ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 415, 2011-07-11 11:00

אמנון כהן: שלום רב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

אמנון כהן: אנו דנים היום בהצעה סדר היום (דיון מהיר): חקירת מותו של הרב משה טלבי, של חברי הכנסת מיכאל בן-ארי, אריה אלדד, ציפי חוטובלי ואורי אורבך.

אמנון כהן: אנחנו כוועדת הפנים אמנם גוף פרלמנטרי, שאמור לפקח על עבודת המשטרה, אבל אנחנו לא גוף חוקר, אבל כרגע זה מקרה אחד טרגי וקשה, שיש עוד מקרים כאלה.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לדבר – כמובן, ניתן לגופים להתייחס, למשפחה היקרה, שאיבדה את האב, הבעל, וחברי הכנסת ידברו, אבל אנחנו רוצים להעלות את הנושא לסדר-היום הציבורי, על הפרוצדורות שקורות, כשמגיעים לזירה, שלא צריך לקבוע מיידית את העובדות, שקורה מצב שבמקרה הזה מישהו קבע שהיתה פה התאבדות, ועל-פי דברים שראיתי גם, היה גם משדר בטלוויזיה, שכל הסימנים הראו שלא היתה פה התאבדות.

אמנון כהן: אנחנו רוצים להבין - כעם ישראל, כיהודים, למושג "התאבדות" יש השלכות מבחינת חוץ למחנה, מהבחינה גם שקבורת אותו אדם, לא צריכה להיקבר בקבר אחים שלו – דודים, משפחה, ההורים, וגם הנושא של ההספדים – לפי ההלכה כביכול, אם זה התאבדות – יש לו דין אחר, ולכן הרגישות היא רבה מאוד.

אמנון כהן: אני לא יודע מי הוציא את זה מהקשרו, יכול להית שמישהו אחר היה בזירה, אבל העובדה היא שהדבר הזה נעשה, ונגרם עוול כבד גם לנפטר, גם למשפחה, ואת זה אנחנו רוצים למנוע.

אמנון כהן: אנחנו מבינים את עבודת התקשורת והעזרה בתקשורת, למנף דברים מסוימים, אבל פה זה עניין רגשי, משפחתי, כבוד המת, כבוד המשפחה, לכן פה אנחנו צריכים להיזהר בדברים האלה.

אמנון כהן: ראשית, ניתן למבקשי הדיון המהיר, לאחר מכן נשמע את המשפחה ואת תגובת משטרת ישראל.

אמנון כהן: בבקשה, חברת הכנסת חוטובלי.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לך מאוד על קיומו של הדיון הזה.

ציפי חוטובלי: הדיון הזה הוא דיון שיש לו ערך גם מבחינת המקרה הפרטי הזה, אבל בעיקר יש לו ערך בלהבין את עבודת המשטרה, כשמדובר בנושא שהוא דיני נפשות ממדרגה ראשונה.

ציפי חוטובלי: יש לי היכרות אישית עם משפחת טלבי – אחיו של הרב משה טלבי הוא רב בית הכנסת שלי.

ציפי חוטובלי: הרב חיים טלבי נמצא כאן.

ציפי חוטובלי: זעזוע עמוק אחז אותנו כששמענו על דבר מותו של אחיו, והזעזוע הזה הפך עבורנו לטראומה קהילתית, טראומה ציבורית, ברגע שרצח – וחשוב לומר: מדובר במקרה רצח – הפך על-ידי המשטרה בהרף עין להודעת התאבדות חסרת אחריות.

ציפי חוטובלי: המשטרה שחררה הודעת דובר תוך 15 דקות, שמדובר בהתאבדות.

אמנון כהן: דובר המשטרה?

ציפי חוטובלי: כן.

ציפי חוטובלי: היתה כאן התנהלות שערורייתית מהרגע הראשון עד הרגע האחרון.

ציפי חוטובלי: אני לא חוקרת משטרה, ואני לא מתיימרת כאן לקבוע ממצאים ועדויות בשטח, אך ברור: מוצאים אדם שהלך לבקר את נכדתו, מוצאים אותו ירוי – דבר ראשון שעושים זה להוציא הודעה למשפחה בצורה כל כך לא מכובדת, ולהודיע למשפחה שהאיש התאבד?

ציפי חוטובלי: זה חמור ביותר, אני כבר לא מדברת על שפיכות הדמים שנעשתה כאן ממש – היתה כאן שפיכות דמים כלפי המשפחה; לא רק כלפי הרב טלבי שנרצח, ובעיקר התחושה שלנו היא, לאור הרבה מאוד ממצאים שיציגו כאן, שהיתה כאן התעלמות רשלנית מהממצאים בזירת הרצח.

ציפי חוטובלי: הדברים הבסיסיים ביותר, שלא צריך להיות בשבילם חוקר בכיר, לא נבדקו, וחמור מכך - הדבר שלי ברור, שאנחנו צריכים לצאת מהדיון הזה, זה קודם כל כלפי המקרה הזה.

ציפי חוטובלי: האמת צריכה להתגלות למשפחה.

ציפי חוטובלי: המשפחה הזאת זכאית, האדם היקר הזה, שהיה איש חסד, איש צדיק, איש שעשה כל כך הרבה טוב, ולא היתה שום סיבה בעולם, שהוא ישים קץ לחייו – האדם הזה נרצח.

ציפי חוטובלי: המשפחה צריכה לקבל תשובות לשאלות הגדולות ולחלל שנותר.

ציפי חוטובלי: המשטרה כאן צריכה להבין, שהיא גרמה עוול לא רק למשפחה כאן במובן הזה, שהיה כאן סיפור אנושי מזעזע; היא גרמה עוול לכך שהיא גורמת להם להעתיק את חייהם מהישוב שבו הם גרו בגלל העובדה שנקבע שמדובר היה בהתאבדות.

ציפי חוטובלי: קלות הדעת הנוראית הזאת, הרשלנות הפושעת הזאת של קביעת ממצאים ללא כל חקירה, זה עומד בלב הדיון, כי בסופו של יום, אם אנחנו לא נשים לזה סוף, במדינת ישראל יכולים להירצח אנשים, ולא נדע בכלל מה עלה בגורלם ואיך זה עלה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, משפחת טלבי היקרה, הרשו לי לקחת את המקרה האישי שלכם למקום אחר.

מיכאל בן-ארי: המקום שבו נרצח הרב טלבי הוא מקום שסמוך מאוד למקום שבו אני מתגורר – מרחק של 12 עד 13 דקות נסיעה – אני מתגורר בקרני שומרון, זה משהו כמו 17 ק"מ מרחק.

מיכאל בן-ארי: אני עובר מדי פעם בצומת הזה, צומת רבבה.

מיכאל בן-ארי: המקום הוא מאוכלס הן על-ידי יהודים והן על-ידי ערבים.

מיכאל בן-ארי: האפשרות שהיתה צריכה לעלות על הדעת מייד על-ידי המשטרה, שמדובר במעשה רצח.

מיכאל בן-ארי: היו מקרים בעבר כאלה.

מיכאל בן-ארי: לא מזמן היה מקרה, ממש לפני שבועיים - בחורה שנסעה בכביש על ציר 60, ליד חווארה, הוציאו אותה מהרכב באלימות, חטפו לה את הרכב, כלומר הדברים האלה הם דברים של יום-יום, אבל אני אומר פה דברים קשים, ואני עומד מאחוריהם בצורה המלאה - לא 100 אחוז אלא 3,000 אחוז: אם היה מדובר בשריפה של שטיחון באיזה מסגד, והיה חשד כלשהו של רבע אחוז, שיהודים עשו את זה, מייד כל מיטב גורמי החקירה של מדינת ישראל היו במקום - לקחת טביעות אצבע, שרידי DNA , היו שולחים גששים, שר הביטחון בעצמו היה מתייצב במקום.

מיכאל בן-ארי: אבל כשנרצח יהודי – זה לא טוב.

מיכאל בן-ארי: אני בא עכשיו מוועדת חוץ וביטחון.

מיכאל בן-ארי: אין שינוי במגמת הפגיעה ביהודים – אני מקבל שם כל הזמן סטטיסטיקות.

מיכאל בן-ארי: אני אומר: נוסע על ציר 55, אני חוטף את האבנים, אני פוגש את האנשים שם, הפצועים.

מיכאל בן-ארי: אתם אומרים לי שאין עליית מדרגה?

מיכאל בן-ארי: למי אתם מספרים את זה?

מיכאל בן-ארי: אבל אדוני היושב-ראש, זאת הנקודה – להכניס עוד יהודי שנרצח עכשיו – קיבלנו סקירה: נרצחו שלושה אנשים, הם ציינו שלושה אנשים שנרצחו; הרב משה טלבי לא ביניהם – זה לא טוב לסטטיסטיקה, זה גם לא טוב לגורמי החקירה.

מיכאל בן-ארי: מי שקורא עת הנתונים כאן בחוברת מזדעזע.

מיכאל בן-ארי: האם מדובר פה ברשלנות?

מיכאל בן-ארי: לא.

מיכאל בן-ארי: זו לא רשלנות.

מיכאל בן-ארי: זה גם לא חוסר מקצועיות.

מיכאל בן-ארי: זו מגמה.

מיכאל בן-ארי: לו הדבר היה בידי, היו פה כמה אנשי משטרה, שלא רק היו הולכים הביתה, אלא היו נושאים באחריות למה שנעשה כאן, כי הפגיעה כאן במשפחה היא פגיעה אחת; הפגיעה בביטחון התושבים היא חמורה פי כמה וכמה, כי אם אתה אומר שהיה פה לא אירוע ביטחוני, אתה מזלזל בביטחונם של האנשים.

מיכאל בן-ארי: אתה אומר: אין פה סכנה.

מיכאל בן-ארי: הרוצחים מסתובבים חופשי, והם מסמנים את היעד הבא שלהם.

מיכאל בן-ארי: ומה אז יגידו – שוב התאבדות?

מיכאל בן-ארי: לכן מעבר למקרה החמור והקשה של משפחת טלבי - אני מתנצל בפניכם, משפחה יקרה, בנים ואלמנה, אני ממש מתנצל שאני לוקח את המקרה שלכם אל הציבור כולו, אבל כשרוצח מסתובב חופשי, העולם לא יכול להתקיים.

מיכאל בן-ארי: כשרוצח מרגיש שהוא מקבל פרס, זה אומר שחלילה, המקרים האלה יישנו בעתיד.

מיכאל בן-ארי: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו מבקשים שמהדיון הזה נגיע לצעדים אופרטיביים וגם לתשובות פרטניות מהמשטרה, ויכול להיות שנצטרך גם דיון המשך עם אנשים מוסמכים יותר מהנציג שהגיע כאן, וגם מה המשטרה מתכוונת לעשות – הן עם האנשים שהתנהגו כמו שהם התנהגו – אני לא רוצה לומר שהם התרשלו, כי אני לא חושב שהתרשלו; אני לא חושב שהמילה "רשלנות" מתאימה פה.

מיכאל בן-ארי: לשוטר בתפקיד אין רשות להיות רשלן, הוא צריך למל את תפקידו, ופה לא רק שלא מילאו את תפקידם – הם פשעו לתפקידם.

מיכאל בן-ארי: אני לא משתמש אפילו במילה "חטא", כי המקרה הוא חמור מאוד.

מיכאל בן-ארי: תודה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אני מאוד מעריך את חברי הכנסת שהביאו לדיון מהיר את הנושא הזה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אמרת בתחילת דבריך, שאנחנו ועדה שלא חוקרת.

אורי מקלב: אנחנו באמת לא ועדה שחוקרת, ויכולה להגיע לכלל מסקנה, האם המקרה הזה כך או כך - אין לנו גם הכלים והסמכות לכך, אבל אנחנו בהחלט ועדה שמבקרת, ויכולה לבקר עבודת משטרה, וזה תפקידנו ומחויבותנו לעשות זאת; ביקורת זה גם לחקור את התנהלות המשטרה.

אורי מקלב: אני חושב שטוב שעשית, שקיימת דיון בעניין הזה, כי משפחת טלבי, שנמצאת פה, ההחלטה הזאת הוסיפה כאב על כאבם, צער על צערם.

אורי מקלב: גם אם המשטרה לא הגיעה למסקנה, שהיה רצח, אבל איך הגיעו למסקנה כל כך מהירה, שהיתה התאבדות?

אורי מקלב: להגיע למסקנה שהיתה התאבדות - גם זה – זה לא משוואה, שאם זה לא רצח של מישהו, מייד אחרי זו התאבדות.

אורי מקלב: המהירות הזו – לפני שמגיעים למסקנה של התאבדות, הממצאים צריכים להיות לא פחות מרצח; המשטרה צריכה לדעת למקרה הזה ולמקרים אחרים: לקבוע התאבדות זו קביעה שיש לה השלכות ערכיות מאוד, וערכיות לא פחות מהשלכות מעשיות.

אורי מקלב: אני לא רוצה להרחיב בעניין הזה.

אורי מקלב: ההרגשה פה, שהיא גם מגובית במסמכים, שיש פה התחפרות של המשטרה עצמה בהחלטה שלה.

אורי מקלב: היא צריכה עכשיו לבדוק את עצמה, והיא צריכה היום להחליט החלטות, לבקר את עצמה, ואני חושב שהמסקנה שלך צריכה להיות - צריך לקחת צוות אחר, להוציא את זה מידי המשטרה, להקים שופט חוקר או צוות חוקר במינוי מיוחד, שיחקור את כל התהליך הזה.

אורי מקלב: המסר הזה, שאנחנו דורשים, הוא גם כן חשוב למשפחה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: נציג המשפחה, בבקשה.

שמואל לנקרי: כבוד היושב-ראש, אני הגיס של המנוח, ואדבר בשם המשפחה.

שמואל לנקרי: קודם כל, אני מודה לכבוד יושב-ראש הוועדה על כך שזומן פה לדיון.

שמואל לנקרי: אני גם מודה לחברת הכנסת ציפי חוטובלי, שמלווה אותנו ברגעים הקשים מתחילת הדרך, וגם לכל חברי הכנסת שנכבדים, שהצטרפו פה לדיון.

שמואל לנקרי: אני גאה בכנסת שלנו, שנותנת הזדמנות לאזרח ולמשפחה להביא את העניין האישי שלה, שגם מקרין על האינטרס הציבורי.

שמואל לנקרי: לצערי הרב, איני יכול להתגאות בהתנהלות של משטרת ישראל.

שמואל לנקרי: אם עד למקרה הזה הייתי תמים לחשוב שהמשטרה שלנו היא משטרה הגונה, ראויה, מקצועית, הרי שבמקרה הזה התנפצו כל המחשבות הראשוניות שלי.

שמואל לנקרי: אני משמש פה כפה לגיס שלי, ששוכב בבית העלמין בנתניה, ולצערנו הרב, הא כבר לא יכול לדבר על העוול הנורא שנעשה לו.

שמואל לנקרי: הגיס שלי היה לוחם בשריון, שירת כרב צבאי של אוגדה 36, חטיבה 188 בגולן, איש צבא קבע, אדם שהיה סופר סת"ם, אדם מכובד, מוערך בקהילה שלו.

שמואל לנקרי: כל חטאו הסתכם בזה, שהוא הלך לבקר את הנכדה שלו בישוב רבבה בשומרון, ונרצח, לצערנו הרב, באותו מחוז של יהודה ושומרון.

שמואל לנקרי: אני רוצה, אדוני, לדבר על העובדות.

שמואל לנקרי: אנחנו מדברים פה על זירה, שבה הרכב של גיסי המנוח נותר פועל – האורות דולקים, המנוע פועל, ששה תרמילים נמצאים בזירה – אני תכף אראה לחברי הוועדה הנכבדים את תמונת הרכב – ארבעה תרמילים נמצאים ליד הכביש, שניים נמצאים בזירה, סימני אלימות קשים על גופתו של גיסי המנוח.

שמואל לנקרי: זו תמונת הגופה, ואני מראה אותה בכוונה, כי משטרת ישראל ראתה בזירה גופה מלאת דם.

שמואל לנקרי: זה הפנים של הגופה, אחרי ששטפו אותה באבו-כביר, ומשטרת ישראל, לצערי הרב, התעלמה משורה של ממצאים שזועקים.

שמואל לנקרי: באיזו זירת התאבדות, ריבונו של עולם, יש ששה תרמילים?

שמואל לנקרי: באיזו זירת התאבדת מישהו משאיר את האוטו דולק?

שמואל לנקרי: אצל איזה אדם שמתאבד יש סימני אלימות קשים על הגופה, שמתעלמים מהם?

שמואל לנקרי: הגופה היתה כאשר גיסי המנוח שכוב על שתי ידיו – גם אראה את התמונה הזאת, ואדם שמתאבד, בדרך כלל ידו הימנית נשמטת, מימן לגוף.

שמואל לנקרי: הירי היה מצד ימין – פצע הכניסה באזור עצם הלחי; לא ברקה, כמקובל בהתאבדויות, לא בפה.

שמואל לנקרי: ירו בו מטווח אפס, אחרי שהיכו אותו ונטלו ממנו את נשקו האישי.

שמואל לנקרי: האקדח נמצא פה בצד שמאל - הפוך לגמרי לכיוון הירי.

שמואל לנקרי: משטרת ישראל הגיעה לזירה, ותוך רבע שעה, גם אם תהיה כאן הכחשה של סגן ניצב נובי דובוב, שהוא סגן קצין החקירות המחוזי, אני אומר לכם באחריות מלאה - רב פקד גיל אלחדד, דובר מחוז שומרון, הוציא ביפר לכלי התקשורת, הודיע: זה התאבדות.

שמואל לנקרי: אני מפנה את חברי הוועדה – זה נספח א' לחוברת.

שמואל לנקרי: ב-12:47 – הגופה התגלתה בערך ב-12:30, 12:23 - המשטרה מגיעה כעבור 12 דקות, כעבור 13-12 דקות – ביפר, יש כבר הודעה בערוץ 7: עדכון – האירוע בכניסה לרבבה - פגיעה עצמית.

שמואל לנקרי: הודעת SMS ב-12:50 – 20 דקות אחרי שהמשטרה מגיעה – מוציאים הודעה לכל תושבי רבבה: בשל אירוע התאבדות שאינו קשור בתושבי הישוב- - -

אמנון כהן: מי הוציא את ההודעה?

שמואל לנקרי: הנהגת הישוב על סמך דברי המשטרה.

שמואל לנקרי: גיל אלחדד, דובר מחוז ש"י, הוציא ביפר, והדברים האלה מוקלטים; היתה לנו פגישה במשטרת שומרון, הדברים מוקלטים – ניצב משנה קובי שבתאי, ממ"ר שומרון, אמר לניצב משנה חיים רחמים, קצין החקירות המחוזי: חיים, עזוב, היה ביפר, גיל אלחדד הוציא ביפר.

שמואל לנקרי: הוציא 20 דקות אחרי, חצי שעה אחרי.

שמואל לנקרי: אני שואל, ריבונו של עולם – ששה תרמילים, סימני אלימות, גופה על הידיים, אוטו דולק, לא בדקתם טביעות אצבע על האקדח, אתם לא יודעים אם כל התרמילים שייכים לאקדח, לא בדקתם את הגופה, לא בדקתם את מצלמות האבטחה של הישוב רבבה.

שמואל לנקרי: אדוני, מחדל המשטרה הוא מתמשך.

שמואל לנקרי: במוצאי שבת, יומיים אחרי הרצח, אני מגיע לשומרון עם בחור משירות הביטחון הכללי, שהוא קרוב משפחה.

שמואל לנקרי: שנינו מתחקרים את העדים, שומעים מהם פרטים בדוקים, מה קרה שם.

שמואל לנקרי: אני יורד לזירה, ולתדה

שמואל לנקרי: מתי, אני מוצא תרמיל אקדח – המשטרה כל כך בטוחה שזה התאבדות, אפילו תרמיל אקדח, שכנראה, קטל את הגיס שלי, הם השאירו בזירה.

שמואל לנקרי: אדוני, הם לא הביאו מעבדה ניידת לזיהוי פלילי.

שמואל לנקרי: זו זירת פשע חמור, עם חשד לפשע חמור שבוצע.

שמואל לנקרי: אתה בטוח, אתה לא בטוח – אתה מזעיק ניידת לזיהוי פלילי.

שמואל לנקרי: הם המומחים מספר 1 לפענח את כתמי הדם, לראות את תנוחת הגופה, לבדוק את כל הממצאים.

שמואל לנקרי: עם כל הכבוד, אלה שהיו שם קיבלו תדרוך טלפוני מאיזה טכנאי.

שמואל לנקרי: הם לא מוסמכים.

שמואל לנקרי: מכיוון שהם מייד נחפזו למסקנה, הם לא הזעיקו מעבדה ניידת לזיהוי פלילי.

שמואל לנקרי: הם גם לא הביאו פתולוג.

שמואל לנקרי: האם הפתולוג היה יכול להגיע לזירה, והיה יכול לומר, האם החבלות על פניו של המנוח תואמות, כמו שהמשטרה בדיעבד – המשטרה אומרת: איך יש לו חבלות על הפנים?

שמואל לנקרי: הוא ירה לעצמו בראש בעמידה.

שמואל לנקרי: לא שמעתי על הרבה מתאבדים, שיורים לעצמם בראש בעמידה בצומת בשומרון על אזור של כביש ראשי.

אורי מקלב: מי אומר את זה?

שמואל לנקרי: המשטרה.

שמואל לנקרי: ביום למחרת הרצח, לפני שקברנו את גיסי, משטרת ישראל ויתרה על נתיחה, למרות מה שהיא אומרת לתקשורת, שכאילו התנגדנו.

שמואל לנקרי: יכול להיות שהיינו מתנגדים.

שמואל לנקרי: הם לא ביקשו מאתנו נתיחה.

שמואל לנקרי: הוצאנו את הגופה מאבו-כביר, שכרתי את שירותיו של הפתולוג ד"ר חן קוגל, כדי שיבדוק את הגופה.

שמואל לנקרי: הוא בדק אותה בבית העלמין בנתניה לפני הקבורה, וראה את מה שהראיתי לכם.

שמואל לנקרי: אמר ד"ר קוגל: אדוני, יש סימני אלימות - הוא גם אומר את זה בתחקיר – סימני אלימות קשים על הגופה, בפנים, פגעו בו עם בזנ"ט, עם לום, עם משהו, הורידו לו מכה, ירו באקדח, השאירו והלכו.

שמואל לנקרי: צריך לבדוק את הדברים.

שמואל לנקרי: הם לא בדקו את זה.

שמואל לנקרי: מה קורה – כל ממצא שאנחנו מביאים להם, יש להם ראש משרד החקירות בשומרון, פקד סרגיי – כל דבר שאנחנו מביאים להם – סימני אלימות – אז כן, הוא ירה בעמידה והוא שרט את עצמו.

שמואל לנקרי: אדוני, תיאורטיות שהייתי מתבייש להעלות אותן.

שמואל לנקרי: במקום שהמשטרה תהיה מאותגרת, שהיא תגיד: אדוני, אני חוקר, יש חשד לפשע חמור - יהודה ושומרון, באותו יום שהיה פיגוע בבנייני האומה, יום לפני זה צה"ל הורג בעזה ארבעה חפים מפשע, אדם שאין לו שום מניע, הוא אדם נורמטיבי – הם בדקו עליו, ראו את חשבונות הבנקים, ראו שהוא בריא בגופו, הבאתי להם את הנתונים המדויקים, מדוע הגיע לזירה.

שמואל לנקרי: הם הוציאו הודעת התאבדות.

שמואל לנקרי: מאותו רגע, אדוני, יש קונספציה - הם החליטו שהוא התאבד.

שמואל לנקרי: הם הודיעו לתקשורת, רצו בריצת רגליים להרע, לכלי התקשורת, הכפישו את האיש, הרסו את המשפחה.

שמואל לנקרי: בא שוטר הודיע לאחותי ליד כל הבית שלה, ליד כל אנשי כיספין: בעלך התאבד, תוך שעתיים – הרסו אותנו.

שמואל לנקרי: אחרי שהם הרסו אותנו משגר אדון נצ"מ חיים רחמים, אחרי שיש תקשורת, יש חקירה, הוא מודיע במכתב מיתמם מ-23 במאי: החקירה טרם הסתיימה.

שמואל לנקרי: זה גם מה שנשמע, מן הסתם, מסנ"צ נובי דובוב.

שמואל לנקרי: אני שואל: הוצאתם ביפר על התאבדות?

שמואל לנקרי: הגבתם בעיתון "וואלה!", כשעלינו לשבעה, ועוד לפני שדיברנו עם אף עיתונאי, גיל אלחדד אומר להם: "חקירת נסיבות האירוע - הובהר כי מדובר בהתאבדות", - הם משתתפים בצער שלנו, אבל זה התאבדות, ואחרי שבועיים אדון חיים רחמים, שלא בא לפה, ואני רוצה, אדוני, שתבדוק, מדוע לא הגיע לפה מפקד מחוז ש"י, מדוע לא הגיע לפה ממ"ר שומרון, נצ"מ קובי שבתאי, שהיה בזירה בעצמו – יכול להיות שגם סנ"צ נובי דובוב היה, אבל לא שלחו לכאן קצינים בכירים; שלחו מישהו בדרגת סנ"צ, שיהיה קולט ברקים של טענות המשפחה, לא מישהו שאפשר להתעמת אתו, שפגש אותנו פנים אל פנים, ואני גם רואה בזה חוסר כבוד כלפי הכנסת.

שמואל לנקרי: היה ראוי שיתייצב כאן קצין בכיר, בדרגה בכירה יותר, מאלה שהיו אחראיים לעניין הזה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, מקרה חמור מהסוג הזה דורש את השתתפותו של השר לביטחון פנים בדיון הזה.

ציפי חוטובלי: פניתי לשר לביטחון פנים, הוא מכיר את המקרה הזה.

ציפי חוטובלי: אנחנו לא נסתפק בדיון הזה, אנחנו לא נרפה מהעניין, כי לא מדובר רק במקרה של המשפחה הזאת; מדובר בצורת הסתכלות של הפקרות על חיי אדם.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, זאת השיטה של המשטרה: יהיה דיון מהיר אחד, יגיד מה שיגיד, ואחר כך ניפטר.

מיכאל בן-ארי: אנחנו ארבעה חברי כנסת - לא נסתפק בדיון הזה.

ציפי חוטובלי: אם הדברים לא היו מגיעים לתקשורת, המשפחה היתה ממשיכה היום לגלות קיר אטום במשטרה.

אמנון כהן: לוועדה הזאת יגיע גם שר, גם מפכ"ל, כשצריך.

אמנון כהן: זה דיון מהיר, כדי ללמוד את הסוגייה.

אמנון כהן: בדרך כלל דיון מהיר אינו ארוך; אנחנו שומעים את הטיעונים, שומעים את הצדדים.

אמנון כהן: לאחר שנשתכנע ונשוכנע, נשמע גם את נציג המשטרה, שיגיד לנו מה המשך הדרך, איפה זה עומד – עד כמה שאפשר, יעדכן את הוועדה, וגם יש לנו ועדה חסויה כאן - יש דברים שלא נעשה בתקשורת אלא נסתכל על העובדות, כמו שאנחנו רוצים שיגיע חקר אמת.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, הדברים האלה לא צריכים להיות חסויים אלא גלויים לכול.

ציפי חוטובלי: התפקיד שלנו בתור ועדת כנסת כאן זה לפקח על פעילות הרשות המבצעת, שכאן לא רק התרשלה באופן פושע, אלא באמת הפקירה חיי אדם.

שמואל לנקרי: אדוני היושב-ראש, אני אומר באחריות מלאה - נצ"מ קובי שבתאי, רפ"ק שמואל הירשלר ופקד סרגיי הקדישו מספר שעות מזמנם, ישבו עם עיתונאית כדי להניא אותה מלבצע תחקיר על הפרשה הזאת- - -

אמנון כהן: הם לא פה- - -

שמואל לנקרי: חשפו בפניה את כל חומר החקירה, הקריאו את הדוח של אבו-כביר, הראו את כל התמונות של הגיס המנוח, חשפו את הכול – יש לי תאריך, אני יודע הכול.

שמואל לנקרי: לכן אני מציע גם למשטרה לא להיתמם ולא למרוח אותנו בסיפורים.

שמואל לנקרי: הדברים הם חמורים.

שמואל לנקרי: ברגע שיצא פה מסר של התאבדות מהקצינים הבכירים שהיו בשטח, חוקרי המשטרה התחילו עכשיו לייצר תשתית – הרי אדם מתאבד, אז צריך לתפור לו רקע.

שמואל לנקרי: הגיע חוקר לאחיינית שלי, מילכה, שגרה ברבבה, שאת הבת שלה באו לבקר.

שמואל לנקרי: החוקר מבשר לה שאביה נרצח.

שמואל לנקרי: הוא רושם על מזכר - אני מצטט מציטוט חופשי; לא ראיתי זאת במו עיניי: "לפני שהודעתי לה שאבא שלה נרצח, או נמצאה גופתו, היא מיוזמתה אמרה: לא יכול להיות שהוא התאבד".

שמואל לנקרי: רשמו פה מזכר שקרי, בעוד שהבחורה אמרה: יימח שמם, כשאמרו לה.

שמואל לנקרי: כלומר רשם פה חוקר משטרה דברים שלא היו ולא נבראו, המזכר הזה מגיע לידי שירות הביטחון הכללי, שסוגר את התיק, בין היתר בהתבסס על זה שבתו של המנוח- - -

אמנון כהן: לא סגרו את התיק.

שמואל לנקרי: לא, כי קיימנו עם שירות הביטחון הכללי פגישה – פגשנו את שני החוקרים מהשב"כ, הפעלנו ראש אגף בשירות הביטחון הכללי, במאמצים כמו סלע, הפעלתי את כל החברים שלי, שאני מכיר בשב"כ, המשפחה הפעילה לחץ על ראש אגף בכיר בשב"כ, זכינו לקבל פגישה עם אותו חוקר שב"כ שהיה בזירה, ושנסמך על דברי המשטרה, והוא מאמין למשטרה – מה, יכול להיות שהמשטרה לא בודקת את הטענות?

שמואל לנקרי: יכול מאוד להיות, אדוני, כי רק אחרי שהיה פרסום ב"ידיעות אחרונות" ב-3.4, שלחה משטרת שומרון חוקר, לקחת עותק של מצלמות האבטחה.

שמואל לנקרי: כשאני הוצאתי עשרות-אלפי שקלים מכיסי, לקחתי חוקר סאונד ו-ווידאו, שרואה בסרט הזה, שמישהו, כנראה, חיכה לגיסי בזירה – אני לקחתי.

שמואל לנקרי: אחרי שהם ראו כתבה בעיתון, לקחו גם כן, ואומרים: לא רואים כלום.

שמואל לנקרי: מראים את זה לחוקרי השב"כ, אחותי ושני בניה, מראים לשני חוקרי שב"כ, הם בשוק: מה, המשטרה לא ראתה?

שמואל לנקרי: לא, היא לא רוצה לראות.

שמואל לנקרי: רב פקד גיל אלחדד, דובר מחוז ש"י, אומר לעיתונאית, וגם שני ניצבי משנה שפגשו אותי במשטרת שומרון: יש ראיה של 100 אחוז שהגיס התאבד.

שמואל לנקרי: מה הראיה – יש לו דם על יד ימין.

שמואל לנקרי: כשאדם יורה בראשו, עפים נתזים מחור הכניסה על היד.

שמואל לנקרי: זו היד של הגיס המנוח שלי, שצולמה בבית העלמין בנתניה נקייה, ויש כאן תמונת היד בזירה, שחובש הוציא לו דופק, והיד היתה נקייה.

שמואל לנקרי: גם העיתונאית שהזמינו אותה למשטרת שומרון ביקשה: תראו לי את התמונה עם הדם על היד – אין דם על היד אלא חבלה קטנה בזרת, שזה הדם על היד.

שמואל לנקרי: אדוני, זאת ראיה, שלשיטתם היא 100 אחוז התאבדות, אבל הם המציאו אותה, וזה שאין דם על היד אומר ש-100 אחוז לא היתה פה התאבדות.

שמואל לנקרי: ואני שואל, באיזו מדינה אנחנו חיים?

שמואל לנקרי: אנחנו אזרחיה הטובים של הארץ הזאת, הגיס שלי קצין בצבא, כולנו משלמי מסים, האדם נפל, אתם נתפסתם לקונספציה ולא מוכנים לצאת.

שמואל לנקרי: אדוני, שורה תחתונה – שלא יהיו פה דיבורים, ישתו קפה וילכו.

שמואל לנקרי: יש פה גופה, יש פה אשה שישנה כל לילה ליד מיטה ריקה.

אמנון כהן: לא שותים פה קפה והולכים.

אמנון כהן: זה מקרה קשה.

שמואל לנקרי: חלילה, לא כיוונתי בדבריי כלפי הכנסת.

שמואל לנקרי: אנחנו דורשים שהמשטרה קודם כל תבטל את הודעת ההתאבדות.

שמואל לנקרי: פעם בחיים שלכם תגידו: טעינו, תתנצלו.

שמואל לנקרי: אתם חוקרים פשעים, אתם מצפים מאנשים שיהיו ישרים – תהיו ישרים, תגידו: שגינו, חטאנו, עווינו, פשענו.

שמואל לנקרי: אדוני, אני רוצה שהם יודיעו שהם חוקרים רצח.

שמואל לנקרי: אני רוצה שימונה צוות חקירה.

שמואל לנקרי: אי-אפשר להיות נאיביים, ולהאמין שאותם שוטרים שקבעו התאבדות, היום יכרכו לעצמם חבל סביב הצוואר, ויגידו שזה רצח.

שמואל לנקרי: בואו לא נהיה תמימים, ולא נסמוך עליהם עד כדי כך, כי אני רואה את המוטיבציה.

שמואל לנקרי: אדוני, בעקבות השידור בתוכנית 360 הגיעו עדויות ראייה – זוג מיצהר, שראה שני פלסטינים במרחק של כמה מאות מטרים מהזירה, גברתי שירדה לטרמפיאדה וראתה פלסטיני חשוד.

שמואל לנקרי: הדברים האלה עכשיו צפים, כי פתאום אנשים מבינים שלא מדובר בהתאבדות, אז אנשים מתחילים להעביר את המידע שנאגר.

שמואל לנקרי: אני מבקש, אדוני, שלא ירפו מהעניין הזה לטובת כלל הציבור, כי אנשים אחרים יכולים ליפול; היום זה אנחנו – מחר בבוקר זה מישהו אחר, שבזיק אחד יהרסו לו את החיים.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: גרשון מסיקה, ראש מועצת שומרון.

אמנון כהן: איך אתה רואה את הדברים?

גרשון מסיקה: מייד בתום סמוך לאירוע יצא ביפר במועצה, שקיבלה הודעה מהמשטרה שמדובר בהתאבדות, כלומר הכוחות שלנו, הקב"טים הגיעו כבר בידיעה כזאת – תוך כמה דקות.

גרשון מסיקה: נער הייתי גם זקנתי, לא ראיתי כל כך הרבה תמיהות על החלטה.

גרשון מסיקה: אני דיברתי עם המפקדים הבכירים מייד בסמוך, והם משוכנעים ב-100 אחוז, לא היו מוכנים לקחת אפילו צל של ספק – אולי זה לא התאבדות.

גרשון מסיקה: והדבר חמור, שמבחינתי – חולייה מסתובבת בשטח, ומהווה סכנה.

גרשון מסיקה: היא לא נתפסת, כמו שהיה במקרה של ירושלים, שאמרו שמדובר בהתאבדות, ואחרי שנה גילו שזאת לא היתה התאבדות.

גרשון מסיקה: לכן הייתי מצפה שהמשטרה תקים צח"מ חדש, ותבדוק את זה כתיק רצח, כי מסתובבת חולייה חופשית היום בשטח.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: מצגת, בבקשה – מתוך התוכנית 360.

אמנון כהן: הצגת מצגת.

אורי מקלב: יש עוד כמה שאלות.

אמנון כהן: נשאלו כל השאלות, גם הסרטון מדבר בעד עצמו.

אמנון כהן: אני גם רוצה לשבח את עבודת התחקירנית.

אמנון כהן: זה למעשה נותן כלים לאחר המעשה, אבל פה אנחנו ניתן את זכות התגובה למשטרת ישראל.

אמנון כהן: אדוני, הוועדה הזאת דנה גם בהטבות לשוטרים – אנחנו רוצים ששוטרי ישראל יקבלו שכר הולם וראוי וטוב, כי הם מגנים על כל אזרח ואזרח, הביטחון האישי של האזרחים טמון בעבודתכם המסורה, ואין ספק שבשוטף אתם עושים עבודה מסורה וטובה, וכך אנו רוצים שזה יהיה, ואנחנו רוצים גם לדאוג, שאלה שעושים את העבודה ביום ובלילה, ומוזעקים כל עת, שגם ירוויחו ראוי.

אמנון כהן: בזה הוועדה הזאת דנה, ובעזרת השם, אני צופה שתוך שבוע-שבועיים יהיו לנו בשורות טובות לטובת שוטרי ישראל.

אמנון כהן: אבל מהצד השני, כמו שגם ציין כאן עו"ד לנקרי, הגיס, שכל התפישה שלו שונתה בעקבות המקרה הזה, כי אנחנו באמת מאמינים במשטרת ישראל, שעושה את העבודה במסירות, יכול להיות שיש תקלות, כי מי שעובד, יש תקלות, אבל לא צריך להתבייש לבקש סליחה – קורה.

אמנון כהן: גם בין אב לבן קורה שהאב מבקש סליחה, קורה מצב בין אחים, בין הורים, לכן לאחר שאתם רואים שיש חומרים חדשים, לאחר שאתם רואים שהמשפחה במקרה הזה התעקשה וכאב לה, כי יש פה השלכות לגבי מושגים, כי זה חשוב גם שם כבוד המשפחה, אבל יש משפחות שאין להן הכוח, אין להן היכולת ואין להן הכסף שיכולים לקחת חוקר פרטי, לשלם לפתולוג, מישהו שקשור לשב"כ, לעשות פגישה שם – לא לכולם יש היכולות האלה.

אמנון כהן: פה, ברוך השם, זכתה המשפחה.

אמנון כהן: יש פה מישהו שאמר: כואב לי, ואני חייב למצות את הדין.

אמנון כהן: אנחנו רוצים חקר אמת.

אמנון כהן: זה התפקיד של כולנו, וכל אחד בדרכו ובעבודתו צריך להגיע, שנדע את האמת.

אמנון כהן: כמובן, זה משאבים, זה תקציבים, ואם חסר כסף במשטרת ישראל – אנחנו מוכנים לסייע בדבר הזה, שחס וחלילה, יש מקרים שמצריכים יותר תקציבים, כתוצאה מכך אנחנו מחפשים מינוחים כאלה כדי לסגור את התיק ולומר שאין צורך ציבורי, ויש הרבה מקרים כאלה – פעוטים אמנם, לא רצח, אבל פה הגענו כבר לרצח, כלומר מדברים קטנים, שסגרנו תיקים, כבר הגענו לדברים יותר גדולים, ופה יש מצב רצח, לפי מה שמשתמע כאן, אתם תצטרכו לחקור, אבל אין כרגע מניעה מצדכם, לאחר שיש לכם כל החומרים, לומר: אנחנו פותחים את הדברים מחדש, או: אנחנו מקימים צוות חקירה, ואנחנו משנים את ההכרזה מהתאבדות למקרה רצח קשה.

אמנון כהן: מרגע זה אתם בודקים – אנחנו נותנים לכם את כל הסמכות, את כל הזמן, את כל התקציב.

אמנון כהן: רוצים להגיע לחקר האמת, גם המשפחה רוצה להיות רגועה, גם המנוח, שישכב בשלום על משכבו, שכולנו נגדע שהמקרה לא היה התאבדות.

אמנון כהן: לכן קלות הדעת הזאת, מה שמשתמע, שההודעה יוצאת רבע עה, עשרים דקות, חצי שעה לאחר המקרה, כבר עם קביעה ללא בדיקה – אלה דברים שצריכים לבחון, פתולוגיה, תבוא ניידת, תבדוק את הדברים.

אמנון כהן: למה כל כך מהר לקבל החלטה?

אמנון כהן: לחכות יום, יומיים, שלושה, אחר כך לומר: בדקנו, חקרנו, זאת האמת.

אמנון כהן: צריך להגיע קודם כל לחקר.

אמנון כהן: לכן אדוני, שבאת לייצג את משטרת ישראל, יש לך זכות הדיבור – תגיד איפה אתם עומדים.

אמנון כהן: אנחנו לא מבקשים ממך כרגע להיכנס לעובי החקירה, אבל הקביעה שקבעתם, "התאבדות", אתם גם יכולים לומר: יש לנו ראיות חדשות, שלא היו מול עינינו, יש מצלמות, יש דוח של פתולוג.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, לא מדובר בראיות חדשות אלא בראיות שהיו בזירת הרצח.

אמנון כהן: בסדר.

אמנון כהן: בבקשה.

נובי דובוב: אני ראש ענף חקירות במחוז ש"י.

נובי דובוב: אני ליוויתי את החקירה הזאת מתחילתה.

נובי דובוב: אני ביקרתי בזירה – הייתי, לצערי, הבכיר ביותר שם מבחינת תחום החקירות.

נובי דובוב: אני הגעתי לשם לאור הקריאה והנסיבות שתוארו לי לראשונה – הייתי במרחק די קצר משם, בלוד, ועזבתי מייד ישיבה שהיתה שם, ויצאתי עם צוות לשם.

נובי דובוב: למעשה, ליוויתי את החקירה מתחילתה ועד היום.

נובי דובוב: מעולם לא קבענו שמדובר בהתאבדות חד-משמעית.

נובי דובוב: מי ששמע את זה מאיש חקירות - אני לא מאמין שהיה דבר כזה.

חיים טלבי: ראו את זה בסרט.

חיים טלבי: איך אתה יכול להכחיש את זה?

חיים טלבי: קול דמי אחי צועקים אליי מן האדמה.

חיים טלבי: בסרט עצמו, 360, אמר קצין המשטרה שהוקלט והוסרט.

חיים טלבי: שקר גס.

אמנון כהן: אני מבין את הכאב ואני מבקש.

אמנון כהן: כולנו בטראומה, אחרי שראינו את התחקיר הזה, אבל נשמע את הדברים, ולא נפריע באמצע.

אמנון כהן: אני רוצה לשמוע את התשובות.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, הלכו אל האלמנה, והודיעו לה באופן הכי רשמי של משטרת ישראל- - -

אמנון כהן: אני מבקש ממך לא להפריע כרגע.

אמנון כהן: אני כיבדתי.

אמנון כהן: אני רוצה לשמוע את משטרת ישראל.

נובי דובוב: אני חוזר – ליוויתי את התיק מלכתחילה, ממקום האירוע, כולל הזירה.

נובי דובוב: העלו פה טענות של 20 דקות בזירה.

נובי דובוב: אני הייתי שם מספר שעות, אני הייתי האחרון שעזב את הזירה עם חוקרי הזירה, עם חוקרי הזיהוי הפלילי.

נובי דובוב: אני לא יכול להיכנס לפרטי חקירה, אבל כל הטענות שהועלו גם בסרט וגם טענות שהועלו במכתבים – לכל הטענות האלה התייחסנו לא בדיעבד; כל הדברים האלה נבדקו, כולל פתולוגיה, כולל מעבדות, כולל חוקרי זיהוי פלילי, מהטובים ביותר שיש לנו, ואני אומר באחריות מלאה.

יעקב כץ: אתה אומר שהחקירה לא הסתיימה.

נובי דובוב: אני אחראי מקצועי בתחום החקירות- - -

יעקב כץ: זאת הודעה משמחת, שאומר קצין החקירות: לא אמרנו שהיתה התאבדות – זו הודעה משמחת, כמה שאפשר לשמוח.

אמנון כהן: בינתיים הדובר הוציא הודעה.

אמנון כהן: הרי הוא ניזון מהשטח.

אמנון כהן: או לפטר את הדובר, אם הוא חטא לתפקידו – צריך להגיע לחקר האמת.

אמנון כהן: הרי למושג "התאבדות" יש משמעויות, ואם הוא קיבל אינפורמציה ממישהו שהיה בשטח – אתה או מישהו אתך, שפה מצב התאבדות – הוא לא היה בשטח.

אמנון כהן: הוא קיבל אינפורמציה, ואז הוא כדובר מוציא.

אמנון כהן: לכן אנחנו צריכים לדעת, ממה הוא שוכנע?

אמנון כהן: ממי הוא קיבל אינפורמציה, שהוציא ביפר אחרי רבע שעה, עשרים דקות, שהיה פה מקרה התאבדות?

אמנון כהן: קב"ט הישוב קיבל אינפורמציה – שמענו פה מראש המועצה.

אמנון כהן: אני רוצה ללמוד את הכשל הזה.

אמנון כהן: אני מדבר על הדרך.

אמנון כהן: איך הדרך הזאת פועלת, שנראה כאילו מחר בבוקר עוד פעם.

אמנון כהן: אנחנו חיים במדינה דינמית, שכל רגע יכול להיות מקרה, לכן אנחנו צריכים למנוע לפחות את העתיד, ולטפל, כמובן, גם במה שהיה כרגע.

אמנון כהן: איך הוא קיבל אינפורמציה?

אמנון כהן: אם תגיד לי: לא יודע, הוא שאב את זה, לא היה לו כסף, לכן הוציא "התאבדות", כדי לא לפתוח תיק - אני אשב עם השר ואחקור את זה עד הסוף, אבל אני צריך לדעת, מאיפה הוא ניזון?

אמנון כהן: מאיפה יצאה הודעה אחרי רבע שעה, בלי בדיקה, בלי שמז"פ הגיע, בלי שהניידת הגיעה, בלי שהיה ניתוח פתולוגי, הוא קבע והוציא ביפר: התאבדות.

אמנון כהן: איך זה קורה?

נובי דובוב: לגבי ההודעה, אני לא מכיר את ההודעה הזאת – אני לא מחובר לביפרים של התקשורת, אז אני לא יודע אם יצאה הודעה כזאת לתקשורת.

נובי דובוב: בכל מקרה, בהודעה אצלנו הפנימית, באיתורית של משטרת מחוז ש"י, וגם למטה ארצי תיארנו מצב, כמו שאנחנו נוהגים לתאר, לצערנו, בהרבה מקרים כאלה, של גופה, שאנחנו עדיין לא יודעים מה הסיבה.

נובי דובוב: אנחנו, מבחינתנו, חוקרים את זה – זה יכול להיות רצח, זה יכול להיות התאבדות.

אמנון כהן: מי הדובר שהוציא את ההודעה?

שמואל לנקרי: רב פקד גיל אלחדד, דובר מחוז ש"י, הוציא ביפר לכלי התקשורת, ונמסרה הודעה לידי משטרת קצרין, משטרת הגולן, לאחותי ברוריה האלמנה לפני כל עם ישראל, לפני כל הישוב, שמדובר בהתאבדות, וניצב משנה חיים רחמים, קצין החקירות המחוזי, שהוא המפקד של סגן ניצב נובי דובוב, נשמע פה בהקלטה, שהשמיטו אותה מהתקציר, אומר: מר לנקרי – תסמוך על הניסיון שלי, מבלי להיות בזירה - מדובר בהתאבדות.

שמואל לנקרי: ואם את זה אומר ניצב משנה חיים רחמים, ואי-אפשר להכחיש את העובדות – אתה מכיר את הקול שלו, אז מה יגידו פקודיו?

אמנון כהן: אני מבקש את השם של הדובר שהוציא את הביפר, לרשום – אנחנו נבדוק את הנושא.

אמנון כהן: ייתכן שבדיון הבא נזמין, שהוא יגיד, מאיפה ניזון.

אמנון כהן: אני רוצה להגיע לאמת.

אמנון כהן: אני רוצה שבפעם הבאה זה לא יקרה.

אמנון כהן: אלה דברים רגישים ביותר, לכן מאיפה הוא לקח את ההודעה הזאת?

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

נובי דובוב: לצערי, אני עם ניסיון רב בתחום הזה של מקרי מוות, תהיה הסיבה אשר תהיה – גם פיגועים, גם רציחות, גם התאבדויות.

נובי דובוב: הרבה פעמים יוצאות הודעות בתקשורת, שבינן לבין תיק החקירה- - -

אמנון כהן: זה חמור.

אמנון כהן: זה דובר המשרד הוציא.

נובי דובוב: אני לא מכיר הודעה כזאת.

נובי דובוב: התפקיד שלנו כאנשי חקירות זה לא לדבר עם דוברים, גם לא עם דוברי המשטרה.

נובי דובוב: אני יכול לומר באחריות מלאה שהתיק הזה נוהל מתחילתו ועד סופו - כלומר התיק לא נסגר- - -

אמנון כהן: יש צוות חקירה?

נובי דובוב: כן.

אמנון כהן: מקרה רצח?

אמנון כהן: מה אתם בודקים עכשיו?

נובי דובוב: מקרה מוות.

נובי דובוב: התיק הזה, אין סמכות לא לי ולא לחיים רחמים ולא לאף קצין חקירות לסגור אותו; הסמכות הבלעדית היא לפרקליטת מחוז מרכז, במקרה הזה, שבפניה סקרתי את התיק, אני אישית נפגשתי אתה לפני שבוע, סקרתי בפניה את כל הממצאים שיש לנו.

נובי דובוב: אני אומר פה דברים שנאמרו, כי אנשים פה מנותקים – אני מדבר על המומחים.

נובי דובוב: אין לי טענות חלילה כלפי המשפחה, שהעלו כל מיני השערות.

נובי דובוב: אני רק יכול לומר שכל מכתב פה היה אצלי על השולחן, נבדק לפרטי-פרטים.

נובי דובוב: עד הימים האחרונים הועלו שמות, כל האנשים האלה נבדקו.

נובי דובוב: אין מצב שקבענו מההתחלה, החלטנו שזה התאבדות, ואנחנו סוגרים את התיק.

אמנון כהן: ניידת לזיהוי פלילי הגיעה לשטח?

נובי דובוב: הגיע קצין זיהוי המחוזי עם צוות של חוקרי זיהוי פלילי – אני אומר שוב: בפיקוד שלי.

נובי דובוב: אני הייתי בזירה יחד עם קציני חקירות נוספים.

נובי דובוב: כל פעולת חקירה שנעשתה, היתה בפיקוח שלי, כלומר אין מצב שהתיק הזה היה מותק מהשולחן שלי, או פעולה שנעשתה ללא ידיעתי, כלומר תחת בקרה שלי.

אמנון כהן: נושא פתולוגיה – יש טענה, שלא רציתם לעשות בדיקת פתולוגיה.

נובי דובוב: לא.

נובי דובוב: אני אומר בוודאות – הגופה נבדקה על-ידי פרופ' היס.

נובי דובוב: יש חוות דעת.

נובי דובוב: לא בוצעה נתיחה.

נובי דובוב: אני לא רוצה להיכנס פה לפרטים, למה לא בוצעה, אבל יש לנו את זה בכתובים.

אמנון כהן: פרופ' היס קבע שזה התאבדות?

נובי דובוב: פרופ' היס לא קובע אם מדובר בהתאבדות או לא במקרה הזה.

נובי דובוב: בכל מקרה הוא נותן חוות דעת על הממצאים.

ציפי חוטובלי: יש נוהל מסודר, מתי מתבצעת נתיחת גופה, כשמדובר במוות שנסיבותיו לא ידועות?

נובי דובוב: מבחינה מקצועית, אני מעדיף שבכל אירוע של מקרה מוות תהיה נתיחה, אבל יש נסיבות לעתים, שמסיבות שלא תלויות בנו, שמשפחה לא מעוניינת – לא אמרתי שבנסיבות האלה.

נובי דובוב: לגבי זה יש התייחסות מפורטת בתיק, והצגנו את זה לפרקליטה.

נובי דובוב: לצערי, מבחינה מקצועית – היו מצבים שהגענו עד בית משפט עליון, ובית משפט עליון לא נתן לנו לנתח, למרות שדרשנו.

ציפי חוטובלי: אם מבחינה מקצועית, זה הנוהל, למה במקרה הזה לא ביקשתם לבצע?

נובי דובוב: אני לא רוצה להיכנס בפורום הזה לפרטים.

נובי דובוב: זה מתועד בתיק.

נובי דובוב: זה לא החלטה שרירותית שלי או של איש מקצוע, להחליט לא לנתח.

נובי דובוב: הלכנו בכיוון הזה.

ציפי חוטובלי: לא ביקשתם מהמשפחה אפילו.

נובי דובוב: אדוני, לנושא תקציבים – מעולם, בטח לא בתיק הזה, ובאף תיק, תקציב לא היווה – אנחנו מוציאים המון משאבים- - -

אמנון כהן: כך צריך להיות.

נובי דובוב: נכון, זה תפקידנו, והתפקיד שלנו הוא לא לסגור תיק, אלא לדעת מה סיבת המוות, ודאי במקרה הזה.

אמנון כהן: בבקשה.

שמואל לנקרי: אדוני היושב-ראש, לא ייתכן שאחרי שלושה וחצי חודשים שהתיק הזה מתגלגל ויש תחקירים, מגיע לפה נציג משטרת ישראל, ובהיתממות – הוא לא יודע מה הדובר הוציא, הוא לא בקשר עם הדובר.

שמואל לנקרי: אדוני, לא רק שהוצאתם הודעת דובר מייד אחרי, וכולם קיבלו אותה – כנראה שרק אתה לא, אלא גם הוצאתם תגובה ששה ימים אחרי זה ב"וואלה!" תגובה מפורטת: מדובר בהתאבדות.

שמואל לנקרי: עם כל הכבוד, זה עלבון לאינטליגנציה, להגיע לדיון כזה, ולהגיד: אני לא יודע מה יצא, מה לא יצא.

שמואל לנקרי: זו היתממות.

שמואל לנקרי: בא קצין משטרה ממשטרת גולן, מודיע לאחותי קבל עם ועולם, אומר לה: גברת, בעלך התאבד – תוך שעתיים.

שמואל לנקרי: האם הוא קיבל את המידע הזה ממני או ממך?

שמואל לנקרי: ורב פקד יוסיפוב, שהוא קצין החקירות והמודיעין של מחוז שומרון, עמד אתי בקשר ביום שלמחרת הרצח.

שמואל לנקרי: הוא לא רצה נתיחה של הגופה, הוא פקסס לאבו-כביר ויתור, וכל התכתובות שיש בתיק, ושאתם כביכול מסתמכים עליהן, זה אולי דיבורים שלכם.

אמנון כהן: אני לא חוקר.

אמנון כהן: הצפנו את הנושא.

אמנון כהן: הנושא הוא חשוב.

אמנון כהן: האמרה של נציג המשטרה, שאומר שלא הוכח עדיין שמדובר בהתאבדות, זו אמירה חשובה.

אברהם מיכאלי: לא רק זה; הוא אומר כאיש מקצוע בשטח, הוא היחיד שמטפל בתיק הזה.

אמנון כהן: הוא בר-סמכא.

אמנון כהן: אני חייב לסיים את הדיון הזה.

אמנון כהן: כיבדתי את המשפחה, כיבדנו את הגופים, שמענו הכול.

אמנון כהן: בבקשה.

נחום שחף: יש פה סגן ניצב בדימוס אלכס פלג, שהיה מטעמנו גם כן בזירה, הוא מבקש דקה.

נחום שחף: אלכס פלג כתב את הספר על חקירת התאבדויות מטעם משטרת ישראל, הספר הרשמי של חקירת התאבדויות של משטרת ישראל, שמאושר על-ידי ראש המז"פ.

אלכס פלג: אני הייתי ראש מעבדה ניידת, פרשתי ב-99'.

אמנון כהן: יש מעבדות חדשות היום, דברים חדשים, מדהימים.

אלכס פלג: הגופות נשארות אותו דבר.

אמנון כהן: אני מסכים.

אלכס פלג: במקרה הזה יש שש-שבע נסיבות שמצביעות, שאין פה מקרה של ירי עצמי, ואפרט אותן.

אמנון כהן: לא צריך.

אמנון כהן: תן את זה למשטרה.

אלכס פלג: כשהייתי במשטרה, עשיתי את זה, וקיבלו את דעתי.

אלכס פלג: יש דברים שהמשטרה התעלמה מהם- - -

אמנון כהן: זה אנחנו רואים.

יעקב כץ: הוא אומר שהמשטרה לא סיימה את החקירה.

יעקב כץ: המשטרה הודיעה היום שלא היתה התאבדות.

יעקב כץ: אמרו שההודעה על התאבדות לא קיימת יותר, וזה הדבר הכי חשוב שיצא מהישיבה היום.

אמנון כהן: אם יש לך ממצאים, דרך המשפחה או דרך המשטרה, להעביר – כולנו רוצים להגיע לחקר האמת.

אמנון כהן: לכן החקירה לא הסתיימה.

אמנון כהן: כל חומר שיש לך, רלוונטי לנושא, וכל אחד שיש לו להאיר – הם עושים עבודה, אבל כמו שהוא מצא כדור פתאום, אחרי כמה זמן.

אלכס פלג: ידע אני יכול להסביר, אני לא יכול להעביר.

אלכס פלג: הם השתמשו בידע שלי, אני עכשיו מחוץ למשטרה, הידע הזה לא קיים שם.

אלכס פלג: הם החליטו לא להביא מעבדה ניידת.

אלכס פלג: מעבדה ניידת לא היתה בשטח.

אלכס פלג: כראש מעבדה ניידת, ואחד שטיפל במאות מקרי התאבדויות, יש דברים שלדעתי, פספסו.

אלכס פלג: אם הם יגיעו לזה בחקירה - מה טוב.

יעקב כץ: תאמר אותם.

אלכס פלג: טוב.

אלכס פלג: אחד הדברים, הם עשו בדיקת הטבעת ברזל על היד, כלומר אם מישהו לוחץ על ההדק, חייב להיות פס של ההדק על האצבע.

אלכס פלג: לא רואים את הפס הזה.

אלכס פלג: לאחר ששה כדורים הפס הזה חייב להיות, בעיקר כשרואים ממצא אחר של ברזל על כף היד; כולם מדברים על ההתזות שעל גב כף היד.

אלכס פלג: זה ממצא שהכנסתי לספר.

אלכס פלג: כשמישהו מקרב את האקדח והקליע חודר, הוא קודם כל מתיז – לא מעיף טיפות דם אלא התזות של דם על היד האוחזת.

אלכס פלג: אם אין ההתזות האלה, שמו שנמצאו על היד של השר עופר בזמנו – אין כאן התאבדות.

אלכס פלג: לא יכול להיות שעל האקדח יהיה כתם דם, ועל הידיים אין; ששה כדורים – מעולם לא ראיתי, אלא אם כן מישהו מתאבד בנשק אוטומטי – גם אז הלחיצה מפסיקה אחרי שלושה-ארבעה כדורים.

אלכס פלג: אין דבר כזה, של ששה כדורים – הוא יוצא למטווח, הוא לא יוצא להתאבדות; גם הנסיבות כאן מאוד מוזרות ביחס לכל התאבדות אחרת שטיפלתי.

אלכס פלג: לכן סימני השאלה כאן צועקים – לא רק ברורים.

אמנון כהן: האח, בבקשה.

חיים טלבי: שלושה מקרי רצח אירעו בתחקיר, שהמשטרה קבעה שזה התאבדות - זה נטע סורק, ענת אלימלך ומקרה בנתיבות.

חיים טלבי: יותר מזה – משטרת אריאל, יש קופת שרצים מאחוריה.

חיים טלבי: לפני חמש שנים בכתבה קבע בית משפט: התנהלות עבריינית ופרובוקטיבית של קציני מחוז ש"י, שם קבעו שרכז המודיעין, יעקב גולן, מילא דוחות שקריים, גיל דשא, קצין החקירות ואליעזר אלהרר, שהיה מפקד יחידה מרכזית במחוז, ביימו סרט על אנשי יצהר, שגנבו טלאים.

חיים טלבי: חויבו בעשרות-אלפי שקלים.

חיים טלבי: מי שהיה מפקד המשטרה, עבר כעת תפקיד, קראו לו נציב חגי דותן.

חיים טלבי: כתבה שלמה, שהוא לא נקי מכל מיני דברים שהוא עשה.

חיים טלבי: המשטרה הזאת צריכה לעבור בדיקה יסודית, והדרישה פה היא צוות חדש של חקירה – לא אותו צוות.

חיים טלבי: זה אל"ף-בי"ת בדרישת המשפחה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: בבקשה.

ברוריה טלבי: אני אשתו של משה.

ברוריה טלבי: אולי לא הזכירו, אבל הוא נצר לשושלת עדס המפוארת, מרבני עדס.

ברוריה טלבי: שהמשטרה תסתכל עכשיו על השבט שלנו, על שבעת היתומים, על החתנים, על הכלה, על הנכדים.

ברוריה טלבי: הרסתם לנו את החיים.

ברוריה טלבי: אין לנו יום, אין לנו לילה.

ברוריה טלבי: אני מנהלת, זוכת פרס חינוך לשעבר.

ברוריה טלבי: התפטרתי מהעבודה.

ברוריה טלבי: איך אפשר, כשאומרים לך שהבעל שלך, הכי צדיק, הכי שמח, הכי תמים, שנוסע לבקר נכדה, מודיעים לנו כזאת הודעה?

ברוריה טלבי: הסבל והייסורים שלנו הם ללא נשוא.

ברוריה טלבי: אני מדברת בשם כולנו.

ברוריה טלבי: העוול גדול.

ברוריה טלבי: הדם של בעלי זועק מהאדמה.

ברוריה טלבי: לא ייתכן שתחזיקו אותנו עוד יום בלי האמירה, שאתם בודקים פה רצח, ושנמשיך עם הסבל הזה.

ברוריה טלבי: זה לא יכול להיות.

ברוריה טלבי: אנחנו מבקשים את הדבר פשוט.

ברוריה טלבי: לא אספר על עוד, אבל לי איציק יוסיפוב, שהוא פקוד שלך, והיה בשטח, בטלפון אמר לי ברבע לארבע: גברת טלבי, בעלך התאבד, כך שזה לא יכול להיות, חוץ מהקצין של משטרת קצרין.

ברוריה טלבי: איזה לשון הרע, איזה בושות, מה ספגנו, מה עשינו.

ברוריה טלבי: עשרים שנה אנחנו בגולן, עלינו כי בעלי שירת שם באוגדה 36 כרב צבאי, ומדינת ישראל היא זאת שמגרשת אותי משם, ולוקחת אותי בחזרה למקום שהוא היום לא נודע, כי אני – אנחנו הכי שפויים, והפכו אותנו להזויים, שזה הדבר הכי נורא שהיה יכול להיות.

ברוריה טלבי: אני דורשת את השם של בעלי, אני דורשת את הדם, אני דורשת את זה בשם כל היתומים ובשם כל המשפחה, ואני חושבת שכמו שהמשטרה נתנה הודעה קבל עם ועדה, אני דורשת שהיא תיתן גם הודעה של קבל עם ועדה, שהיא חוקרת רצח, משהו שהוא רשמי ולא כל מה שנתנו לנו מאז, מי"ז באדר ב'.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, כבר שלושה חודשים מאז שהתחילה החקירה הזאת, האם שללתם את האפשרות שמדובר בהתאבדות, ואתם יכולים כאן, בפני המשפחה, לומר שמדובר בתיק רצח?

אמנון כהן: אתן זכות תגובה.

נובי דובוב: לא שללנו שום כיוון, לא שללנו גם נושא של התאבדות.

נובי דובוב: אני לא פה לייצג עמדה כזאת או אחרת – אני פה בודק את זה מקצועית, חקירתית, וכל מה שעלה פה, כולל ממומחים, נבדק, חד-משמעית, וזה מונח בפני פרקליטה, ואם היא תחליט על כיוון חקירה אחר, או להנחות אותנו דברים אחרים - נבצע.

ציפי חוטובלי: אם ימונה צוות חקירה חדש?

ציפי חוטובלי: אנחנו דורשים צוות חקירה חדש, אדוני היושב-ראש.

אמנון כהן: אני מסכם את הדיון הזה, הטעון, הקשה.

אמנון כהן: כל הנושא טעון, כל נושא כזה טרגי הוא טעון, אבל פה הוא מכה כפולה, כי ההכרזה יצאה מיידית ובלי בדיקה.

אמנון כהן: אם אחרי שלושה ימים, הייתם חוקרים, והייתם מגיעים למסקנה כזאת, אולי היה מובן, אבל ככה, בלי בדיקה, אחרי עשרים דקות יצאה הודעה, ועכשיו אתה אומר שבודקים את כל הכיוונים כולל המקרה הזה, אבל זה כבר יצא כעובדה, לכן כבר כל שלל הדברים הולכים כאילו פחות חשובים.

אמנון כהן: לכן אם מהרגע הראשון, במקום שהייתם אומרים במקום התאבדות, הייתם אומרים שזה מקרה מוות קשה, שכל הכיוונים פתוחים, אנחנו בוחנים, ואחרי שבוע, עשרה ימים, חודש נגיע למסקנות ונודיע למשפחה, לציבור – היה אחרת, אבל זה שהיתה קביעה מיידית, שהיתה פה התאבדות – יש לנו בעיה עם זה.

אמנון כהן: לכן קודם כל להעביר מסר למעלה, ואני כבר אבקש מהדובר שיאמר לנו, מאיפה הוא קיבל אינפורמציה.

אמנון כהן: נחליט אם נעשה את זה בדיון כאן או בדיון אצלי.

אמנון כהן: נבקש ממך, כבוד האחראי על הצוות, לא לחסוך כלום כאן, ואם צריך להקים צוות חדש, או לעבות את הצוות עם עוד אנשי מקצוע, לעשות את זה.

אמנון כהן: זה מקרה קשה, מקרה שנגע ללבו של כל אזרח במדינת ישארל, גם אחרי התחקיר הזה שהיה בטלוויזיה.

אמנון כהן: אתה לא מתאר לעצמך כמה אנשים התקשרו לכאן, כמה אנשים רצו להיכנס, לשמוע את הדיון, כאלה גם שנכוו מפעילות המשטרה בגלל שליפות ההודעות האלה.

אמנון כהן: צריך לעשות את זה – לבדוק עשר פעמים.

אמנון כהן: הנושאים האלה כאובים מאוד בחברה הישראלית, יש הרבה מאוד משפחות שנפגעו מכך.

אמנון כהן: רצו פה הרבה להגיע, פה יכול היה להיות דיון תוסס מאוד.

אמנון כהן: אני לא בעד דיונים כאלה, אני רוצה להגיע לחקר האמת, והדיון הזה הוא בשידור – הרבה מאוד משפחות רואות את הדיון הזה, לכן אני חושב שצריך מסר – לא יד קלה על ההודעה המיידית, לא חייבים לומר מייד: אנחנו יודעים הכול, כולנו חכמים, כולנו יודעים את התורה, כולנו יודעים הכול.

אמנון כהן: תן לזמן לעשות את שלו, להביא צוותים, לבדוק את הדברים, גם בנושא הזה, גם בנושאים הבאים חלילה שעלולים להתרחש.

אמנון כהן: אנחנו מבקשים מכם לעדכן את הוועדה, אנחנו רוצים שתעשו כמה שיותר מהר, להגיע לחקר האמת, לעבות את זה עם עוד כמה חוקרים, לומר: גם אם טעינו, כמערכת, לומר: נבדקו כל ההיבטים, כל כיווני החקירה, בסוף מסתבר שזה היה נושא אחר לגמרי, ואנחנו לא מתביישים, אנחנו מצטערים בפני המשפחה - כי המשפחה צריכים לעקור ממקום יישובם, שהם חיים שם שנים, מספר דורות, בגלל הבושה – זה לא פשוט.

אמנון כהן: גם הדובר – נתפוס אותו לשיחה.

אמנון כהן: לא יכול להיות דבר כזה.

אמנון כהן: פעמיים הרגו את המשפחה - המקרה הטראגי ועוד ההודעה הזאת.

אמנון כהן: תוך שבועיים-שלושה הנושא ייגמר?

נובי דובוב: אני לא יכול לתחום, כי התיק בפרקליטות מחוז מרכז, ואני לא יכול לתחום את הזמן עבורם.

אברהם מיכאלי: אפשר לקבל מכם התחייבות פה לוועדה, שתוציאו הודעה מבהירה, שהדוברות הקודמת או מי שהוציא את זה, היתה טעות?

אברהם מיכאלי: היתה הודעה.

אברהם מיכאלי: המשפחה כרגע לא מבקשת מכם:

אברהם מיכאלי: סיימו את החקירה תוך חודש – זה זמן שלכם.

אברהם מיכאלי: מצד שני, הכתם שהוטל על המשפחה – זה מה שמפריע להם הכי הרבה.

אברהם מיכאלי: למה אי-אפשר להוציא על זה הודעה מבהירה, שאם היתה הודעה כזאת, היתה הודעה בטעות?

נובי דובוב: היושב-ראש קבע פה, שהוא יבדוק עם הדוברות.

נובי דובוב: אם הדובר- - -

ציפי חוטובלי: מה זה "אם"?

ציפי חוטובלי: זה קרה.

תהילה חן: כמו שרצתם להגיד בעיתונות, שזה, ככל הנראה, התאבדות, אנחנו דורשים עכשיו שתרוצו לעיתונות, ותגידו שאתם חוקרים רצח.

תהילה חן: מה כל כך מסובך, לומר שאתם חוקרים פה תיק רצח?

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, בנושא ההבהרה – עכשיו כבר אפשר להבהיר, שלא מדובר בהתאבדות.

ציפי חוטובלי: בנוסף, נהלים – איך המשטרה מתייחסת, כשמוצאים אדם ללא רוח חיים, איך המשטרה מתייחסת, כשהיא מודיעה למשפחה?

ציפי חוטובלי: נהלים מסודרים לגבי דרך ההודעה.

ציפי חוטובלי: כאן היתה דרך הודעה שפשוט רצחה את המשפחה.

ציפי חוטובלי: מי שמלבין פני אדם ברבים, כאילו שופך דמים.

ציפי חוטובלי: הדבר הזה חמור מאוד.

ציפי חוטובלי: צריך להיות נוהל מסודר של איך מודיעים למשפחה במקרה קשה כזה.

אמנון כהן: תודה רבה, הישיבה נעולה.