה" גם גם לחיאני וגם צדוק, גם משה.

רון נחמן: בשמי, אני מניח שאני גם מייצג את ראשי הרשויות שלנו, אני רוצה להגיד לכם תודה גדולה, על העמדה הבלתי מתפשרת, העקבית, האידיאולוגית, שהיא באה לידי ביטוי בכל עבודת הכנסת.

רון נחמן: תודה רבה בהזדמנות הזאת.

דני דנון: אני רוצה לבקש ממנכ"לית עיריית אריאל, הגב' חנה גולן, בבקשה.

חנה גולן: אדוני היושב ראש, אני רוצה להציג בשני חלקים, מה קיים אצלנו באריאל, ולהעלות איזה שהיא בעיה, שאני לא יודעת אם זה קיים בכל המקומות, אבל לנו יש שני רכזי קליטה בחצי משרה.

חנה גולן: ייאמר לזכותו של משרד הקליטה שמצא לנכון לפני שנה כל אחד מהם ישב על משרה מלאה, אחד לדוברי אנגלית, אחת לעולים מחבר העמים.

חנה גולן: הרכזים עושים את העבודה שלהם.

חנה גולן: הבעיה היא שאין לאן להביא את העולים.

חנה גולן: אני חוזרת ואומרת את זה, ואני רוצה להגיד את זה במכוון כאן, על מנת שהנציג של משרד הקליטה סוף סוף יבין שלא יעזור מה נעשה, אין לנו איפה לקלוט אותם.

חנה גולן: אין לנו דירות קלט.

חנה גולן: אין לנו דיור.

חנה גולן: הדירות פה הם מאד יקרות, בגלל ובזכות 12 אלף הסטודנטים, אבל בגלל שלא בונים פה שום דבר, וסטודנטים שוכרים דירות והעלו את המחיר.

חנה גולן: זה דבר אחד.

חנה גולן: יש לנו כאן סידור עם משרד הקליטה פעם בשבוע מגיעה עובדת של משרד הקליטה, אנחנו נותנים לה את האכסניה, על מנת להקל על העולים לא לנסוע לפתח תקווה לעמוד שם בתור, אז היא מגיעה לכאן, והוא מקבל את השירות, וחברי המועצות האחרות, אתם טוב שתדעו את זה.

חנה גולן: יש לנו כאן שתי כתות אולפן מבוגרים לעברית.

חנה גולן: אבל יש בעיה אחת שאני רוצה להעלות אותה, ואני פשוט לא שמעתי את זה מאף אחד.

חנה גולן: אנחנו משקיעים הרבה מאד מה – 400 אלף שקל, אני לא מתרגשת מזה, כי לא לפעולות.

חנה גולן: 250 אלף שקל לפעולות.

חנה גולן: אנחנו משקיעים הרבה מאד בעולים שאף אחד לא הגדיר עד איזה שנה האדם הוא עולה.

חנה גולן: אני עולה חדשה.

חנה גולן: השנה באוגוסט 49 שנה בארץ.

חנה גולן: ממש כמוך דני, רק מה?

חנה גולן: אני באתי מוילנה, מליטא.

חנה גולן: אז עד מתי אני אהיה עולה?

חנה גולן: עד מתי העולה הוא עולה?

חנה גולן: זה משהו מאד דיפוזי שאף אחד לא יודע.

חנה גולן: ואנחנו משקיעים הרבה מאד בקשישים, לא שאני מצטערת, אני חושבת שזה מאד משמעותי להשקיע בקשישים.

חנה גולן: אנחנו משקיעים בגילאים של 60, 50 – 60.

חנה גולן: אין דגש, גם לא ממשרד הקליטה, ופה אני רוצה לבקש מהיושב ראש, לפנות למשרד הקליטה, כמו שמשרד הקליטה בשנה שעברה הכריז 20 שנה לעלייה, מאד חשוב.

חנה גולן: השקיעו הרבה מאד כסף באירועים ל – 20 שנה לעלייה, שזה היה קונצרט חד פעמי, עלה הרבה מאד כסף.

חנה גולן: אני רוצה לבקש ממך, אדוני היושב ראש, לפנות למשרד הקליטה שיקצה כסף לטיפול בנוער.

חנה גולן: אני יושבת פה, על ידי יושב יהודה בן יהודה, יש פה בעיות, אצלנו לפחות, של נערים ונערות בגילאי 15, הייתי אומרת, ועד גילאי 20 פלוס.

חנה גולן: הבנות, כמו שאמר קודם אלקין, יוצאי רוסיה הם לא מזהים ערבים, לא ערבים, זה לא מטריד אותם כל כך.

חנה גולן: הבנות, יש פה הרבה מאד סיפורים שבנות מסתובבות עם ערבים.

חנה גולן: יש פה הרבה מאד סיפורים של בנים שהם בני 16, 17 לא יכולים להתגייס כבר, כי יש להם 4, 5 תיקים במשטרה.

חנה גולן: הילדים האלה הם ילדים מצויינים.

חנה גולן: אני מכירה את המשפחות שלהם.

חנה גולן: זה משפחות טובות.

חנה גולן: אלא מה?

חנה גולן: יש שם בעיית אלימות ופריצות.

חנה גולן: כאשר המשפחות האלה הגיעו, הילדים הם היו בני 10, בני 8, ההורים עבדו בשביל לפרנס ולקנות את הדירה, וכן הלאה.

רון נחמן: בשביל שרידות.

חנה גולן: הילדים האלה, איפה שהוא, נפלו בין הכיסאות.

חנה גולן: הם לא סיימו בית ספר.

חנה גולן: יש לנו קבוצה לא מעטה כזאת, שהיינו במשטרה שבוע שעבר, אנחנו העירייה הקצבנו כסף ייחודי לזה.

חנה גולן: לצערי, אני לא יכולה כבר לטפל, כי המשטרה אומרת: אין, יש להם כבר תיקים פתוחים, זה כבר בבית משפט.

חנה גולן: את לא יכולה לעשות כלום.

חנה גולן: כי רציתי לעשות פרוייקט מיוחד להציל אותם, על מנת לאפשר להם להתגייס.

חנה גולן: לצערי אני לא יכולה לעשות עם זה שום דבר.

חנה גולן: וחבל לי, כי אני רואה בדרך עוד כאלה.

חנה גולן: אין לי ספק שיש גם ברשויות האחרות בעיות, אולי פחותות, כי יש להם פחות עולים.

חנה גולן: הייתי רוצה שיהודה יסביר, מהפעילות של המשטרה, את הנקודה הזאת לשים לב לילדים, שהם אחר כך הבוגרים, והם אחר כך האזרח הישראלי, שצריך להיות אזרח טוב.

דני דנון: תודה.

דני דנון: נשמע בבקשה את רב פקד יהודה בן יהודה.

יהודה בן יהודה: חנה כהרגלה שמה את הדברים האמיתיים על השולחן, ואת הגחלים של האש, וזה הכי טוב שיכול להיות.

יהודה בן יהודה: אני אומר את זה גם כקצין משטרה פה שנתיים כבר במרחב שומרון, שיושב באריאל, וגם כתושב השומרון, אני רואה את עצמי בשני הכובעים האלה.

יהודה בן יהודה: השימת דגש האמיתית, זה נוער שבדרך כלל דובר את השפה טוב.

יהודה בן יהודה: הוא מייחד את עצמו, הוא מתבדל מהנוער האחר.

יהודה בן יהודה: הוא רואה את עצמו מבודל.

יהודה בן יהודה: הוא הרבה עובד על ספורט, כושר, שרירים, על מנת שבאמת תהיה לו איזה שהיא נוכחות מסויימת.

יהודה בן יהודה: הם גם עושים את המסיבות באופן אישי שלהם, לא מערבבים, לא מתערבבים.

יהודה בן יהודה: האינטגרציה היא מאד מאד קשה.

יהודה בן יהודה: אפילו אם אנחנו מנסים לעשות מודלים ביחד עם העירייה, נכנסים פה עם הרשות, אני אומר את זה כאחד שהיה 23 שנים בתל אביב בעשרות תפקידים, לא ראיתי כזה שיתוף פעולה עם רשות.

יהודה בן יהודה: אני מברך את כל הרשויות, ואני יושב פה ועובד מול אריאל, בראש ובראשונה, לא ראיתי כזה שיתוף פעולה מול רשויות.

יהודה בן יהודה: הכרתי את זה כתושב, אבל לא כמפקד במשטרה.

יהודה בן יהודה: מנסים לעשות מודל איתם.

יהודה בן יהודה: גם עם אילו, וגם עם אילו, יש לנו מפקד מרחב, גם עם אלה שיש להם תיקים.

יהודה בן יהודה: ניסינו לחשוב על כל מיני חוגים של קרב מגע, על מנת להוציא את כל האגרסיות.

חנה גולן: דברים אתגריים.

יהודה בן יהודה: דברים אתגריים.

יהודה בן יהודה: סוסים, קשה מאד לארגן אותם אפילו לזה.

יהודה בן יהודה: גם לארגן אותם לבוא למודל כזה, ואז, בדרך זו או אחרת, דרך המשטרה, עם הפרקליטות לנסות אחר כך את התיקים הלא בעייתיים, לנסות איכשהו לכמת כדי שהם יוכלו להתגייס, קשה אפילו לזה להגיע.

יהודה בן יהודה: גם פה צריך למהר, אחר כך אתה שואל מה עושים?

יהודה בן יהודה: לא יעזור כלום.

יהודה בן יהודה: אם לא יהיו מדריכים שלהם, מדריכים שהם עולים ותיקים שנמצאים פה 20, 30 שנה, ומכירים את השפה.

יהודה בן יהודה: במילים פשוטות, אם ניקח את המודל הדתי – מכינות קדם צבאיות – מכינות קדם לעולים רוסים, שמתחילים אבל המכינות בגיל צעיר יותר.

יהודה בן יהודה: בגיל הבית ספר, כי חלקם כבר פרשו מבית ספר.

דני דנון: יש מודלים מקומיים שאנחנו נחשפנו אליהם, שמציעים לבני הנוער להתנדב ובתמורה סוגרים את התיקים.

יהודה בן יהודה: מכיר.

דני דנון: אתם ניסיתם להפעיל את זה?

יהודה בן יהודה: אבל יש תיקים שהם קצת יותר בעייתיים.

יהודה בן יהודה: שזה כבר בפרקליטות, כתבי אישום.

יהודה בן יהודה: אבל אני אומר, היה תקופה, אנחנו לא אטומים לזה.

דני דנון: מה הנתונים בהשוואה של נוער עולה לנוער שנולד בארץ מבחינת פתיחת תיקים?

דני דנון: באריאל, בשומרון, יהודה ושומרון.

יהודה בן יהודה: ביהודה ושומרון בני הנוער, אני יכול להגיד לך באריאל.

דני דנון: באריאל.

יהודה בן יהודה: הנתונים של הנוער, הנוער העולה מחבר העמים גבוה בערך פי 2. פי 2, ולא זה ...

יהודה בן יהודה: ארצית.

יהודה בן יהודה: אני מדבר רק על אריאל, פי 2 מהנוער המקומי.

דני דנון: שֶמה?

דני דנון: זה אלימות?

דני דנון: אלכוהול?

יהודה בן יהודה: אלימות שבאה מאלכוהול, קצת פריצות.

יהודה בן יהודה: פשיעה, לא הפשיעה החמורה, פשיעה שאתה מכיר בתל אביב, פשיעה מקומית של רכבים, קצת התעסקות עם סמים.

חנה גולן: חבורות.

חנה גולן: כשאלה באים מפתח תקווה באים לפה, וזה, על רקע,

יהודה בן יהודה: פי 2.

חנה גולן: על רקע רומנטי, נאמר, בגיל הזה רומנטיקה, אבל לא משנה, על רקע רומנטי.

חנה גולן: גם עם ישראלי ממקום אחר.

חנה גולן: גם עם ערבים שמגיעים לפה.

יהודה בן יהודה: אם הגעתי עד פה ל – 110 מתנדבים, שתבין רק את הקושי, ל – 110 מתנדבים.

יהודה בן יהודה: 10 מהם הם מחבר העמים, אבל כולם מבוגרים.

יהודה בן יהודה: כולם מגיל 40, 50 ומעלה שכבר התבססו פה באריאל.

יהודה בן יהודה: יש להם כבר דירות, כבר עובדים.

יהודה בן יהודה: לא הצלחנו להגיע לרובד, אפילו בגיוס, זה אחד הבסיסים הכי גדולים, גם בהשוואה לארץ, לא הצלחנו להגיע אליהם.

חנה גולן: אנחנו מפספסים את הגילאים האלה עד 30, 32.

חנה גולן: תודה רבה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מועצה אזורית שומרון, מסגן ראש המועצה, שמגיע במקום גרשון מסיקה שנמצא בחו"ל, אבל אנחנו שמחים שאתה איתנו, ראובן גור אריה.

ראובן גור אריה: הוא נמצא בצרפת, ואחד הנושאים זה קליטה.

דני דנון: יפה.

דני דנון: אני מבקש מראובן גור אריה, סגן ראש המועצה, ואחרי זה אני רוצה לשמוע את הנציגה של בנימין, ואז ניתן לך להתייחס.

דני דנון: בסדר?

דני דנון: בבקשה ראובן.

ראובן גור אריה: קודם כל נתחיל מהרובד האישי שאנשים דיברו פה.

דני דנון: אתה גם עולה חדש?

ראובן גור אריה: תן לי צ'אנס.

ראובן גור אריה: אבי הגיע מפולין, הוא התחתן עם אמי ילידת הארץ, ואני ואחי הגדול נשואים לעולות חדשות.

ראובן גור אריה: אחי נשוי לעולה חדשה מארגנטינה.

ראובן גור אריה: ואני נשוי לעולה חדשה מרוסיה.

ראובן גור אריה: ועוד סגירת מעגל, היא עובדת בעיריית אריאל, ואתם אפילו לא יודעים.

ראובן גור אריה: אני, קודם כל, ביקשתי חומר, אני לא מטפל בשוטף בנושא הזה.

ראובן גור אריה: ביקשתי חומר רקע לדיון, קיבלתי פה זה, שאנחנו מקבלים סיוע.

ראובן גור אריה: מקבלים סיוע כמו שצריך.

ראובן גור אריה: לטעמי לא מספיק, אבל אנחנו מקבלים סיוע.

ראובן גור אריה: יש לנו בגדול 3 מרכזי קליטה: אחד בחיננית שמתעסק עם העולים מרוסיה, ועושה שם עבודה נהדרת, אני מבין.

ראובן גור אריה: יש לנו שני אולפנים נוספים שחלקם זה גם אולפן גיור בעינב, שיש שם בעיה, עדיין יש לנו בעיה של מבנים בשומרון, במרכז.

ראובן גור אריה: אני יודע שראש המועצה שלי מתקנא מאד בעיר אריאל בפעילות שלה בנושא קליטה, והוא שואף להגיע לשמה, הוא רוצה להגיע לזה.

ראובן גור אריה: עדיין חסר לו פעילות, זה מבנים, זה שעות, זה תקנים, כל מה שאפשר לעזור ולסייע.

ראובן גור אריה: עדיין אני אומר, מה שניתן, תודה רבה, אבל לא מספיק.

ראובן גור אריה: אני רוצה לחזק את מה שרון אמר, זה מאד חשוב, זה הנושא של מבנים בערים כמו אריאל.

ראובן גור אריה: אצלנו זה פחות בולט גם לנו חסר מבנים, אבל באריאל זה קטסטרופלי בגלל המצב, בגלל המציאות, זה משהו שצריך להרים את זה למעלה, לטעמי, כל שכן בנושא קליטה.

ראובן גור אריה: נושא קטן נוסף שרציתי להעלו,ת זה הנושא של התמודדות עם נוער עולה שאני מתמודד, אצלנו ברבבה, זה גם סוג של נוער עולה, גם, יש לנו בעיות עם זה.

ראובן גור אריה: מישהו פה מאנשי המקצוע צריך לפצח את זה.

ראובן גור אריה: זה משהו שכבר דופק אצלנו בדלת כבר יותר מידי זמן.

ראובן גור אריה: זה הקטסטרופה, בעיני, הבאה, וזה נוער שבבסיס שלו הוא נוער טוב.

ראובן גור אריה: הוא נוער שהוא התחנך טוב.

ראובן גור אריה: אני מכיר את זה.

ראובן גור אריה: גיסי, במקרה שלנו זה 8, 9 שנים כשאני התחתנתי לפני 17 שנה עם אשתי, אני טיפלתי בנוער הזה.

ראובן גור אריה: וגיסי ועוד כמה חבר'ה, שלמדו אז בנחלים, נפלטו מנחלים, וזה היה קטסטרופה.

ראובן גור אריה: זה פשוט חבר'ה, באמת אני אומר לכם, חבר'ה, אחד אחד.

ראובן גור אריה: והידרדרו.

ראובן גור אריה: ברוך השם כולם יצאו מזה, אבל על שטות, על משהו שלא טופלו נכון.

ראובן גור אריה: אני פה עכשיו פונה אליכם אנשי המקצוע, תרימו את הכפפה הזאת, תמצאו פתרון.

ראובן גור אריה: ופתרון של הרעיון הזה שיהודה העלה, זה רעיון מדהים לעשות מכינות קדם צבאיות משולבות בעולים חדשים, ישראלים, זה משהו להתחלה, אבל לעשות משהו חייבים ומהר.

דני דנון: תודה.

חנה גולן: פחות לפתוח תיקים ויותר לטפל.

דני דנון: נכון.

דני דנון: שרה שראל, מועצה אזורית בנימין, אחראית על הקליטה.

שרה שראל: אנחנו, המועצה שלנו קולטת בארבעה, בעיקר ב – 4 יישובים באזור בית לחם, בחשמונאים - עולים מארצות הברית.

שרה שראל: כוכב יעקב, עלי ועופרה – עולים מצרפת, הגישה שלנו היא,  להביא את העולים בצורה מרוכזת ליישובים ספציפיים מפני שאז אנחנו יכולים לטפל בהם, וזה עדיף מאשר להתפזר ביישובים.

שרה שראל: אני רוצה להתייחס למה שחבר הכנסת אלקין אמר כאן שביישובים הקהילתיים בונים.

שרה שראל: זה נכון שביישובים הקהילתיים בונים, אבל מי שבונה זה או משפחות שבונות ...

שרה שראל: או שהמדינה בונה, והיא מוכרת את הבתים למתיישבים.

שרה שראל: אין דירה להשכרה ביש"ע.

שרה שראל: זאת אומרת, אנחנו רוצים להביא עולים, ואנחנו משלמים, מימון של עמותה של ...

שרה שראל: מצרפת בסכומים גבוהים מאד כל שנה בשנים האחרונות, אבל היום אין לנו לאן להביא אותם.

שרה שראל: אין דיור להשכרה, אין קרוואנים.

שרה שראל: פשוט היישובים חסומים.

שרה שראל: אז אם אנחנו רוצים ביישוב לקלוט בו 10, 15 , 20 משפחות, פשוט אין.

שרה שראל: ...

שרה שראל: אנחנו יתכן שניאלץ להפסיק להשקיע בעידוד עליה, כי אין לנו לאן להביא אותם.

שרה שראל: לגבי משרד הקליטה – יש תקציבים זעומים מאד, והתקציבים הם כל כך קטנים, והבירוקרטיה לקבל את הכסף היא כל כך מסורבלת, וכל כך קשה,

חנה גולן: טוב מאד שאת מעלה את זה.

שרה שראל: ודיברנו על זה בישיבה שהיתה בכנסת לפני כמה חודשים.

דני דנון: מה התקציב של מועצה אזורית בנימין שאתם מקבלים ממשרד הקליטה?

שרה שראל: באזור ה – 100 אלף.

שרה שראל: פלוס מינוס.

שרה שראל: יש מערכת למשל, שאמורה להקל על הקשר לממשק של משרדי הממשלה.

שרה שראל: אז בכל משרדי הממשלה מכניסים נתונים לאתר, סורקים מסמכים, שולחים.

שרה שראל: שם גם לסרוק, גם להקליד ידנית, גם לשלוח את המסמכים הסרוקים.

שרה שראל: זה המשרד הכי מסורבל מבחינת הכסף.

שרה שראל: אני מטפלת במועצה בהבאת הכסף לפרוייקטים, הכי קשה לעבוד איתם.

שרה שראל: הם נכנסים לתכנים, הם בודקים כל דבר בשבע עיניים, שזה בסדר.

שרה שראל: מימוש הכסף הוא לא בעייתי.

שרה שראל: נקודה נוספת היא כשאני מסתכלת על העולים, מה קורה איתם אחרי 5, 7 שנים בארץ, עולים שכבר נמצאים אצלנו, בעיקר הבעיה היא בעיה כלכלית.

שרה שראל: העולים לא משתלבים מספיק טוב מבחינת כלכלית.

שרה שראל: הם הגיעו מארצות המוצא שלהם, הצרפתים והאמריקאים, עולים במצב סוציו אקונומי בינוני ומעלה, הם מגיעים אצלנו למצב שהוא הרבה פחות מזה.

דני דנון: הצרפתים והאמריקאים את מתכוונת?

שרה שראל: כן.

שרה שראל: למשל, יש נטייה אצל עולי צרפת, הם עובדים, במספרים גדולים, לא בבודדים, אצל איזה שהיא חברה שעושה שיווק מוצרים לחו"ל, הם יושבים על יד טלפון, עונים, מוכרים מוצרים בשיווק טלפוני.

שרה שראל: אנשים עם תואר אקדמי, אנשים שלא מצליחים להתקדם.

שרה שראל: לא מצליחים לקדם את עצמם לאן שהיו רוצים, וכבר דיברו כאן על מה שזה גורם למשפחות, והריסוק הנפשי שלהם חברתית, לזה אין תקציבים.

שרה שראל: זאת אומרת, זה נחמד שאנחנו מביאים אותם, אנחנו משתדלים, אבל היכולת של המועצה להשקיע לבד, ואנחנו משקיעים, אני שלחתי את הנתונים, אנחנו כל שנה משקיעים למעלה מ – 200 אלף שקל מתקציב המועצה לטיפול ישיר בעולים.

שרה שראל: זה ממש לא מספיק.

שרה שראל: גבע בנימין זה אחד מיישובי בנימין, אבל הנתונים מתייחסים למועצה כולה.

דני דנון: או.קיי.

שרה שראל: אז אני אשמח אם תתקנו.

דני דנון: נתקן.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אללי אדמסו, יועץ ראש הממשלה.

דני דנון: בבקשה.

אללי אדמסו: תודה אדוני היושב ראש.

אללי אדמסו: אני רוצה להצטרף לברכות של האנשים על העיר אריאל, על ראש העיר, ואנשי הצוות, ומועצות אזוריות.

אללי אדמסו: בעיקר אני רוצה לברך גם את אוניברסיטת אריאל, שהיא קולטת את הסטודנטים יוצאי אתיופיה, כ – 400 סטודנטים.

אללי אדמסו: אני חושב שזו אחת מהאוניברסיטאות, אם אפשר להשוות, בין כל האוניברסיטאות ביחד, העיר אריאל היא הכי קולטת, ולכן אני חושב שזה צריך לברך אתכם.

אללי אדמסו: תהיו ברוכים.

אללי אדמסו: יחד עם זאת, אני רוצה לדבר על הקליטה של עולי אתיופיה.

אללי אדמסו: להיקלט ביישובים, בעיקר ביהודה ושומרון, בכל האזורים של המועצות האזוריות, ששמענו בסקירה, חוץ מקדומים ועוד איזה יישוב, כמעט ולא קיים.

אללי אדמסו: למרות שהסטודנטים מיוצאי אתיופיה שלומדים 400.

דני דנון: מה המספרים בקדומים אתה יודע?

אללי אדמסו: זה מעט יחסית, אני חושב שזה 10 או 15 משפחות.

חנה גולן: באריאל יש 5 משפחות.

רון נחמן: זה לא, זה הם רק עברו דירה.

רון נחמן: כי לפי הסיפור עם האמריקנים אסור לנו לקלוט.

חנה גולן: לא הסטודנטים.

חנה גולן: יש 5 משפחות.

רון נחמן: משפחות אני מדבר.

רון נחמן: דני, שתדע את זה, על פי הסיכום שסיכמו הסוכנות היהודית בזמנו, עם האמריקנים שנתנו תקציב לקליטת העולים, בקליטה הזאת של עולה אתיופיה, היה סיכום שלא יעברו את הקו הירוק, ומה שגרים אצלנו זה לא כאלה שבאו ישירות, אלא כאלה שגרו, ובאו ועברו הנה, וזה בכל יהודה ושומרון.

דני דנון: גם בקדומים ובקריית ארבע, שזה שני היישובים שבהם המספרים יחסית יותר גדולים, זה באמת תוצאה של הקליטה במערכת החינוך, באולפנות בעיקר בקדומים, באולפנא בקדומים נקלטו הרבה מאד בנות שלאו דווקא גרו בקדומים, אבל קיבלו את החינוך העל התיכוני בקדומים ובקריית ארבע, בעקבות זה גם באו קצת משפחות.

דני דנון: אבל באמת הכלי שבאמצעותו זה נעשה זה מערכת החינוך.

אללי אדמסו: ולכן אני גם מוסיף שהחבר'ה שכאן מסיימים בכל שנה במחזור הם מסיימים וחוזרים לבית של ההורים שלהם, אני חושב שאדוני היושב ראש, צריך לחשוב את המשכנתא של הזוגות הצעירים להפנות לאותם צעירים שהם יוכלו לקבל, בנוסף לזה גם המועצות האזוריות שיהיה איזה הטבה מסויימת, ולכן אם יהיה להם איזה דיור לבוגרים, בנוסף לזה גם יהיה תעסוקה לאותם בוגרים, אני חושב שזה רוב האקדמאיים יוצאי אתיופיה, יכולים להישאר ביישובים, במועצות האזוריות.

אללי אדמסו: ולכן אני חושב שזה יכול לחזק את היישובים גם חבר'ה שהם סיימו צבא, והם חוזרים להורים שלהם.

אללי אדמסו: לדעתי צריך לחשוב בכיוון הזה, לשלב גם שהם לומדים, וגם שיהיה להם פתרון של דיור ותעסוקה.

אללי אדמסו: תודה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני אבקש מנציג משרד הקליטה, מר מאיר יחיאלי, מנהל לשכת אזור פתח תקווה להתייחס.

מאיר יחיאלי: אז קודם כל אני רוצה להתייחס לכל חברי, ראשי מועצות, מבחינתי כל הדברים אני מעביר את זה הלאה למנכ"ל של משרד הקליטה.

מאיר יחיאלי: מבחינתי אני אתייחס ליישוב אריאל, שהוא בתחום אחריותי של מרחב פתח תקווה.

מאיר יחיאלי: אני חייב להתייחס, רון, אריאל, וכל הצוות ברשות, מקבלים את היחס.

מאיר יחיאלי: יש פה צוות נהדר, מכל מקום, מבחינתי, כמשרד הקליטה, גם כשאנחנו מקבלים, כל דבר שאנחנו מבקשים לנסות לתת את המקסימום, וגם מבחינת החיבור, זה בהתאם, הקשר שלי גם עם חנה גולן, וההתייחסות שאני רוצה להתייחס כתגובה להערה של הנושא של בני נוער.

מאיר יחיאלי: דבר ראשון אני רוצה להתייחס מבחינה כללית, שחוץ מזה זה נוהל פרטני וזכויות של עולים, גם נושא של פעילות חברתית, קליטה וקהילה יש הגדרה למשרד הקליטה, זה משנת 89', עליה משנת 89'.

מאיר יחיאלי: אז ההתייחסות, אז יש הגדרה גם למשרד הקליטה ממתי מוגדרים עולים חדשים מבחינת פעילות חברתית ביישובים?

מאיר יחיאלי: משנת 89' זאת ההגדרה, ולכן זה קיים.

מאיר יחיאלי: אם נתייחס ספציפית להרגיע את הנושא של בני נוער, משרד הקליטה שותף בנושא של 3 תכניות בשנת 2011 שקשורות בסיוע לבני נוער: 1 – זה גשרים: רגישות, תרבות, לכידות עם אלימות במשפחה, נוער עולה עובר חוק מצד אחד, ותכנית שלישית – משפחה תומכת – ליווי הורים של בני נוער.

מאיר יחיאלי: הדגש הוא: 1 – זה התיקצוב זה דבר אחד של משרד הקליטה, 2 – התכניות האלה לא נבנו במשרד הקליטה לבד, החלטה של משרד הקליטה, אלא בשיתוף פעולה.

דני דנון: אבל מאיר, השטח בא ואומר פה, עם כל הכבוד לתכניות, זה לא מספיק.

דני דנון: שזה טיפה בים.

דני דנון: שמאבדים את הנוער, וזה בא מכל הכיוונים.

מאיר יחיאלי: אני לא שולל את הנקודה.

מאיר יחיאלי: את הטענה שמעתי מהבסיס בכל מקום שהתקציב של משרד הקליטה הוא זעום.

רון נחמן: אנחנו העברנו לאחרונה את חוק הנוער בכנסת.

רון נחמן: גדעון סער יחד איתי, כראש ועדת נוער של השלטון המקומי.

רון נחמן: כל הטיפול בנוער, הוא כולו זה שכר עבודה של המדריכים, אלה שצריכים לעשות את העבודה, כי על כל 10 חבר'ה צריך מדריך.

רון נחמן: על כל 20 חבר'ה, אני לא יודע כמה.

רון נחמן: מה שאמר מאיר כרגע זה לא ביכולת של משרד הקליטה בכלל לטפל בדברים האלה.

רון נחמן: זה צריך להיות חבירה של כמה משרדים.

רון נחמן: זה משרד החינוך עם הטיפול של מינהל, חברה ונוער, עם משרד הקליטה,  עם המשרד לביטחון פנים.

רון נחמן: יש, חייבת להיות חבירה.

חנה גולן: איגום משאבים ולתקצב.

רון נחמן: אני קורא לו "הטיפול בדור השני", כי אם אתה לומד באוניברסיטה, ארצות קולטות הגירה הדור הראשון הוא דור אבוד.

רון נחמן: הוא נלחם לקיום.

רון נחמן: אין לו את השפה, אין לו כלום.

רון נחמן: הדור השני יש לו שתי אפשרויות: להיות טוב, או ללכת למטה.

רון נחמן: ופה, זה הדבר מה שמאיר נוגע.

רון נחמן: הוא לבד לא יכול לעשות את זה.

רון נחמן: זה צריך להיות אינטרדיסציפלינרי.

דני דנון: בבקשה מאיר.

רון נחמן: סליחה שהפרעתי לך.

חנה גולן: מאיר, אני לא הבנתי, עולה נחשב מ – 1989, אבל עד מתי?

רון נחמן: עד שהוא מת.

חנה גולן: עד מתי העולה הוא עולה, כמה שנים?

משה רוזנבוים: זה לא נכון, לנו נאמר שעולה הוא 10 שנים.

מאיר יחיאלי: יש להבדיל בין פעילות קהילתית חברתית לרשות, שמהבחינה הזאת משנת 89', ולכן לא הוגדר סוף, בסדר.

מאיר יחיאלי: ומצד שני – מבחינת קריטריונים שהם ברורים לעולים, כל העולים זה עד 10 שנים בארץ.

מאיר יחיאלי: יוצאי אתיופיה עד 15 שנים בארץ.

מאיר יחיאלי: זה ברור.

דני דנון: וגם קווקז, הצמידו אותם ליוצאי אתיופיה אני חושב.

מאיר יחיאלי: זה פעילות חברתית שוב פעם.

דנה גורדון: מאיר, מ – 89' זה כבר 21 שנה.

מאיר יחיאלי: בסדר.

רון נחמן: אמרתי לך, משורה משחרר רק המוות.

דני דנון: בבקשה מאיר.

מאיר יחיאלי: התייחסנו לנושא.

חנה גולן: המשמעות שהוא יכול להגיד זה 41 אחוז, זו המשמעות.

דני דנון: נכון, יש קשיים.

דני דנון: בואו נעשה סדר, יש תקציב פרטני שמגיע לעולה, לחשבון הבנק, שזה 10 שנים.

דני דנון: ויש תקציב לרשות.

רון נחמן: לקהילה.

מאיר יחיאלי: וגם התקציב לרשות הוא מחושב לפי נוסחה לפי פר נפש.

מאיר יחיאלי: ולכן זה מ – 89', ולכן אפשר לתקצב יותר, ועדיין לקרוא לי שזה תקציב זעום, ועדיין יקראו לזה: בירוקרטיה.

חנה גולן: חשוב לציין, שלפחות אנחנו מהרשויות, יודעים את ההבדל בין משרד הקליטה למשרד הרווחה בניירת.

חנה גולן: משרד הרווחה זה מאות אלפים של שקלים, אבל הניירת כמעט ולא קיימת.

חנה גולן: אז תעביר את זה למנכ"ל שלא צריך שתי חבילות של A4 בשביל לקבל 17 אלף שקל.

דני דנון: עוד דברים, מאיר?

מאיר יחיאלי: לא.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה רק לשאול לקראת סיכום שאלה לנפש בנפש: לכם יצא לעבוד רשויות ביהודה ושומרון?

דניאל אילון: תודה.

דניאל אילון: אני רוצה להודות לרון נחמן שהוא דחף אותנו בצורה חזקה להפנות את העולים לכיוון יהודה ושומרון.

דניאל אילון: השנה יהיה בערך 220 עולים שיגיעו ליהודה ושומרון.

דניאל אילון: הפופולרי ביותר הם אלה שיש להם פרוייקטורים שזה אריאל, מעלה אדומים ואפרת, וזה גורם שמעלה את אחוזי ההצלחה של העלייה, וגם מושך את העלייה.

דניאל אילון: נושא של בניה, במיוחד איפה שאני גר, באפרת, אין בתים להשכרה.

דניאל אילון: זה בהחלט פוגע בעלייה.

דני דנון: נאמר פה משפט שהפריע לי מאד שבירידי שיווק, ואני מכיר את זה טוב מהצד השני, בתור שליח בארצות הברית, אוסרים על יישובים מיהודה ושומרון להציע את מרכולתם?

דניאל אילון: אנחנו ארגון פרטי, הידיים שלנו לא כבולות, אני לא יכול להתייחס לסוכנות.

דני דנון: אבל השיווק שלכם הוא לא בירידים בעיקר, הוא יותר בעיקר.

דניאל אילון: יותר פרטני, אבל כל היישובים ביהודה ושומרון מופיעים באתר שלנו, ולא, עולה אמריקאי שהוא יודע לעשות את המחקר שלו, עושה את השיעורי בית שלו, הוא מייצר קשר, הרבה פעמים, עם הפרוייקטור במקום.

דניאל אילון: אז מתחבר, ואז זה סיורי גישוש, וכן הלאה, וכן הלאה.

דניאל אילון: אבל המספרים אינם עולים בעיקר בגלל הנושא של הדיור, בתים להשכרה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אנחנו צריכים לסכם.

דני דנון: בבקשה בקצרה.

דני דנון: כן?

ראובן פרנקס: רק להגיד על העניין של העידוד עליה.

ראובן פרנקס: בתור רכז קליטה של דוברי אנגלית, העירייה נכנסה לתכנית של עליה קהילתית לדוברי אנגלית ב – 2008, 2009 היה גידול באמת ממספרים בודדים, ועלה לעשרות, כמה עשרות משפחות.

ראובן פרנקס: ב- 2010 כשהורידו את כל צפון אמריקה מהתכנית, היתה בצניחה דרסטית.

ראובן פרנקס: האמת שהשנה לא הגיעה כמעט אף משפחה דוברת אנגלית, וזה באמת חבל, שם זה המפתח.

ראובן פרנקס: עידוד העליה, אם מישהו יושב מול עולה חדש, עולה פוטנציאלי בארצות הברית, הוא אומר: כן, בוא תשמע על אריאל, אז יש לי הרבה יותר סיכויים שיגיע לאריאל, מאשר שיגיד לו: בוא תשמע על מודיעין, בוא תשמע על מזכרת בתיה, לדוגמא, שמאוד פופולרי.

דני דנון: אני רוצה לשמוע את אחד הסטודנטים מאריאל, אחד מכם שרוצה להתבטא בבקשה.

וודג'ה אבבה: לנו בעיקרון, יש את התקציבים של מינהל הסטודנטים.

וודג'ה אבבה: אבל מה שהגברת פה ציינה, כל הנושא של תקציבים, אנחנו באמת אוכלים קש בשביל לקבל את התקציב.

דני דנון: אתה סטודנט באריאל, אתה הרכז?

דני דנון: אז אני רוצה את אחד הסטודנטים, ברשותך.

דני דנון: רק שיספר לי על עצמו איפה הוא לומד, איפה הוא גר.

דני דנון: מה אתה לומד באריאל?

דני דנון: אני אשאל אותך.

דני דנון: אין לי בעיה, ברשותך,

קונסטנטין בירידיאנסקי: אני מסיים עכשיו לימודים לתואר שלישי בכימיה, התחלתי את הדרך שלי - - -

דני דנון: איפה אתה גר?

קונסטנטין בירידיאנסקי: בתל אביב.

חנה גולן: זה לא בסדר.

דני דנון: אבל זה מאפיין.

דני דנון: כן?

מיכאל זיניגרד: הוא התחיל אצלנו, אני לא זוכר לפני כמה שנים,  היה סטודנט שלי כשסיים תואר ראשון, אחר כך סיים אצלנו תואר שני, ועכשיו מסיים תואר שלישי.

קונסטנטין בירידיאנסקי: בחרתי בלימודים באריאל מכמה שיקולים - - -

דני דנון: לפני זה, אתה עלית או נולדת בארץ?

קונסטנטין בירידיאנסקי: לא, עליתי מברית המועצות.

דני דנון: באיזה שנה?

קונסטנטין בירידיאנסקי: 1990. סיימתי פה בית ספר, באזור המרכז.

קונסטנטין בירידיאנסקי: השתכנתי באזור המרכז.

קונסטנטין בירידיאנסקי: בית ספר, לאחר מכן צבא, ולאחר מכן לימודים.

קונסטנטין בירידיאנסקי: הדרך ללימודים היתה, כמו אצל כל אחד שרשאי לבחור מה ואיפה, ולמרות שהקבלתי בשתי אוניברסיטאות לא רעות במיוחד, בטכניון ואוניברסיטת בן גוריון דווקא בחרתי באריאל.

קונסטנטין בירידיאנסקי: גם בגלל המחלקה שמעניינת שהציעו לי, המחלקה שאני חושב עד היום כיחידה בארץ, מחלקה להנדסת כימיה וביו טכנולוגיה משולבת, וגם בגלל מיקום, וגם בגלל הנטיות הפוליטיות שלי.

מיכאל זיניגרד: אידיאולוגיה?

קונסטנטין בירידיאנסקי: אידיאולוגיה.

קונסטנטין בירידיאנסקי: ומשנת 2000 שהתחלתי לימודים לתואר ראשון.

קונסטנטין בירידיאנסקי: אני עד היום עדיין באריאל, ואני מקווה להמשיך גם להשתכן באריאל.

מיכאל זיניגרד: הוא כבר מרצה ומצליח.

דני דנון: יפה.

דני דנון: בוא נשמע את הסטודנט הנוסף.

דני דנון: מה שמך ומה אתה לומד?

מלסה אילין: שמי אילין, ואני לומד כלכלה וניהול.

דני דנון: אתה מכרמיאל במקור?

מלסה אילין: כן.

דני דנון: ואתה שוכר דירה באריאל?

מלסה אילין: אני עוד במעונות.

דני דנון: כמה עולה לגור במעונות?

חנה גולן: בקרוואנים, כמה זה?

מלסה אילין: האמת היא שאני פה כבר 3 שנים ובכל שנה יש מגמת עליה, נראה לי, אני גר בשלישייה שזה קרוואן שמחולק ל – 3 חלקים.

חנה גולן: כמה עולה לך מיטה?

חנה גולן: 600, 700?

מלסה אילין: 1,100.

חנה גולן: 1,100 בקרוואנים?

מלסה אילין: משהו כזה.

חנה גולן: בתל אביב עולה 1,400.

מלסה אילין: אני אישית שהייתי פה, אחד הדברים שחשבתי שאם יש אוכלוסיית עולים סטודנטים, ואני בתור עולה, אני יודע שאם אני פה מתחיל, ולומד ומשכיל, יש לי אחריות לקחת את הנתונים, את כל האנשים, האחים שלי הקטנים ולנסות להוביל אותם לדברים שאני רכשתי.

מלסה אילין: מבחינת הילדים, האוכלוסייה כאילו מהעדה, שהם אולי פרשו מעניינים, נמצאים מחוץ, חשבתי להקים בתוך המכללה אפילו, ...

מלסה אילין: מהמכללה, לאוניברסיטה, סליחה,לקחת אותם לשם ולהראות להם, ולקדם אותם, ולהסביר להם על השפה.

מלסה אילין: אני אישית התגייסתי לא ידעתי על כל מיני יחידות, וכל מיני דברים.

מלסה אילין: אני יודע צבא, יש גולני, וצנחנים, וזה, וכשהגעתי לשם, כאילו, נחשפתי לכל מיני דברים, הייתי סקרן, הגעתי לגיבושונים, וכל מיני דברים.

מלסה אילין: הגעתי לכל מיני דברים.

מלסה אילין: אני חושב הרבה פעמים שאם מארגנים את זה נכון, יש הרבה סטודנטים גם בלי תקציבים שהם מוכנים לתת, ורוצים לתת.

מלסה אילין: פשוט צריך להגיע אליהם אנשים שהם מבינים ולעשות את זה, ואני רוצה פה גם העירייה עצמה יכולה לנצל פה את התאחדות הסטודנטים.

אללי אדמסו: היית רוצה לגור פה, אחרי שאתה תסיים?

מלסה אילין: כן.

מלסה אילין: זה הזדמנות פה שיש כל מיני סטודנטים שמוכנים לתרום, והיום יש דברים כאלה, גם אם יש קשיים, כמו שאמרתי, כמו תקציבים שזה גורם, אני מאמין שאפשר לקחת הרבה סטודנטים, יכולים למצוא פה שאולי יוכלו לעזור לילדים בכל מיני דברים משעות מסויימות.

מלסה אילין: אני לא מאמין שיהיה יותר מידי זמן, אבל אולי זה בכל זאת לתת להם לראות כל מיני כיוונים של האנשים, להראות להם דברים אחרים.

מלסה אילין: לא יודע.

מלסה אילין: אולי לגבש אותם.

דני דנון: ברור, תודה.

דני דנון: אני רוצה ברשותכם לסכם ולהודות קודם כל לעיריית אריאל, למועצת יש"ע ולכל מי שנתן את ידו לארגון הישיבה.

דני דנון: ברשותכם אקריא את החלטות הישיבה:       "ועדת העליה, הקליטה ותפוצות, קיימה את ישיבתה בעיר אריאל בנושא קליטת העלייה ביהודה ושומרון.

דני דנון: אין ספק לועדה כי הקפאת הבניה, והיעדר בניה בערים וביישובים מונעת קליטתם של אלפי עולים שהיו שמחים להשתלב ביישובים ביהודה ושומרון.

דני דנון: הוועדה קוראת להכוונה ממשלתית לעידוד קליטת עליה ביהודה ושומרון.

דני דנון: הועדה קוראת להגברת שיתוף הפעולה בין הסוכנות היהודית לבין היישובים ביהודה ושומרון, לרבות השתתפות בירידי עלייה.

דני דנון: הוועדה קוראת לחייב כל תכנית של מסע ותגלית המקבלות מימון מממשלת ישראל לבקר ביהודה ושומרון.

דני דנון: הוועדה קוראת למשרד החינוך, משרד הקליטה ומשרד לביטחון פנים לשקול על החזרת תכנית שנתית לטיפול בנוער עולה ביהודה ושומרון, בהובלת משרד החינוך.

דני דנון: הוועדה מברכת על פעילות ראשי הרשויות ורכזי הקליטה ביישובים הנאבקים על כל משפחה, ועל כל עולה שמגיע להתיישב ביהודה ושומרון.

דני דנון: אני רוצה להודות לראש העיר, לחברי דני דיין, לכל ראשי הרשויות שהשתתפו ועזרו בישיבה.

דני דנון: תודה רבה, הישיבה נעולה.