ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 182, 2011-06-28 13:00

דני דנון: אני מתכבד לפתוח ישיבה של ועדת עלייה, קליטה ותפוצות.

דני דנון: חלק מהאנשים כבר יצאו לחופשת הקיץ, אבל אנחנו נערכים לשנת הלימודים הקרובה והנושא שאנחנו מדברים עליו היום בוועדה הוא הסללת תלמידים יוצאי אתיופיה לבתי ספר נפרדים.

דני דנון: הנושא הזה הגיע בעקבות ביקור וסיור של הוועדה בעיר פתח תקוה, נמצאת פה גם מנהלת בית הספר 'נר עציון' שאירחה אותנו למופת בסיור ואנחנו שמענו בסיור דברים רבים, גם ממנהלים, גם מאנשי משרד החינוך, גם מהתלמידים עצמם ולא גובשה מסקנה.

דני דנון: ההחלטה היתה שאנחנו ניפגש בכנסת ונגבש מסקנות בנושא, כאשר אני רוצה להרחיב את היריעה.

דני דנון: למרות שיש פה רבים מפתח תקוה, הדיון הוא לא רק על פתח תקוה, הדיון הוא כללי, הוא מהותי, על ההשתלבות של יוצאי אתיופיה במערכת החינוך ומה אנחנו עושים לקראת שנת הלימודים הבאה.

דני דנון: אנחנו גם ביקשנו מהמרכז למחקר ומידע של הכנסת לערוך דוח, שמוגש בפני כל החברים פה, שמסכם את כל הממצאים בנושא.

דני דנון: לפני שנפתח את הדיון אני רוצה לבקש מפלורה, שערכה את הדוח, לתת לנו סקירה קצרה של הנתונים המרכזיים בדוח.

פלורה קוך: סוגיית קיבוצם של תלמידים יוצאי אתיופיה במוסדות לימוד, בכיתות מסוימות, בעצם מכילה בתוכה מספר גורמים וביניהם הפניה של תלמידים לחינוך הממלכתי דתי, בשל חלק מתהליך הגיור, והפניה למסלולי לימוד טכנולוגיים מקצועיים.

פלורה קוך: אני אפרט כמה מהנתונים המרכזיים במסמך שלנו.

פלורה קוך: כיום לומדים במערכת החינוך בישראל קרוב ל-43,000 תלמידים יוצאי אתיופיה, כשליש מהם הם ילידי אתיופיה.

פלורה קוך: למרות שאין בידינו נתונים לגבי מוסדות הלימוד ברחבי הארץ ולגבי ריכוז אוכלוסייה זאת בהם, נמסר לנו ממשרד החינוך---

דני דנון: למה אין את הנתונים?

דני דנון: אי אפשר לקבל אותם?

פלורה קוך: הם לא התקבלו לפני מועד הגשת המסמך, אבל יש לנו נתונים משנה קודמת, שבעצם מהם אפשר כן ללמוד לגבי הפיזור.

פלורה קוך: אנחנו יודעים שהשנה יש לנו 10 גני ילדים ובית ספר יסודי אחד שבהם כל התלמידים יוצאי אתיופיה.

דני דנון: באיזה יישובים 10 גני הילדים?

פלורה קוך: אני אשמח אם משרד החינוך יספק את הנתונים האלה.

קריאה: למה שהיא לא תציג?

קריאה: אולי יש יותר?

דני דנון: את יודעת את הנתונים?

פלורה קוך: לי אין את הנתונים.

דני דנון: אז תיכף גב' שריר תפרט.

פלורה קוך: כמו כן ישנם 75 גני ילדים, 17 בתי ספר יסודיים, 4 חטיבות ביניים ו-7 חטיבות עליונות בהם שיעור יוצאי אתיופיה הוא יותר מ-50% מכלל התלמידים.

פלורה קוך: סדרי גודל; סוגי המוסדות האלה שבהם מדובר על יותר מ-50% מקרב כלל התלמידים, בשנה שעברה הכילו כ-3,000 תלמידים יוצאי אתיופיה.

פלורה קוך: מבחינת שיעורם של יוצאי אתיופיה בפילוח לפי סוג הפיקוח הממלכתי דתי והממלכתי.

פלורה קוך: ראמ"ה (הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך) מצאה בשנת הלימודים הקודמת כי שיעור התלמידים יוצאי אתיופיה בחינוך הממלכתי דתי הוא כ-50% מקרב כלל התלמידים, בעוד ששיעור התלמידים מכלל התלמידים במערכת החינוך הוא כ-17%.

פלורה קוך: עוד נתון אחד הוא שנראה שבמעבר בין בית הספר היסודי לחטיבה העליונה והתיכונים, ישנו מעבר של יוצאי אתיופיה מהחינוך הממלכתי דתי לחינוך הממלכתי.

פלורה קוך: לגבי הישגים של יוצאי אתיופיה בבחינות - אנחנו רואים שמבחינת ההישגים שלהם במיצ"ב, ראמ"ה לא מצאה הבדל משמעותי בין הפיקוח הממלכתי דתי לפיקוח הממלכתי, אבל נתון נוסף הוא שבשני סוגי הפיקוח ההישגים הם נמוכים ביחס להישגי כלל האוכלוסייה.

פלורה קוך: מבחינת הנתונים לשיעורי הזכאות לבגרות - בדקנו בפילוחים לפי הנתיבים הטכנולוגיים והחקלאיים, ראינו שבנתיבים האלה שיעורי הזכאות לבגרות בקרב האוכלוסייה הזאת נמוכים במיוחד, הם עומדים בין 21% ל-27% וכפועל יוצא מזה גם הקבלה לאוניברסיטאות היא קשה יותר והעמידה בסף הקבלה הוא נמוך.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני אבקש מגב' מאיה שריר, מנהלת אגף קליטת תלמידים עולים להשלים את הנתונים קודם, לפני שניגע במהות, מבחינת איזה אותם 10 גני ילדים ובתי ספר, באיזה יישובים הם נמצאים.

מאיה שריר: כמובן שגני הילדים נמצאים בהתאם לשכונות.

מאיה שריר: חשוב להבין כיצד נוצר מצב כזה של גן או בית ספר שהוא עתיר יוצאי אתיופיה.

מאיה שריר: כמובן שהבסיס הוא המגורים בשכונות, ומכיוון שיש ריכוז בשכונות מסוימות, יש נטייה של המשפחות לגור ביחד, בתי הספר כמובן, וגני הילדים, מן הסתם לא מסיעים ילדים בגנים, זה תהליך חברתי.

מאיה שריר: זאת אומרת מערכת החינוך פה משקפת את פני החברה.

מאיה שריר: המצב בשטח של השכונות, מכיוון שאין פיזור של אוכלוסייה, אין משכנתאות, דיברנו על זה כבר אתמול, זה לא מאפשר אינטגרציה והגנים באמת משקפים את המצב בשטח.

מאיה שריר: יש מקומות כמו באר יעקב, חדרה, פתח תקווה, ראשון לציון, שכונות מסוימות שבהם באמת הגנים הם 100%.

מאיה שריר: ברחובות גן אחד גם כן.

מאיה שריר: אבל צריך לקחת בפרופורציות קצת.

מאיה שריר: כמובן שדבר ראשון חשוב זה פיזור האוכלוסייה ולדעת שהכל נובע ממקום המגורים ומהשכונה.

מאיה שריר: דבר שני, ברגע שחברת הכנסת לימור לבנת, היום שרת התרבות, לשעבר שרת החינוך, כן ניסתה לקבוע מדיניות של פיזור, איזה שהוא מינון מסוים, היה בג"צ.

מאיה שריר: יש לנו את הבג"צ משנת 2002, שאוסר על הפיזור ועל הסעות ועל קביעת מינון.

מאיה שריר: אנחנו רואים כולנו את הנחישות של שר החינוך, חבר הכנסת גדעון סער, שבשנת תש"ע, תחילת שנת הלימודים, כאשר היתה בעיה בפתח תקווה, שלושה בתי ספר שלא הסכימו לקבל, הוא הפסיק את התקצוב, הם עמדו בפני סגירה והם קיבלו את הילדים.

מאיה שריר: אז בהחלט הנטייה של משרד החינוך היא כן לפזר ולגרום לאינטגרציה.

מאיה שריר: ראוי לזכור עוד דבר, הנטייה של העולים היא ללכת לחינוך הממלכתי דתי.

מאיה שריר: יש מקומות שהחינוך הממלכתי דתי הוא מאוד מועט לעומת הממלכתי ורואים את זה היטב בנתונים.

מאיה שריר: אם מספר הילדים ביסודי בממלכתי ובממלכתי דתי הוא כמעט זהה, זה 18,000 לעומת 22,000, הרי שמבחינת האחוזים בממלכתי דתי זה 8% ובממלכתי זה 2%.

מאיה שריר: זאת אומרת הממלכתי מאפשר הרבה יותר פיזור.

דני דנון: לגבי הבג"צ, זו נקודה שבעבר התייחסנו אליה, לא להגיד להורים, 'אתם חייבים לשלוח את הילד, יש מכסות', אבל אם אתם מחליטים לסגור את בית הספר או הגן ומאלצים את הפיזור, יש בעיה משפטית עם זה?

מאיה שריר: אני לא יודעת.

מאיה שריר: ראוי לפנות ללשכה המשפטית, אבל אני יודעת שבית ספר שלא עמד בתפקוד, ויושבת פה מנהלת מחוז מרכז, דר' סולי נתן, בית ספר בלוד, שלא עמד בקריטריונים כנראה לשביעות רצונה, נסגר, בית ספר 'הבנים'.

מאיה שריר: וגם בית ספר 'נר עציון' בפתח תקוה.

מאיה שריר: אין הסעות של ילדים בני הקהילה לבית הספר ויש פתיחה של אזורי רישום.

מאיה שריר: זאת אומרת כן יש אפשרות לנסוע ולעבור מעבר.

מאיה שריר: יוזמה נוספת של שר החינוך היתה לאפשר בתי ספר ממלכתיים, עם תוספת של לימודי יהדות, אבל פה זה לא התאפשר רק בגלל החינוך הממלכתי דתי, הדרישות של הדת.

מאיה שריר: מכיוון שאין אפשרות כזאת אנחנו עושים מאמצים לחזק את בתי הספר עתירי העולים, השר הנחה את המנהל הכללי לחזק את בתי הספר עתירי בני הקהילה, יש לנו תכניות.

מאיה שריר: היינו ביחד בחיפה, בסיכום שלנו עם בית ספר 'יבנה' בחיפה קיבלנו תכנית להפוך את בית הספר למצוין בספורט ובאמנות.

מאיה שריר: תכנית שתופעל.

מאיה שריר: גם בבאר יעקב הכנסנו תכנית.

מאיה שריר: הכוונה היא לחזק את בתי הספר האלה, שיהיו גם אבן שואבת לסביבה, כי בית ספר שיהיה מצוין בספורט ובאמנות, אנחנו מצפים שייכנסו עוד תלמידים מהאזור.

דני דנון: תודה.

דני דנון: יש פה נציג משרד המשפטים, אולי אתה תוכל להתייחס לשאלה לגבי הנושא של התגברות על פסיקת בג"צ על ידי סגירת בתי ספר או מוסדות חינוך?

יעקב פרידברג: עד כמה שאני מכיר את המצב המשפטי, יש חקיקה שמסדירה את הנושא של אזורי רישום וכן הלאה, כמו שהוצג, וצריך יהיה לשנות חקיקה כדי להביא למצב שבו ילדים בגן ילדים לא לומדים על פי אזור הרישום שלהם.

דני דנון: לא, זה לא מה שהתכוונתי.

דני דנון: אני התכוונתי, נגיד תהיה החלטה היום בוועדה שהשר יחליט לאמץ אותה, שבאופן מודע רוצים לפזר את מוסדות החינוך בעלי אחוז מסוים, אי אפשר לחייב את ההורים לשלוח את הילדים למוסדות אחרים, אבל אם אתה מחליט לסגור מוסדות מסוימים ובעצם הסגירה אתה מאלץ את ההורים לפזר את הילדים למוסדות אחרים?

יעקב פרידברג: נדמה לי שזה ייצור בעיות משפטיות מורכבות מאוד.

יעקב פרידברג: הזכות לשוויון בחינוך היא זכות חוקתית וחלק מהזכות הזאת אומרת שיש לך גם מוסד שהוא קרוב לבית שלך, שהוא לא רחוק.

יעקב פרידברג: אני אומר את זה אינטואיטיבית, זה דורש התייחסות מאוד---

שלמה מולה: אם תהיה יוזמת חקיקה שמגבילה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מדר' סולי נתן, את היית איתנו בסיור בפתח תקוה וגם התרשמנו מההשקעה בילדים, מההשקעה של המשרד, וראויה לציון הפעילות של המשרד, אבל מצד שני, כשדיברנו עם הילדים, דר' נתן, ושאלנו אותם 'הייתם רוצים ללמוד עם ילדים לא אתיופים כבר עכשיו, לא כשאתם עולים לחטיבה?', זה לא היה סקר מייצג, אבל התשובות שקיבלנו היו שהם היו כן מעדיפים והשאלה היא מה המשרד עשה מאז הסיור עד היום בנושא הזה.

סולי נתן: ראשית, כפי שאמרה גב' מאיה שריר, המדיניות של שר החינוך ושלנו היא כמובן ליצור אינטגרציה כמה שאפשר.

סולי נתן: שר החינוך נותן תשומת לב רבה, כפי שאמרתי גם בפעם הקודמת, לנושא הזה, והוא נמצא איתנו בקשר מתמיד ובשיחות תמידיות לגבי התנהלות העניין.

סולי נתן: אני יכולה לתת לך מספר דוגמאות מה נעשה מאז.

סולי נתן: היתה לי שיחה עם מחזיק תיק החינוך, למשל, ברחובות, שיש שם בית ספר מצוין, בית ספר 'הדרים', שנמצא בשכונת קרית משה, בית ספר שגם המחוז משקיע משאבים רבים כדי לקדם את התלמידים, אבל גם את כישוריהם, ליד אותה שכונה בונים עכשיו שכונה חדשה, בשיחה שהיתה לי עם זוהר בלום נאמר לי שבהחלט יש חשיבה לגרום לכך שהתושבים שיגיעו לשם יופנו וישובצו בבית ספר 'הדרים'.

סולי נתן: קבענו שאנחנו מקיימים פגישת עבודה בשנת הלימודים הבאה מפני שעדיין לא אוכלס המקום, כדי לקדם את העניין הזה לשנת הלימודים תשע"ג.

סולי נתן: יחד עם זאת, אם אנחנו תמיד חוזרים לפתח תקוה, קיימנו שם ישיבה, אתה ראית את בית הספר, השקעה רבה בתלמידים, בפתח תקוה עצמה אנחנו קבענו דבר כזה; שר החינוך בראש ובראשונה חייב את כל מוסדות החינוך, את המוכר שאינו רשמי, להשתתף במשימה הלאומית של קליטה נאותה של תלמידים שהם יוצאי אתיופיה.

סולי נתן: כפי שנאמר כבר, ואמרנו את זה גם בעבר, אכן בשנת הלימודים הנוכחית המדיניות של השר והיוזמה של השר הוחלה על בתי הספר כולם.

סולי נתן: בית ספר 'נר עציון' נמצא בשכונה שהיא מאוכלסת בתלמידים יוצאי אתיופיה, כפי שנאמר כאן, אזור הרישום של התלמידים האלה, בית ספר 'נר עציון', זה חוק מדינת ישראל, הרשות קובעת את אזור הרישום, יש בית ספר שכונתי---

דני דנון: אם בית הספר ייסגר בשנה הבאה, מה יקרה לתלמידים?

סולי נתן: אם אנחנו הולכים לעניין של סגירת בית ספר, אנחנו צריכים לשבת עם הרשות המקומית ועם הפיקוח ולתכנן איך אנחנו עומדים במשימה הזאת, אבל אני אומר לך את המהלכים שעשינו וחשוב לדעת אותם.

סולי נתן: נתנו אפשרות בחירה להורים, ולהתחיל מן הקל אל הכבד: ראשית לא נתנו לתלמידים ממוצא אתיופי שהם מחוץ לאזור הרישום ללמוד בבית ספר 'נר עציון'.

סולי נתן: בעבר התנקזו לתוך 'נר עציון' תלמידים שהם לא מהשכונה והם היו יוצאי אתיופיה.

סולי נתן: אז ראשית פיזרנו אותם לבתי הספר האחרים, הממלכתיים או הממלכתיים דתיים, בהתאם לרצונם של ההורים.

סולי נתן: הפעילות השנייה והדרך השנייה שפעלנו זה לאפשר לכל הורה שמבקש ללמוד בחינוך הממלכתי לבחור את בית הספר שלו, בחירה חופשית של ההורים, הם יבחרו גם את בית הספר הממלכתי.

סולי נתן: וכך היה, נרשמו הרבה תלמידים לחינוך הממלכתי בשנת הלימודים הנוכחית.

סולי נתן: לא תלמיד אחד, אני מדברת על קבוצה גדולה של תלמידים.

סולי נתן: הדבר השלישי, אנחנו מקיימים ועדה, והוועדה הזאת היא ועדה שקיימת בכל יישוב ויישוב אבל גם בפתח תקוה, תלמידים שרוצים ללמוד מחוץ לאזור הרישום, מתקיימת ועדה שדנה בפנייה של כל אחד ואחד.

סולי נתן: בוועדה הזאת, של תלמידים מהשכונה שרוצים ללמוד מחוץ לשכונה של 'נר עציון', יש גם נציגות של המחוז ושל הפיקוח הממלכתי דתי אבל גם נציגות של הפיקוח הממלכתי.

סולי נתן: הוועדה דנה לגופו של עניין על כל מקרה ומקרה.

שלמה מולה: מי שרוצה לעזוב את בית הספר?

קריאה: כן.

סולי נתן: אני מספרת על הפעילויות שאנחנו עושים כרגע.

סולי נתן: אני חושבת שאלה שלושה נושאים מאוד מאוד רציניים, שאפשרנו להורים בחירה, ללמוד מחוץ לאזור הרישום שלהם כפי שמחייב הסמכויות של הרשות המקומית וחוק מדינת ישראל.

דני דנון: אבל, דר' נתן, לפי הנתונים שאת מציגה בפנינו נשב פה גם עוד שלוש, חמש, עשר שנים ובאותן שכונות עתירות עולים יוצאי אתיופיה עדיין יהיו מוסדות חינוך על טהרת יוצאי אתיופיה.

סולי נתן: אני רוצה לומר לך עוד דבר אחד, יש הורים שמאוד שבעי רצון מ'נר עציון' ולא רוצים ללמוד בבית ספר אחר.

סולי נתן: כשסגרתי את בית הספר 'הבנים' בלוד, סגרתי אותו בראש ובראשונה מפני שלא הייתי מרוצה מתפקודו של בית הספר, מההישגים הלימודיים של התלמידים ומההתנהלות שלו.

סולי נתן: ואכן, בשל כך קיימנו קשר עם הקהילה של יוצאי אתיופיה, עם ההורים, עם המורים, עם הרשות, והילדים היום נמצאים בבתי ספר אחרים.

סולי נתן: זה בית ספר ממלכתי, אבל גם אפשרנו להורים לבחור את בית הספר שלהם מחוץ לאזור הרישום.

סולי נתן: בכל אופן, אם אנחנו חוזרים ל'נר עציון', 'נר עציון' מונה היום לשנת הלימודים הבאה כ-300 תלמידים.

דני דנון: עם תלמיד אחד שהוא לא יוצא אתיופיה.

סולי נתן: שניים, אם לדייק.

דני דנון: זה שיפור של 100%.

דני דנון: כשאני הייתי שם היה תלמיד אחד, בטח זו האחות הקטנה.

קריאה: אבל גם תושבי השכונה הם 100% אתיופים.

איציק עובדיה: אחד מהם זה הבן של המורה שמלמד בתוך בית הספר.

דני דנון: לא, עכשיו יש שניים.

סולי נתן: ואלה התלמידים שגרים בשכונה.

דני דנון: שוב, הנתונים ב'נר עציון'; כמה תלמידים בשנה הבאה?

סולי נתן: אומרת המנהלת 300.

דני דנון: מתוכם שניים הם לא יוצאי אתיופיה.

סולי נתן: יחד עם זה, אנחנו משקיעים, על פי יוזמתו של השר, משאבים גדולים מאוד לתוך בית הספר, גם הרשות וגם משרד החינוך.

סולי נתן: אני מוכרחה לומר לך ששר החינוך נתן את כובד משקלו בעניין ואני חושבת שהתלמידים מקבלים מעל ומעבר למה שהיו מקבלים אם היו משובצים בבתי ספר אחרים שפזורים ביישוב.

שלמה מולה: מה ההישגים שלהם?

סולי נתן: ההישגים הם בהתאם ואני מרשה למנהלת על ההישגים.

מזל שטרית: בהשוואה לבתי ספר כמו שלנו, אנחנו---

שלמה מולה: אל תיקחי אותי למקומות שיש 100% אתיופים ותשווי, אני רוצה שאת תיקחי את בית הספר שלך מול בית ספר איכותי בשכונה אחרת בפתח תקוה.

שלמה מולה: שם אני רוצה את ההשוואה הזאת.

מזל שטרית: אנחנו בממוצע טוב ואנחנו רק בעלייה וזה מאוד חשוב.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מעורך דין יצחק דסה, המנהל הכללי של 'טבקה'.

דני דנון: בבקשה.

יצחק כהן: קודם כל אני רוצה לברך את יושב ראש הוועדה על קיום הדיון הזה, אם כי ציפינו שהדיון הזה יתקיים, לאחר החלטה של כבוד היושב ראש, בשיתוף עם ועדת החינוך.

יצחק כהן: צריך לומר, הבעיה לא נוצרה סתם, לבעיה יש אבות ויש בנים.

יצחק כהן: האבא הוא משרד החינוך והבנים הם הרשויות המקומיות.

יצחק כהן: על פי הבדיקה שלנו אין רצון אמיתי וכוונה אמיתית להתמודד עם הבעיה.

יצחק כהן: בעבר משרד החינוך ניסה להתמודד עם הנושא על ידי קביעת מכסות, שזה בניגוד לחוק שכנסת ישראל חוקקה אותו, שאומר שאסור להפלות ילד בגלל מוצאו, או מעמדו הסוציו אקונומי.

יצחק כהן: הנושא הגיע לבג"צ, בג"צ פסק את מה שפסק ומשרד החינוך היה צריך להתמודד עם הבעיה.

יצחק כהן: עד היום אנחנו לא רואים התמודדות אמיתית של משרד החינוך עם הבעיה עצמה.

שלמה מולה: הבג"צ הזה עשה רע מאוד.

שלמה מולה: הוא לא נתן אפשרות למשרד החינוך ללכת עם ההחלטה הזאת של להגיע למצב של 10%, 6%, 7%, להגיע למצב של פיזור.

שלמה מולה: הבג"צ עשה שירות רע.

שלמה מולה: בוא נסכים קודם כל על הנקודה הזאת.

יצחק כהן: תפקידו של בג"צ לבדוק אם פעולה מסוימת היא בהתאם לחוק או לא.

יצחק כהן: בג"צ קבע שזה בניגוד לחוק.

יצחק כהן: משרד החינוך היה צריך להפיק את הלקח, כי אם יש לך באג ויש לי באג, הקריטריון לא צריך להיות צבע, הקריטריון לא צריך להיות המוצא, הקריטריון צריך להיות ההישגים הלימודיים של אותם הילדים.

יצחק כהן: אם משרד החינוך קובע שהמכסה היא הפתרון---

דני דנון: אני רוצה לקדם אותך, המצב הוא רע, אין פה אחד בחדר שאומר 'מעולה, כך צריך להיות', מה אתה מציע כדי לשפר את המצב?

דני דנון: או יש דוגמאות למקומות שעליהם אתה יכול להצביע ולהגיד 'פה עשו 1, 2 ו-3 והמצב שונה'?

יצחק כהן: אני חייב לומר שגם בהתעסקות שלנו עם 'נר עציון' ההשוואה שלהם לגבי ההישגים של התלמידים זה בהשוואה לילדים יוצאי אתיופיה אחרים, לא בהשוואה לבתי ספר אחרים.

יצחק כהן: נכון שהעמדה שלנו באה ואומרת שצריך לצאת מנקודת הנחה שילדים יוצאי אתיופיה אינם חלשים מטבעם.

יצחק כהן: ההסתכלות והסטיגמות והדעות הקדומות הקיימות הן אלה שבעצם יוצרות את הבעיה עצמה.

יצחק כהן: התפיסה היא שילדים יוצאי אתיופיה הם שווים חולשה---

דני דנון: מה אתה מציע?

יצחק כהן: אל"ף, תסתכלו על ילדים יוצאי אתיופיה כילדים שווים בין שווים.

יצחק כהן: בי"ת, משרד החינוך, לפחות כך הוא אמר, פותח את אזורי הרישום ברשויות המקומיות לילדים יוצאי אתיופיה והורה יוכל לבחור.

יצחק כהן: מה שקרה זה שבעצם יש לנו הורים שאינם יוצאי אתיופיה שמוציאים באופן מכוון את הילדים שלהם מבתי הספר והמחלקות של הרשויות המקומיות משתפות פעולה עם הורים שיש להם דעות קדומות וגזעניות, כשהרשויות המקומיות יכולות לווסת.

יצחק כהן: הרי התשובה הכי קלה זה לומר 'יש לנו בית ספר עם אחוז גבוה של אתיופים, בוא נסגור אותו'.

יצחק כהן: הראייה צריכה להיות הפוך, אם יש בית ספר כזה, הרשות המקומית ומשרד החינוך יכולים לפעול באופן אקטיבי ולראות איך הוא מווסת את זה בחזרה.

יצחק כהן: ב-'נר עציון', הייתי כן מצפה שבשנה הקרובה יבואו ויגידו 'יש לנו לא רק שני ילדים לא יוצאי אתיופיה, אלא בואו נראה איך אנחנו מצליחים לגייס הורים אחרים מאותה שכונה ללמוד בבית הספר הזה'.

יצחק כהן: אם 'נר עציון' לא הצליח לשווק את עצמו כבית ספר הישגי ולהביא ילדים שאינם יוצאי אתיופיה לאותו בית ספר, זה כישלון.

יצחק כהן: אני כן רוצה לראות במהלך השנים, גם אם אני לא סוגר את אותו בית ספר, שילדים שאינם יוצאי אתיופיה יחזרו לאותו בית ספר או ייקלטו תלמידים חדשים ללמוד באותו בית ספר.

יצחק כהן: נקודה נוספת, ברשותך, אנחנו רואים, וזה הופך להיות גם דמגוגיה, בילדים יוצאי אתיופיה כנכס, כמקור להשגת משאבים, אם אנחנו באים ואומרים, בואו נפתח בתי ספר שבהם יש ריכוז גבוה, כך נוכל בעצם לסחוט מהמדינה, מהממשלה, ממשרד החינוך, כספים, כך בעצם נשביח את אותו בית ספר.

יצחק כהן: אני חושב שצריך לבוא ולהגיד שבית ספר חייב להיות מבוסס...

יצחק כהן: אם בעבר הייתי בדעה שחשוב, ולא אכפת לי אם בשם האינטגרציה, ולא צריך לפגוע בהורים, כרגע צריך לכפות על הרשויות המקומיות שהם יבואו בתכניות מפורטות איך הם מתכוונים לפעול כך שבבתי ספר יהיה ויסות נכון.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לפנות לממלא מקום ראש העיר פתח תקוה, מר מוטי זפט.

דני דנון: ראשית, מוטי, תעשה לי קצת סדר; אזור הרישום פתוח היום ליוצאי אתיופיה בפתח תקוה, השאלה היא אם מעבר לזה, אתם מממנים הסעות?

דני דנון: אם אתם מקיימים פעילות הדרכה או עידוד להורים?

דני דנון: ראינו את זה בעיריית חיפה, עיריית ראשון לציון, שיש פעילות יזומה כדי לעודד את ההורים לשלוח את הילדים מחוץ לבתי הספר או מוסדות החינוך האלה.

דני דנון: מה קורה היום בפתח תקוה?

מרדכי זפט: היום בפתח תקוה כל הורה של ילד יוצא אתיופיה מוזמן לאגף החינוך אצלנו, יושב עם מנהלת האגף, סיגלית, או עם סגניתה, היא מדברת איתו ופותחת בפניו את כל האופציות, ממלכתי דתי וממלכתי שאינו דתי וגם פרטיים.

מרדכי זפט: דיברו פה על מה שהיה בזמנו, אני חושב שמותר לדבר על חצי הכוס המלאה, אולי לא חצי, אולי שלושת רבעי.

מרדכי זפט: כולנו זוכרים את הסערה לפני שנתיים-שלוש, מאז, אני יכול להגיד ברוך ה', בשנה שעברה שנת הלימודים נפתחה ללא כל בעיה ובמהלך כל השנה הזאת לא היתה שום בעיה בקליטת תלמידים, גם בבתי הספר הפרטיים והעסק התייצב ואינשאללה ימשיך כך גם הלאה.

מרדכי זפט: אז בואו נזכור גם את זה לטובת פתח תקוה.

מרדכי זפט: אני רוצה לדבר על 'נר עציון'.

מרדכי זפט: היית אצלנו בבית הספר, ציינת שהתרשמת.

מרדכי זפט: האדם מטבקה דיבר וגם חבר הכנסת מולה דיבר על ההשוואה בין 'נר עציון' למקומות אחרים, אני חושב שכשמווים צריך להשוות---

שלמה מולה: זה לא מפריע לך שיש 98% תלמידים יוצאי אתיופיה?

שלמה מולה: אמרו שיש שניים.

מרדכי זפט: התשובה שלי, מפריע לי.

מרדכי זפט: אני אגיע לזה.

מרדכי זפט: תן לי שלוש דקות ותשמע.

שלמה מולה: מה שטוב, אנחנו נשמע, אבל קודם כל תגיד לנו איזה פעולות אתם עושים בצורה יזומה בעניין הזה, לא רק להביא את ההורים ולדבר איתם, והאמת גם תלוי איך מדברים איתם ואיך מעבירים את המסרים.

מרדכי זפט: תן לי את השלוש דקות לדבר, הגעתי מפתח תקוה, ביטלתי פגישות בשביל הפגישה פה.

מרדכי זפט: דיברו על ההישגים של 'נר עציון'.

מרדכי זפט: אני מודד הישגים, אתה יודע איך?

מרדכי זפט: לאן הילדים הבוגרים הולכים?

מרדכי זפט: ההכוון בתוך היסודי, לאן הם הולכים.

מרדכי זפט: בוגרי 'נר עציון' הולכים לישיבות התיכוניות הכי טובות, ישיבת בני עקיבא בנחלים, ישיבה של שי פירון אצלנו, הבנות לאולפנת 'ישורון', ל'כפר אברהם', למוסדות, כמו שהילדים האליטיסטיים מ'כפר גנים' הולכים.

מרדכי זפט: לאותם מקומות הם הולכים.

מרדכי זפט: שתיים, ראש ישיבת 'כפר אברהם', הרב שמעון שושן, ויושב ראש הוועדה שמע את זה מפיו, אמר שהילדים יוצאי העדה בוגרי 'נר עציון' מגיעים אליו לישיבה יותר מוכנים לחטיבה מאשר ילדים יוצאי העדה שלומדים ב'כפר גנים', בבית הספר האליטיסטי.

דני דנון: אתה בעד להניח את המצב הקיים, אם הכל טוב.

מרדכי זפט: שאלת אותי, חבר הכנסת מולה, אם אני אוהב את המצב שיש בית ספר שכולו ילדים יוצאי אתיופיה.

מרדכי זפט: התשובה היא במפורש לא, אבל יש לי גם תכניות להמשך.

מרדכי זפט: קודם כל, אם הגענו לקונצנזוס שהעירייה משקיעה את כל נשמתה, חלדה וכספה לטובת העניין הזה, בסדר.

שלמה מולה: היא לא עושה חסד.

מרדכי זפט: אמרתי חסד?

מרדכי זפט: אנחנו עושים את זה באהבה וברצון.

שלמה מולה: אני מדבר על העירייה, לא על בית הספר.

מרדכי זפט: על העירייה.

מרדכי זפט: העירייה משקיעה בבית הספר ובכל ילדי אתיופיה הרבה יותר מאשר היא משקיעה פר ילד, מאשר בבן שלי, ועושה את זה מתוך תפיסה שצריך לעזור קודם כל למי שצריך את הדחיפה למעלה.

מרדכי זפט: הילד שלי, אני אסתדר עם מה שיש לי.

מרדכי זפט: וכך היא נוקטת בשיטתיות, בהכוון ראש העיר.

מרדכי זפט: דיברו על השר, אז גם ראש העיר שלנו דוחף את העניין הזה.

מרדכי זפט: צריך להבין, ואני שמח על ההזדמנות שניתנה לי פה, אני עושה הבחנה בין ילד עולה מאתיופיה, או עולה מסקנדינביה, זה לא משנה, שמגיע לישראל בגיל 11 ואתה שם אותו בכיתה של ילדים ישראליים בגיל 11, בלי שהוא יודע להגיד שלום בעברית, בלי שהוא מבין מלה שהמורה מדברת, ולא באשמתו, הוא בא בלי הרקע הזה, לבין ילדים יוצאי אתיופיה ילידי הארץ.

מרדכי זפט: ילד יוצא אתיופיה, שההורים שלו עלו מאתיופיה, הוא נולד בישראל, היה בגן ילדים וכדומה, מבחינתנו הוא אותו דבר כמו הילד שלי ושלה.

מרדכי זפט: אין שום הבדל.

מרדכי זפט: ולכן אם אתה שואל אותי לגבי 'נר עציון'---

דני דנון: תתקדם, לגבי מה הולך להיות בעוד שנה, שנתיים, שלוש.

מרדכי זפט: לגבי 'נר עציון', אם אתה שואל אותי לדעתי, לילדים שמגיעים עכשיו, זה מקרוב, ממרכז הקליטה, בלי שום ידע, אין שום---

שלמה מולה: אני לא מסכים איתך.

שלמה מולה: לא, הם מגיעים---

קריאה: הילדים שנולדו בארץ הם נולדו, מה השאלה.

מרדכי זפט: אדוני היושב ראש, אני לא בכנסת, אני לא רגיל שמפריעים לי.

דני דנון: אני יודע שבמועצת מליאת העיר פתח תקוה הדברים לא יותר שקטים מפה.

מרדכי זפט: הבאת את איציק עובדיה שיעיד על זה?

דני דנון: יש שלושה חברי מועצה.

דני דנון: מר זפט, מבט לגבי העתיד.

מרדכי זפט: מבט לגבי העתיד - אנחנו רואים את המגמתיות, כיוון שהשכונה כנראה נסגרה לקליטת משפחות חדשות, בטח במסות גדולות, אז לא צפויים הרבה ילדים חדשים שמגיעים למקום ולכן מספר הילדים בכיתות א' וכדומה יהיה יותר מצומצם.

מרדכי זפט: במקביל אנחנו, תוך שבועות ספורים, ועכשיו הגיעו חבריי ממשרד החינוך, עומדים להתחיל לבנות שני בתי ספר ממלכתיים דתיים בעיר, אחד במתחם נחלים ואחד בשכונת נווה גן.

מרדכי זפט: אני מעריך שתוך שנתיים, אם תימשך המגמה הזאת שדיברנו, אנחנו נוכל לקלוט את הילדים האלה במגוון בתי הספר הממלכתיים דתיים.

מרדכי זפט: כיוון שהיום יש מספר מצומצם.

מרדכי זפט: ברגע שיש לנו עוד שניים, אנחנו כולנו מעריכים ומקווים ומאמינים שלא תהיה בעיה לקלוט אותם בכל המוסדות.

דני דנון: תודה.

דני דנון: דר' נגוסה, בבקשה.

אברהם נגוסה: תודה, אדוני היושב ראש.

אברהם נגוסה: בואו נצא מהמדיניות המוצהרת של משרד החינוך.

אברהם נגוסה: המדיניות המוצהרת של משרד החינוך אומרת שילוב עולי אתיופיה, גם עולים אחרים, שילוב במערכת החינוך.

אברהם נגוסה: מה שאנחנו רואים בשטח זה לא שילוב, זו הפרדה, זו התבדלות ברורה והסללה לשולי החברה, לא למרכז החברה.

אברהם נגוסה: הקהילה כבר נמצאת בשולי החברה הישראלית ומגבירים את המצב הזה יותר בזה שאנחנו מפרידים את גני הילדים ואת בתי הספר.

אברהם נגוסה: איך אנחנו יכולים לשלב מבחינה חברתית?

אברהם נגוסה: איך אנחנו יכולים לשלב את הילדים בעתיד בתיכון ובצבא, באוניברסיטאות ובתעסוקה אם אנחנו מתחילים להפריד אותם ולשלוח אותם לשולי החברה ולהפריד אותם מגן הילדים ובבית הספר היסודי?

אברהם נגוסה: אני חושב שצריכים לבוא ולהגיד שהמדיניות פה והמעשה בשטח אחר.

אברהם נגוסה: לכן המדיניות המוצהרת נכשלה.

אברהם נגוסה: גם התפיסה של קליטת עלייה של מדינת ישראל כקולטת עלייה לאינטגרציה, זה נכשל.

דני דנון: דר' נגוסה, יש לך דוגמה לעיר אחרת שבה הפעילות של הרשות ומשרד החינוך היתה שונה והביאה לתוצאות שונות?

אברהם נגוסה: אני חושב שדוגמה נכונה שאנחנו היינו בסיור בראשון לציון למשל.

אברהם נגוסה: בעיר ראשון לציון ארגנו הסעות, הם פתחו אזורי רישום והם הסיעו אותם ופיזרו את ילדיהם למערכת החינוך ואין לנו ריכוז חוץ מגן ילדים אחד ברמת אליהו, והם גם הולכים לפזר את זה.

אברהם נגוסה: אז ראשון לציון, עיריית ירושלים, כדוגמה.

אברהם נגוסה: יש ערים אחרות שהן הצליחו.

שלמה מולה: אני חושב שאתה נותן יותר מדי קרדיט לראשון לציון.

אברהם נגוסה: מה שמגיע מגיע.

שלמה מולה: אני רק מזהיר אותך.

אברהם נגוסה: אבל אתה לא ראש העיר.

אברהם נגוסה: אני חושב שנלך לפי המדיניות המוצהרת, מה שעושים זה פגיעה בשוויון, פגיעה באינטגרציה, פגיעה בשילוב הקהילה ולכן חייבים לפזר את הילדים בהסעות.

אברהם נגוסה: עיריית פתח תקוה לא רוצה להוציא כסף להסעות, היא לא רוצה לעודד את הדברים האלה.

אברהם נגוסה: אני לא מדבר על הישגים, רבותיי, ההישגים יהיו מה שיהיו, אסור לנו לקבל את המציאות הקיימת של להפריד בית ספר רק לשחורים.

אברהם נגוסה: זו פשוט בושה למדינת ישראל.

דני דנון: מר זפט, שאלה לגבי ההסעות.

דני דנון: היום יש הסעות חינם למי שרוצה לצאת וללמוד במקום אחר?

מרדכי זפט: בוודאי, כן.

סיגלית יאראק: במאות אלפי שקלים לשנה.

אברהם הופנברג: אגב, משרד החינוך, כשזה מתחת לשני קילומטר או שלושה קילומטר, לא מכיר בהסעה הזאת, אבל אנחנו לא עושים את החשבון הזה.

מרדכי זפט: אתמול מישהו מכוכב יאיר אמר לי שהוא שמע מראש המועצה שם שהוא רוצה לקלוט תלמידים יוצאי אתיופיה מפתח תקוה והוא יסיע אותם הלוך וחזור כל יום.

מרדכי זפט: זה נראה לי הזוי, אבל.

מרדכי זפט: ..

סיגלית יאראק: אנחנו מממנים גם את שכר הלימוד עבור הילדים שלומדים בחינוך הפרטי.

דני דנון: כמה כאלה יש?

סיגלית יאראק: המון, בסביבות 40 תלמידים שלומדים בחינוך הפרטי.

סיגלית יאראק: אנחנו מממנים שכר לימוד והסעות ואת כל הצרכים של הילדים שחלקם נחשבים גם למעוטי יכולת, שזה כולל לבוש והנעלה וכל הכרוך בהוצאות הלימוד.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת מולה, בבקשה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

שלמה מולה: קודם כל זה נורא מתסכל אותי, אני מוכרח לומר לכולם, זה מאוד מתסכל שיותר מ-15, 18 שנה מתקיימים דיונים דומים בדיוק, מה שנקרא הכלבים נובחים, השיירה עוברת, שום דבר כמעט לא משתנה, זה מן סוג של מחזוריות של דיונים באותן אמוציות וכן הלאה.

שלמה מולה: ברמה האישית זה מאוד מתסכל אותי.

שלמה מולה: דבר שני, אני לא חושב שאנחנו צריכים לשים על המזבח את המורים, את צוות העובדים של בית הספר.

שלמה מולה: לא משנה אם זה 'נר עציון' או בכל בית ספר אחר.

שלמה מולה: לי באופן אישי יש הערכה רבה מאוד לאותם עובדים, אנשים שמשקיעים כדי לתת את כל המיטב בתנאים הקיימים, כך אני מאמין.

שלמה מולה: אני מקווה שאני לא אתבדה.

שלמה מולה: לכן הבעיה שלנו צריכה להיות מול משרד החינוך, קובעי המדיניות, והרשות המקומית וקביעת מדיניות של הרשות המקומית בעניין הזה, שהיא בעצם מייצרת את התוצאה ההפוכה, ואני אפתיע אתכם, גם בני הקהילה לא פטורים מהבעיה הזאת.

שלמה מולה: אברהם, גם אתה לא פטור כמו שאני לא פטור מזה.

שלמה מולה: אני אומר לכם כאן, אדוני היושב ראש, אני חוזר על זה עשר פעמים, בכל דיון, כל עוד אנחנו לא נגיע למצב שבו אם יש במדינת ישראל 70% לומדים בבית ספר ממלכתי, אצל יוצאי אתיופיה בדיוק הפוך, אז אנחנו כל הזמן נתעורר בבוקר ונבוא ונגיד, איפה אנחנו נמצאים?

שלמה מולה: צריך להגיע למצב שבו גם העולים שגדלו כאן, או הגיעו לכאן, לא רק ילידי הארץ, גם הוריהם שהתגיירו, אף אחד לא צריך להפחיד אותם, הם צריכים להשתלב בבתי הספר הממלכתיים.

שלמה מולה: מי שחפץ בכך שהילדים שלו לא ייסעו רחוק אלא ילמדו בבתי הספר בסביבה, בבתי ספר איכותיים, אני חוזר ואומר בבתי ספר איכותיים, אף אחד לא צריך להפחיד את ההורים ש'אם הבן שלך לא ילמד בבית ספר ממלכתי דתי', הוא עלול לקחת לו את תעודת הגיור.

שלמה מולה: הדבר הזה הוא לא עניין של רק של הרשות המקומית, אברהם, זה תפקידך, תפקידי, תפקיד של יוצאי אתיופיה, בעיקר שהוא צריך לתת עוגן.

שלמה מולה: זה פתרון אחד.

אברהם נגוסה: יש מצב שמפחידים אותם?

אברהם נגוסה: אם יש, אנחנו נילחם בזה.

שלמה מולה: אתה רוצה להתווכח איתי?

אברהם נגוסה: למיטב ידיעתי, אין מי שמפחיד אותם.

אברהם נגוסה: אם יש, נילחם.

שלמה מולה: אל תתווכח איתי, תלך תעשה אספה בראשון ובפתח תקוה, תגיד להם 'תילחמו בבתי הספר הממלכתיים', אל תבוא לכאן, אל תעשה הצהרות לכאן כאילו שאתה פטור מזה.

שלמה מולה: אני מוכן לבוא איתך ואני רוצה לשמוע שאתה אומר להורים 'תרשמו את הילדים שלכם בבית ספר ממלכתי'.

שלמה מולה: לא צריך להיות פה גיבור.

אברהם נגוסה: למה אני צריך להגיד להם?

אברהם נגוסה: הם צריכים לקבל את ההחלטה.

אברהם נגוסה: אם יש מישהו מפחיד, זו כפייה, ולכן אנחנו נילחם, אבל אם ההורה בוחר, אני לא יכול לכופף אותו.

שלמה מולה: אני מציע לא לזרוק הכל רק על המדינה.

שלמה מולה: אבל אני רוצה לבקש, אדוני היושב ראש, בקשה משר החינוך, דרישה מינימלית שלנו כוועדה, לבקש ממנו להקים ועדה שתמצא פתרון לאותם 17-24 בתי ספר שיש בהם אחוז גבוה מאוד של יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: יש סל פתרונות אפשריים.

שלמה מולה: אני חושב ששר החינוך, עם הצוות המקצועי שלו, יכול לתת פתרונות וכלים בהידברות עם ההורים, עם אנשי המקצוע, עם בני הקהילה, עם הארגונים, אבל בשום פנים ואופן אנחנו לא נוכל להשלים גם ציבורית שיהיו אחוזים גבוהים של תלמידים יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: אני מסכים עם דבר אחד שמישהו אמר כאן, אסור לכרוך את ילידי הארץ, שנולדו בארץ, בגלל שהם יוצאי אתיופיה, לבין העולים.

שלמה מולה: לכן צריך לתת גם לנקודה הזאת ביטוי ואז יכול להיות, בסופו של דבר, גם אם יש יוצאי אתיופיה בעלי צבע חום גבוה, אם רובם הם ילידי הארץ, נמצאים באותה שכונה, צריך לדבר על העצמת בית הספר, מתן יותר כלים לבית ספר כדי שהילדים יהיו הישגיים, לאו דווקא רק עולים.

שלמה מולה: אבל בשום אופן אנחנו לא נוכל לקבל את המצב שיהיו בתי ספר סגרגטיביים.

שלמה מולה: אני מציע שכולנו, בלי לעשות איזה שהן עסקאות פוליטיות עם ראשי הרשויות המקומיות או עם מחזיק תיק בעל צבע כזה או אחר, או בעל עניין פוליטי כזה או אחר, לא נעשה את הסחר מכר הזה, נלך בגישה טהורה שעושה צדק.

שלמה מולה: אני מדבר על כולם, כל מי שעוסק בעניין הזה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: מר דוד מהרט, המנהל הכללי של מרכז ההיגוי, בבקשה.

דוד מהרט: אני חושב שההסתכלות צריכה להיות הסתכלות ברמת מקרו, ברמה הארצית.

דוד מהרט: אני חושב שהמצב בפתח תקוה איננו דומה למצב בבאר יעקב והמצב בבאר יעקב איננו דומה למצב בנתניה.

דוד מהרט: אגב אני רוצה להגיד שברמה הכללית בתי הספר שיש בהם את האחוז הגבוה ביותר של בני הקהילה זו העיר נתניה ולא פתח תקוה.

דוד מהרט: אנחנו יכולים לדבר על פתרון ואנחנו יכולים לדבר על יישוב ויישוב, אבל הפתרונות אינם אחידים.

דוד מהרט: זו הערה אחת.

דוד מהרט: הערה שנייה, חינוך זה לא רק ציונים, חינוך הוא חינוך להישגים לימודיים, אבל גם יש מרכיבים חברתיים ואם הילדים יוצאי אתיופיה יקבלו אותי בנתוני המיצ"ב או במבחנים ציון גבוה אבל ירגישו רע, ירגישו ממודרים, ירגישו מנוכרים לחברה הישראלית, בעיניי הציונים האלה אינם שווים כי בסופו של דבר יהיו אנשים שאולי מרגישים מצטיינים, אבל מרגישים מתוסכלים מבחינה חברתית.

דוד מהרט: נקודה שלישית שצריך לשים לב אליה; על משרד החינוך אפשר להגיד הרבה דברים, אבל אני חושב שאפשר גם להגיד משהו על החברה הישראלית, חברים.

דוד מהרט: בסופו של דבר אם יש הורים שכשרואים ילדים יוצאי אתיופיה מוכנים לעשות תרגילים ולעשות כתובת פיקטיבית ולרשום את הילדים שלהם בבית ספר שאין בהם ילדים יוצאי אתיופיה, זו בעיה של החברה הישראלית ולחברה הישראלית יש קושי עם העובדה שאנחנו אנשים בעלי צבע עור שונה.

דוד מהרט: אגב, היא לא מבחינה בין הילדים שלי, שלמה, והילדים שלך, שנולדו פה, לבין מי שהגיע אתמול.

דוד מהרט: מבחינתם כולנו עולים מאתיופיה.

דוד מהרט: זו נקודה נוספת.

דוד מהרט: נקודה אחרת שאני רוצה להגיד; אני חושב שאנחנו צריכים להיזהר בדברים שלנו, כי לכל ילד שאנחנו מדברים עליו יש הורים.

דוד מהרט: אני חושב שכל דבר וכל פתרון שנציע, הוא צריך להתחשב בדעתם של ההורים.

דוד מהרט: בסופו של דבר מי שצריך להגיד את המלה האחרונה אלה ההורים.

דוד מהרט: ההצעה שלי, ואני הגשתי מסמך למשרד החינוך, צריכה להיות מורכבת על כמה עקרונות.

דוד מהרט: עיקרון אחד הוא שצריך להציע מגוון של פתרונות להורים וההורים צריכים לבחון בפתרון שנראה להם.

דוד מהרט: אני פותח סוגריים קטנים ולהגיד שלפני כמה שנים היה בית ספר, שעדיין קיים, רמב"ם בנתניה והיה הרבה רעש.

דוד מהרט: ישבנו עם מנהלת מחוז ממשרד החינוך ועם נציגי ההורים.

דוד מהרט: אמרנו להם שיש שתי אפשרויות, אפשרות אחת היא לחזק את בית הספר, אפשרות שנייה היא לסגור אותו ולפזר.

דוד מהרט: ההורים אמרו לנו 'חברים, אנחנו לא רוצים לרוץ אחרי הפרנג'ים', הפרנג'ים זה הלבנים, 'שלא רוצים אותנו, הם עזבו את השכונה ואנחנו לא רוצים את זה, תחזקו לנו את בית הספר'.

דוד מהרט: בסופו של דבר מה שנקבע זה לחזק את בית הספר.

דוד מהרט: סל הפתרונות שאני מציע הוא כזה; למשל פתח תקוה, אם יחליטו לסגור את בית הספר 'נר עציון', עיריית פתח תקוה יכולה לפתור את הבעיה הזאת בבתי הספר הקיימים.

דוד מהרט: יש הרבה בתי ספר דתיים בפתח תקוה.

דוד מהרט: רק בית ספר מורשה, שיש שם 1,300 תלמידים, אם תוסיף עוד 100 תלמידים יוצאי אתיופיה לא יחושו אותם.

דוד מהרט: אבל אם תיקח את היישוב באר יעקב, שיש רק בית ספר ממלכתי דתי אחד, וההורים רוצים חינוך דתי, אז הפתרון---

דני דנון: אני רוצה להקשות עליכם, אתה צריך לבחור בין לחזק את בית הספר לבין לסגור אותו, מה אתה מעדיף?

דני דנון: זה לא רק ליוצאי אתיופיה, אנחנו נדבר תיכף על כך שבפתח תקוה יש בית ספר על טהרת עולים מחבר העמים, של 100%, וכל אחד יגיד 'אני אחזק אצלי בבית' וכל אחד יגור לבד.

דני דנון: המלה 'לחזק', אני חייב לומר לך, אני לא אוהב אותה, כי זה נותן הרגשה טובה, אנחנו מחזקים את יוצאי חבר העמים ומחזקים את יוצאי אתיופיה, וכל אחד מחזק את המגזר בנפרד.

דוד מהרט: אני אגיד לך, יש לי פתרון כתוב בעניין הזה, אני רק רציתי להניח איזה שהם עקרונות.

דוד מהרט: אגב, הנושא של עולי חבר העמים, אני חושב שלא הייתי מערבב אותו בדיון הזה, כי היבדלות מבחירה והיבדלות מחוסר בררה זה לא שתי היבדלויות, אלה שני דברים שונים.

דוד מהרט: אולי התוצאה היא אותה תוצאה, אבל הכוונה והרעיון שעומד מאחורי זה הם שני דברים שונים, ואנחנו, היהודים הדתיים, אומרים שלא המעשה חשוב אלא הכוונה שעומדת מאחורי זה.

דוד מהרט: בני הקהילה מתבדלים, כי החברה לא רוצה אותנו.

דוד מהרט: עולי חבר העמים מתבדלים כי הם רוצים להיבדל, כי הם חושבים שהם יותר טובים מהחברה הישראלית.

מרינה סולודקין: אדוני, לא חזק.

דוד מהרט: תאמין לי, לך למופת, תשאל אותם למה הם שם.

דני דנון: מר מהרט, משפט סיכום, בבקשה.

דוד מהרט: אני בעד אינטגרציה, בעד אינטגרציה שההורים רוצים אותה.

דוד מהרט: לכן אנחנו צריכים להציע פתרונות, כולל בתי ספר דתיים.

דוד מהרט: אני נגד שיכפו.

דוד מהרט: כמו שאני לא רוצה שיכפו עליי לאיזה זרם יילכו הילדים שלי, אני לא רוצה שלא יכפו על אף עולה מאתיופיה לאיזה זרם הילדים שלו יילכו.

דוד מהרט: הדבר השני, אני לא בעד חיזוק בתי הספר, אני חושב שצריך ללכת על מודל.

דוד מהרט: מה שאמרת, מאיה, בחיפה, אני בעד לשנות את מעמדו של בית הספר.

דוד מהרט: חיזוק בית הספר זה עוד כסף, אני מדבר על שינוי.

דוד מהרט: למשל להפוך בית ספר למדעי, ואז זה מאפשר לך גם שינוי של כוח אדם, הכנסת מעבדות וכולי.

דוד מהרט: ללכת על משהו שבאמת יכול להיות אבן שואבת במקומות שזה לא מתאפשר.

דוד מהרט: אבל מבחינתי הבררה הראשונית והטבעית היא אינטגרציה.

דוד מהרט: זה מה שאנחנו רוצים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת חיים אמסלם, בבקשה.

חיים אמסלם: תודה, אדוני היושב ראש.

חיים אמסלם: האמת, שמענו כאן דברים מרתקים ויש פנים לכאן ולכאן ובאמת, שיקולים נכבדים.

חיים אמסלם: אבל, אדוני היושב ראש, צריך להיאמר בצורה הברורה, גם אם מתוך אותו בית הספר יש, ואני מאמין שיש הישגיות ויש תוצאות מצוינות, הדעת לא סובלת שבמדינת ישראל של שנת 2011 יהיה בית ספר על טהרת העדה האתיופית, גם אם ייצאו משם כולם לקורס טיס, או כולם ראשי ישיבות.

חיים אמסלם: זה לא מקובל.

חיים אמסלם: זה לא יכול להיות מקובל.

חיים אמסלם: אני יודע שהלבטים הם קשים, ואני מאוד מעריך את עיריית פתח תקוה ואת המאמצים הנעשים, אבל אני רוצה לומר מלה דווקא למשרד החינוך.

חיים אמסלם: מכיוון שהדיון כאן הוא על האפליה, או על העשייה בנושא של האפליה, אל תספרו לי את הסיפור של משרד החינוך, כי אני מכיר אותו היטב ואני מכיר את סיפור המכסות היטב ופרשת עמנואל הזכורה לרע עוד טרייה במוחנו, וכאן נדרשת מחשבה מעמיקה ורצינית מצד משרד החינוך, בשיתוף עם ההורים מקרב העדה לעשות לטובתם, לטובת חינוך הילדים.

חיים אמסלם: אני לא מקל ראש בשיקולים שנאמרו כאן, ואני לא חושב שהפתרון הוא פתרון הוקוס פוקוס, ואני מקבל בהחלט שעולה חדש שנקלע לארץ זרה, לשפה זרה, יעדיף להיות בחוג שלו, כי זו חממה, אבל יש פה טעות אופטית.

חיים אמסלם: בשלב הראשון זה אולי נוח, אבל בהמשך זה חוזר כבומרנג.

חיים אמסלם: לכן אדוני היושב ראש, אני חושב שאם הוועדה בראשותך תיזום שילוב של אנשי מקצוע מכל ההיבטים שיחשבו באמת ברצינות, לפעמים יש עת לקרב ולפעמים יש עת לרחק.

חיים אמסלם: אי אפשר לדון בנושא הספציפי הזה באבחת חרב, זה לא שחור ולא לבן.

חיים אמסלם: הלוואי ודיונים כאלה יהיו פחות ופחות בוועדה הזו.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: חבר מועצת העיר, מר גנאדי בורשבסקי.

דני דנון: אני רוצה התייחסות שלך עכשיו, כי אמרו שלגבי עולים מחבר העמים, שאתם מתבדלים מרצון.

דני דנון: זה המקרה בפתח תקוה?

גנאדי בורשבסקי: שלום לכולם.

גנאדי בורשבסקי: לפני זה כמה דברים.

גנאדי בורשבסקי: כמו שאמר הדובר הקודם, עורך דין, שלכל דבר יש אבא ובן, אז בפתח תקוה הכל הפוך, אבא זה עיריית פתח תקוה ובן זה משרד החינוך.

גנאדי בורשבסקי: גם כמו שאמר חבר הכנסת שלמה מולה, שכבר 18 שנים אנחנו מדברים על זה וכולם מציגים את ההישגים וכן הלאה, בפועל לא קורה שום דבר.

גנאדי בורשבסקי: כל אחד אומר את הנתונים, כמה טובים, אבל אני אומר לכם, לצערי, ששני החבר'ה האלה, שני חברים שלי, כמו שאומרים, כמו שכולם משתמשים בזה 'חברים שלי', הם אשמים בכל הדברים האלה.

גנאדי בורשבסקי: הם גם יכולים להחליט שהם לא יהיו ביחד באותו בית ספר 'נר עציון', למה?

גנאדי בורשבסקי: כי זה פוליטי.

גנאדי בורשבסקי: לצערנו.

גנאדי בורשבסקי: כמה שקשה לי להגיד, אבל פוליטית זה לא טוב להם, זה לא טוב לציבור שלהם, ובשנת 2011 לצערנו זה מה שקורה.

גנאדי בורשבסקי: היום גם יש דבר חדש, עדיין החבר'ה לא דיברו, אבל בטח ידברו על זה, בבתי הספר הממלכתיים דתיים בהפסקות אוסרים על הילדים לדבר באמהרית.

גנאדי בורשבסקי: הם מציגים את זה כהמלצה בלבד---

מרדכי זפט: קשקוש בלגוש.

גנאדי בורשבסקי: אני הקשבתי.

מרדכי זפט: אם היית מחובר למכונת אמת עכשיו, היא היתה מתפוצצת.

דני דנון: סליחה, אתה התלוננת שלא נתנו לך לדבר, אז צריך קצת סבלנות גם לשמוע דברים שלא מקובל עליך.

דני דנון: אני עושה את זה כל היום פה.

סיגלית יאראק: זה לא שזה לא מקובל, זה לא נכון.

דני דנון: תוכלו להגיב על זה.

גנאדי בורשבסקי: חבר הכנסת דני דנון, הם פשוט רגילים, עוד פעם, 18 שנה, לבוא לכאן לחמש דקות ויאללה, בפעם הבאה נבוא עוד פעם ונספר סיפורים.

גנאדי בורשבסקי: גם ביקשתי ממך, כשהיית בסיור בבית ספר 'נר עציון' ואמרו לך ילדים ש'זה לא טוב לנו להיות ביחד', וביקשתי ממך ליזום ביחד את ועדת החינוך וועדת הקליטה של הכנסת, שוועדת החינוך כבר דיברה עשרות פעמים על בית הספר 'גורדון' בפתח תקוה.

גנאדי בורשבסקי: מה שיש לחבר'ה האלה, יש להם מסר כפול.

גנאדי בורשבסקי: שם הילדים, 90% שנולדו בארץ, מגדירים אותם כרוסים, לא יוצאי חבר העמים, מגדירים אותם כרוסים, ואלה שלומדים---

שלמה מולה: את אלה שנולדו?

גנאדי בורשבסקי: 90% נולדו כאן, אפילו 98%.

מרינה סולודקין: אפילו אלה משנות ה-70 הם רוסים.

גנאדי בורשבסקי: בית הספר שהם עושים הכל כדי לסגור אותו, כי הם מציגים את זה שזה גטו של הרוסים, כולם כבר מכירים את הסיפור הזה, והם סגרו בית הספר היחידי בארץ שאין לו אזור רישום מוגדר.

גנאדי בורשבסקי: עוד פעם, מספרים סיפורים שאפשר מפה, אפשר משם, והם כל פעם.

גנאדי בורשבסקי: .. סליחה, רמי, צר לי, הבנתי שזה קשה לשמוע, אבל התרגלת כבר לשמוע.

גנאדי בורשבסקי: אתה יודע את זה מבפנים.

גנאדי בורשבסקי: לא יודע עד אם זה מעשי ומה אתם, ככנסת, יכולים לעשות, אולי ליזום איזה שהוא חוק, לא יודע, לחוקק חוק, בדיוק נגד כל... בעיניי זו עבריינות לשמה, ועושים את זה בתמיכה של משרד החינוך.

גנאדי בורשבסקי: כאן לפחות הם הגיעו, לוועדת החינוך של הכנסת הם בכלל לא מגיעים, אין להם מה להגיד.

גנאדי בורשבסקי: אין להם מה להגיד.

גנאדי בורשבסקי: המיצ"ב של בית ספר 'גורדון' האחרון, כל ההישגים של הילדים בבית הספר, שעושים להם מוות, פשוט עושים להם מוות, לא נותנים תקציבים, שום דבר, הילד בא להירשם לבית ספר, אז אומרים במינהל החינוך להורים 'לאן אתה שולח את הילד שלך?

גנאדי בורשבסקי: המורים אלכוהוליסטים, רק רוסים', וכן הלאה, קשה פשוט לשמוע את הדברים האלה.

מרינה סולודקין: והיבדלות מרצון.

גנאדי בורשבסקי: בדיוק, ולמרות זאת הילדים מגיעים לשם בהמוניהם, ההורים מביאים את הילדים לשם.

גנאדי בורשבסקי: כולם מספרים, שום דבר לא השתנה מלפני שנתיים---

דני דנון: במינהל החינוך של עיריית פתח תקוה אומרים להורים שהמורים אלכוהוליסטים בבית הספר הזה?

סיגלית יאראק: לא היה ולא נברא.

גנאדי בורשבסקי: ממש ככה.

סיגלית יאראק: לא היה ולא נברא.

גנאדי בורשבסקי: יש מכתבים של ההורים, הצהרות של ההורים, עם השם של הבן אדם שאמר את זה.

גנאדי בורשבסקי: ואתם מספרים שהכל טוב ויפה, כולם מציגים כל מיני דברים שתסלחו לי, לא שווים כלום.

גנאדי בורשבסקי: לא יודע מה הפתרון המעשי, אבל אתם חייבים להעמיד אותם במקומם ולפתור את הבעיה הזאת פעם אחת ולתמיד, שלא עוד 18 שנה נבוא לכאן ונשמע את הסיפורי םהאלה.

גנאדי בורשבסקי: תודה רבה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.

מרינה סולודקין: קשה לי לומר, אני לא מכירה את המצב במקומות, אבל מה שאני צריכה לומר, אני שומעת עכשיו בשורות ודברים חדשים ואני מאוד אהבתי.

מרינה סולודקין: אזור רישום שיהיה פתוח, אני חושבת שזה מאוד נכון.

מרינה סולודקין: חבר הכנסת דנון, יחד איתך אנחנו היינו בגדרה וראינו איך הם פתרו את רוב הבעיות של ריכוז האתיופים בבית ספר אחד או שניים, פתחו אזורים וגם נתנו ללמוד בכל המקומות שההורים רצו.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שזה לא משרד החינוך ולא הרשויות המקומיות שעשו טוב.

מרינה סולודקין: אני חושבת שעשו טעות אלה שאמרו 'רק ממלכתי דתי', ומיד יש בעיה בנושא הזה.

מרינה סולודקין: אני חושבת שאם זה נכון אולי, גם זו שאלה, לאלה שמגיעים, הדור הראשון של עולים, בטוח שזה לא נכון לילידי הארץ.

דוד מהרט: מ-94' בני הקהילה רשאים לבחור לאן הם רוצים ללמוד, חוץ מאלה שעוברים תהליך השבה ליהדות.

שלמה מולה: גם בתהליך השבה ליהדות, אלה שעברו, יכולים לבחור.

שלמה מולה: אף אחד לא צריך לכבול אותם.

דוד מהרט: אמרתי, בתקופת ההשבה.

שלמה מולה: לא צריך לתת לזה לגיטימציה, דוד.

שלמה מולה: עד שעוברים, אין בעיה.

שלמה מולה: אחרי שעברו, הם יכולים לבחור, לא צריך להפחיד אותם.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר ששמענו כאן, לפתוח אזורי רישום של ילדים גם ל-20 בתי ספר שיש לנו ריכוז מאוד גדול.

מרינה סולודקין: זה רק צד אחד.

מרינה סולודקין: יש צד שני, ואתם דיברתם כאן וחבר הכנסת מולה אמר שזה גם תלוי בקהילה.

מרינה סולודקין: אני יודעת שהקהילה האתיופית שלא אהבה את התופעות והדברים בנושא של בדיקות הדם, עשתה, בראשות אדיסו מסאלה, שעכשיו הוא לא בכנסת, עשתה דברים ואין אפליה בנושא הזה, נכון?

קריאה: למה אין אפליה?

קריאה: יש אפליה, עדיין לא מקבלים את הדם.

מרינה סולודקין: אני מדברת על המחאה, אני אומרת שכמו בקהילה שלי, שאין לנו דיור ציבורי לזקנים שלנו, גם אנחנו אשמים.

מרינה סולודקין: בגלל שזו מדינה דמוקרטית.

מרינה סולודקין: אפשר בצורה, או מדיניות נכונה או במחאה, הפגנות וכל מיני דברים אחרים להגיע למצב שאי אפשר.

מרינה סולודקין: ..

מרינה סולודקין: שאם הקהילה לא עומדת על ריכוז של ילדים, כמעט 100%, שזה רע מאוד לכולם, לילדים, לסביבה, לעיר, אם שותקים בנושא הזה... בנושא של היבדלות מרצון, אני אגיד לך שזו טעות דרסטית, בגלל שאלה שהתבדלו כאילו מרצון, לא קיבלו איתם, ויש הרבה בעיות בנוער שלא קיבלו אותם לחברה הישראלית.

מרינה סולודקין: הם מאוד סובלים וזו הפגנתיות, התבדלות כאילו מרצון.

מרינה סולודקין: אז בגלל זה לא כדאי לומר שאלה בחרו היבדלות מרצון ואלה מתבדלים כאפליה.

מרינה סולודקין: אני חושבת שהשילוב והאינטגרציה הם דברים אחרים לגמרי.

מרינה סולודקין: דבר נוסף, אני רוצה לתמוך בך, חבר הכנסת מולה, שאתה אומר ששר החינוך והמנהל הכללי, שאני מאוד מאוד מעריכה, צריכים לשבת ביחד ולתת פתרון לבעיה של 20 בתי הספר עם ריכוז גבוה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: מר גבי נגוסי, מנהל תכנית שילובים בעיריית חיפה.

דני דנון: גבי, בקצרה, מה קורה היום בחיפה?

גבי נגוסי: קודם כל תודה, כבוד יושב הראש.

גבי נגוסי: צהריים טובים, כולם.

גבי נגוסי: אני אומר שגם בעיריית חיפה אנחנו פותחים את אזורי הרישום לגנים, לבתי ספר יסודי, חטיבות ביניים וחטיבות עליונות.

גבי נגוסי: אפילו בבתי הספר הפרטיים, הריאלי וליאו בק, שיש לנו קרוב ל-70 ילדים שם.

גבי נגוסי: אבל זה ברמה של האינטגרציה ואני חושב שזה שלב ראשון.

שלמה מולה: כמה יש לכם בליאו בק?

גבי נגוסי: 60 ומשהו בליאו בקר ובריאלי ביחד.

שלמה מולה: מצוין.

גבי נגוסי: אבל פה לא הייתי עושה הפרדה בין אינטגרציה לבין הישגים לימודיים, כי אני חושב שברגע---

דני דנון: יש לכם ריכוזים של יוצאי אתיופיה במוסדות החינוך?

גבי נגוסי: יש לנו בבית ספר 'יבנה', לא יודע להגיד באחוזים, אבל רוב הקהילה, 120 ומשהו, הם יוצאי הקהילה, כשבית הספר מונה בסביבות 130.

גבי נגוסי: אז יש לנו אתגר שם.

גבי נגוסי: ודיברו פה על העצמה וכלים לבית הספר---

שלמה מולה: רגע, למה במקומות אחרים אתם עושים ושם לא?

גבי נגוסי: דיברתם על זה וזה חלק של משרד הדתות, שיש שם בעיה של תהליך גיור ורישום.

מאיה שריר: זה בית ספר ממלכתי דתי ויש שם ריכוז גבוה וזה בית ספר שקיבלנו תכנית להפוך אותו---

גבי נגוסי: גם תלמידים ממשרד הקליטה שמגיעים לשם.

שלמה מולה: התלמידים האלה שלומדים הם בהליך השבה?

מאיה שריר: כן, גם.

גבי נגוסי: הייתי אומר שהאינטגרציה ופתיחת אזורי הרישום זה שלב ראשון שהרשות לוקחת אחריות.

גבי נגוסי: וכמו שלקחו בחיפה ואני שמח לשמוע שעשו עוד ערים בשלב ראשון, בשלב שני לא הייתי עושה הפרדה מההישגים הלימודיים.

גבי נגוסי: גם אני, כיוצא קהילה, כששולחים אותי לבית ספר שהוא אליטיסטי וחזק, אני צריך את הכלים והכלים יכולים להיות כלים להתמודדות, חברתית, מבחינת הישגים, מבחינה לימודית, לא הייתי עושה הפרדה, כי גם אם אנחנו שולחים, זה החלק הראשון, צריך לדעת שאם אתה שולח ילד, מה אני עושה לתחושה הרגשית והחברתית שלו והייתי נותן תמיכה גם לימודית, גם חברתית וגם רגשית.

גבי נגוסי: אז הפתרון שלי שאני מציע הוא קודם כל לפתוח את אזורי הרישום, והחלק השני, שברגע שפותחים את אזורי הרישום, צריך לתת מתן הזדמנות שווה בין אם זה כלים חברתיים, בין אם זה כלים חינוכיים ובין אם זה כלים לימודיים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: מר גדי יפה, יושב ראש ועד ההורים.

דני דנון: גדי, אני שומע קולות שאומרים, אתם באים ומדברים, בפועל ועד ההורים והעירייה מנווטים את המציאות למצב כזה ומנציחים אותה.

גדי יפה: ועד ההורים העירוני בפתח תקוה רואים את כל תלמידי העיר ולכן אנחנו צריכים לקחת בחשבון את כל המשמעויות שקיימות בנושא הזה.

גדי יפה: אף אחד מתושבי העיר לא שמח על מה שקורה עם בית ספר 'נר עציון' מבחינת אופי האוכלוסייה שם.

שלמה מולה: אבל איך אתם מסכימים כוועד הורים?

גדי יפה: חבר הכנסת מולה, אף אחד לא יכול להגיד עליי את הדברים האלה מפני שלפני שלוש שנים אני עמדתי בראש המאבק בנושא של בתי הספר הפרטיים שיקבלו את התלמידים האתיופים.

שלמה מולה: נכון, מסכים.

גדי יפה: ולכן אני בא ואומר לכם פה שמצד אחד אנחנו לא ששים על העניין הזה ומצד שני אנחנו צריכים לשים לב טוב טוב לכל מערכת החינוך הממלכתית דתית שנמצאת היום בפתח תקוה, על כל שלוחותיה והפרטיים שלה ובתי הספר שלה.

גדי יפה: קודם דיברו על בית ספר 'מורשה'.

גדי יפה: כן, בית ספר 'מורשה' הוא בית ספר גדול, אי אפשר להכניס שם היום אפילו תלמיד אחד.

גדי יפה: צריכים עכשיו לחכות לבית הספר החדש בשביל שיהיו שם תלמידים, ויש שם קרוונים ויש שם 1001 דברים, אז בואו נכניס לשם עוד תלמידים אתיופים.

גדי יפה: ..

גדי יפה: אז זו לא הנקודה, הנקודה פה צריכה להיות שגם אם מקימים ועדה וגם אם בודקים את הילדים וגם אם מקבלים פה החלטות, לבדוק את כל ההשלכות של מערכת החינוך הממלכתית דתית בפתח תקוה.

גדי יפה: אין לנו בעיה, אם זה במערכת החינוך הממלכתית, יש לנו 25---

שלמה מולה: מה, אתה רוצה לפתור את בעיית החינוך הממלכתי דתי על גבם של הילדים האתיופים?

שלמה מולה: אתה עושה טעות.

שלמה מולה: הם לא צריכים להיות---

גדי יפה: חבר הכנסת מולה, יש לנו 25 בתי ספר ממלכתיים---

שלמה מולה: אני יכול להגיד לך מבחינתי שבתי הספר הממלכתיים, אם זאת הבעיה של עולי אתיופיה, בית ספר מסוים יצטרך להיסגר, לי אין בעיה עם זה.

שלמה מולה: אני אומר לך.

שלמה מולה: יכול להיות שיש לך בעיה, כי אתה מייצג פה אולי מישהו, אבל אני לא.

גדי יפה: חבר הכנסת מולה, אנחנו מוכנים לקבל ב-25 בתי ספר ממלכתיים שלנו את כל התלמידים האתיופים בחלוקה.

שלמה מולה: זה חלק מהפתרון.

גדי יפה: אני אומר את זה וזה קיים וזה מובטח וזה מוקלט עכשיו.

גדי יפה: העניין הוא לגבי הנושא של הממלכתיים דתיים.

קריאה: אתה הבטחת, אבל לא הבטחת לקיים.

קריאה: זה הבדל עצום.

סיגלית יאראק: סליחה, אני יכולה לומר שיש לי מספרים של תלמידים רבים שלומדים בחינוך הממלכתי, על פי בקשת הורים.

סיגלית יאראק: כל הורה שביקש לעבור לממלכתי קיבל וגם בחר את בית הספר.

גדי יפה: אני אומר לך, אדוני יושב ראש הוועדה, חד משמעי, כל תלמיד שירצה ללמוד בחינוך הממלכתי, 25 בתי ספר עומדים פתוחים לקבל אותו.

סיגלית יאראק: פלוס הסעות.

גדי יפה: כולל הכל, כולל מה שצריך, כולל חיבוקים, כולל הכל.

שלמה מולה: אז למה אתה מתנגד שתוקם ועדה כזאת?

גדי יפה: אני לא מתנגד, אני אומר, בואו נקים את הוועדה, אבל אל תקבלו החלטות ש---

דוד מהרט: אבל יש מספיק בתי ספר דתיים לקלוט את בני הקהילה ב---

גדי יפה: אין.

דוד מהרט: זה לא נכון.

קריאה: אתה דיברת למשל על 'מורשה', ב'מורשה' יש 1,242 תלמידים, הם לא יכולים לקבל, לא ילד אתיופי, הם לא יכולים לקלוט ילד אחד, לא אתיופי גם.

שלמה מולה: למה אתה לא מעלה, במקום 100% ב-'נר עציון', למשל, זה 25% במורשה.

שלמה מולה: תעביר את אלה לאלה ואת אלה לאלה.

גדי יפה: במורשה 150 ילדים יוצאי העדה.

דוד מהרט: 150 זה פחות מ-10%.

דוד מהרט: תכניס 25% ופתרת את כל הבעיה בפתח תקוה.

דני דנון: משפט סיכום בבקשה.

גדי יפה: לכן אני בא ואומר, אנחנו צריכים להיזהר, מצד אחד לא לשפוך את התינוק עם האמבטיה, ומצד שני למצוא פתרון לבעיות, כי יש בעיות ואף אחד לא מסתיר אותן, ואנחנו כהורים מוכנים לעמוד בראש.

דני דנון: שאלה תיאורטית, אם מחר בבוקר משרד הבריאות יחליט שגילו בעיה תברואתית בביוב של 'נר עציון' ואי אפשר ללמוד מחר בבוקר בבית הספר, מה יקרה לאותם תלמידים?

דני דנון: מה הייתם עושים כוועד הורים?

דני דנון: מה היה קורה בעיר פתח תקוה?

גדי יפה: אם היו מחליטים לסגור את בית הספר הזה באופן סופי, היינו לוקחים את אותם תלמידים, ואני אומר לך בלב מלא, לבתי הספר הממלכתיים ומקיימים אותם שם.

גדי יפה: אי אפשר לקיים את התלמידים האלה בבית הספר, היינו מוצאים פתרונות.

שלמה מולה: אתה לא יכול לכפות על ההורים.

גדי יפה: חבר הכנסת דנון אמר כרגע איזה שהוא עניין היפותטי, היינו מוצאים לזה פתרונות, אבל אנחנו לא יכולים לקחת את אותם תלמידים.

גדי יפה: ..

גדי יפה: אנחנו גם לא רוצים להסיע, למה להסיע?

גדי יפה: הוא דיבר על הסעות, למה להסיע?

גדי יפה: אנחנו בפתח תקוה הולכים נגד הסעות, הסעות זה לא טוב, זה לא בריא, זה לא בשביל השכונה, זה לא בשביל התלמיד, ואנחנו מבטלים הסעות בפתח תקוה.

גדי יפה: בשנת הלימודים הקרובה הולכים להתבטל עשרה אוטובוסים שמסיעים תלמידים ברחבי פתח תקוה.

גדי יפה: זה לא בריא להסיע, גם החוק אומר, תלמיד צריך ללמוד באזור מגוריו מהגן ועד י"ב.

גדי יפה: לא צריך להסיע.

גדי יפה: רק מלה אחת, חבר הכנסת דנון, מה שהוזכר פה לגבי בית ספר 'גורדון'.

גדי יפה: בעשר השנים האחרונות נסגרו בפתח תקוה ארבעה בתי ספר בגלל מיעוט תלמידים.

גדי יפה: רק בית הספר הזה פתאום צריך להיסגר בגלל מיעוט תלמידים, אז קובעים שמדובר בבית ספר של רוסים.

גדי יפה: לכן אני רוצה להגיד לוועדה, גם בנושא של בית ספר 'גורדון', הוא נסגר בגלל מיעוט תלמידים ולא בגלל שום סיבה אחרת.

גדי יפה: תודה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: עורכת דין דנה מכניאן.

דני דנון: בבקשה.

דנה מכניאן: חשוב לי בכל זאת לשבור כמה מיתוסים שעולים פה פעם אחר פעם.

דנה מכניאן: אף אחד שהוא גזען לא חושב על עצמו שהוא גזען ותמיד לגזענות יש הצדקות שהן כאילו הגיוניות.

דנה מכניאן: המיתוס הראשון שנאמר כאן, בין השורות אבל חשוב לי לחדד ולשים את הדברים על השולחן; אין היום אפשרות להורים יוצאי אתיופיה שרוצים ומבקשים לשלוח את הילד שלהם מחוץ לאזורי הרישום, לא מאפשרים להם את זה, וזה בניגוד למדיניות שהיתה אמורה להיות, של משרד החינוך.

דנה מכניאן: אם אדוני שואל מה אנחנו יכולים לעשות כבר מחר---

דני דנון: אני לא הבנתי, מה זאת אומרת לא מאפשרים להם את זה?

דנה מכניאן: אמרה כאן דר' סולי נתן שהורים שרוצים לשלוח את הילד שלהם לחינוך הממלכתי, יכולים לבקש ולעשות את זה.

דנה מכניאן: הורים שרוצים להעביר את הילד שלהם לבית ספר מחוץ לאזור הרישום, תתכנס ועדה.

דנה מכניאן: הוועדה הזאת היא ועדה לפי חוק, כמו כל תלמיד בעיר.

קריאה: וכל הבקשות מאושרות.

דנה מכניאן: אין כאן העדפה מתקנת.

שלמה מולה: אם כל הבקשות מאושרות, למה צריך ועדה?

קריאה: אין גם בקשות כאלה, דני.

דני דנון: דנה, האם את מכירה רשויות שבהן יש פטור לוועדה הזאת?

יצחק כהן: כעיקרון יש הנחיה של משרד החינוך ולפחות כך נאמר שלרשויות המקומיות בכל מה שקשור ונוגע לילדים יוצאי אתיופיה, הם פטורים מאזורי רישום.

יצחק כהן: יש רשויות מקומיות שמתעלמות מההנחיה הזאת ולא מאפשרים להורים לרשום את ילדיהם מחוץ לאזורי הרישום, פתח תקוה ועוד כמה מקומות.

דנה מכניאן: ב'טבקה' יצא לי לדבר עם הורים, לא רק בפתח תקוה, גם בנתניה, שאמרו 'אני ביקשתי להעביר את הילד שלי מחוץ לאזור הרישום', אנחנו ב'טבקה' לא בעד כפייה ולא בעד סגירה של בתי ספר, אבל כן יש כאן בעיה, ודיבר פה היועץ ממשרד המשפטים על שוויון, השוויון כולל גם העדפה מתקנת.

דנה מכניאן: בגלל מניעים גזעניים, וצריך לקרוא לילד בשמו, נוצרה הבעיה הזאת, אז עכשיו, כאקט של העדפה מתקנת, אני חושבת שצריכה לצאת מכאן קריאה שהורה שרוצה לשלוח את הילד שלו לכל בית ספר מחוץ לאזור הרישום ובית הספר בשכונת גנים האליטיסטי הוא במרחק קילומטר אחד בלבד---

גדי יפה: סליחה, הוא במרחק 5 קילומטר, הוא בדיוק בצד השני של העיר, זו הטעיה.

דנה מכניאן: אני מזמינה כל מי שכאן לחזור הביתה, להיכנס לגוגל ולראות בדיוק---

גדי יפה: 'כפר גליל' נמצא 4-5 קילומטרים---

דנה מכניאן: אם הורה עושה את הבחירה ולא רוצה שהילד שלו ילמד ב'נר עציון', ורוצה שהילד שלו כן ילמד בממלכתי דתי אחר בפתח תקוה, צריכה להיות לו את האפשרות.

דנה מכניאן: הרי כולנו יודעים שאותם הורים שהוציאו את הילדים שלהם מבתי ספר בגלל המניעים הפסולים, שלא רצו שהילדים שלהם ילמדו עם תלמידים יוצאי אתיופיה, אותם הורים כן הוציאו את הילדים שלהם למקומות מרוחקים.

דנה מכניאן: ומיתוס שני, ואני מפנה את כולם גם לנייר העמדה שלנו, גם בשכונה שבה יש בית ספר באותה שכונה, באשקלון, עדיין מתקיימת ההפרדה.

לב ברזני: זה לא נכון.

לב ברזני: אני אגיד לך דבר מאוד פשוט.

לב ברזני: הנתון פה לא נכון---

דני דנון: תן לה לסיים ואני אתן לך להגיב.

דנה מכניאן: עוד כמה מלים.

דנה מכניאן: עניין הבג"צ של המכסות.

דנה מכניאן: באותו עניין היה תלמיד שרצה להתקבל לבית ספר.

דנה מכניאן: הוא היה יליד הארץ ואמרו לו 'אתה לא יכול להתקבל לבית הספר, כי יש כאן כבר יותר מדי אתיופים', זה מה שנקבע כלא חוקי.

דנה מכניאן: בג"צ לא אמר שאי אפשר לפזר הורים שמעוניינים לבתי ספר אחרים.

דנה מכניאן: שוב, מי שמעוניין, יכול לעשות את זה.

דנה מכניאן: ומיתוס נוסף שגם חשוב לי מאוד להפריך כאן וזה מיתוס שמצער אותי לשמוע, זה טיעון חדש שעולה, שאם אנחנו נרכז את יוצאי אתיופיה באותו בית ספר, נוכל בעצם להשקיע בהם יותר.

דנה מכניאן: זה לטובתם.

דני דנון: נכון, את צודקת במאה אחוז.

דנה מכניאן: לא רק שהטיעון הזה הוא לא הגיוני, כי צריכה להיות מדיניות כזאת, שגם ילד שלא לומד בבית ספר שיש בו ריכוז גבוה של יוצאי אתיופיה, יקבל את אותו חלק יחסי של תקציב ועזרה ומימון.

דנה מכניאן: מעבר לזה, אפשר לתת את הסיוע הנוסף הזה במסגרות אחר הצהריים ולהשקיע בשכונה באופן הזה.

דנה מכניאן: הרי אם אנחנו נקבל את העמדה הזאת, מה שזה ייצור זה תמריץ כלכלי לפתוח עוד בתי ספר כאלה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: מר ברזני, התייחסות קצרה.

לב ברזני: אני רציתי להגיד, מה שכאן ציינת, דבר מאוד פשוט.

לב ברזני: באותו בית הספר, מתוך 150 תלמידים, יוצאי אתיופיה 65 ועוד 12 דוברי רוסית.

לב ברזני: קודם כל זה לא בגלל הריכוז.

לב ברזני: יש לנו בעיה אחת, בסך הכל באשקלון, רבותיי, גרים כ-6,000 בני הקהילה האתיופית, מתוכם הרוב נמצאים, בשל הסיבה של מימון הבתים ורכישות, בשכונות ברמה סוציו אקונומית 1 מקסימום ובית הספר שם מתאים להם.

קריאה: מה זה מתאים להם?

לב ברזני: הם נמצאים שם.

לב ברזני: הם רוצים את בית הספר הזה, לא שאנחנו לא מציעים מקום אחר.

דנה מכניאן: איזה מקום אתם מציעים להם?

לב ברזני: כל בתי הספר, הכל אצלנו פתוח, איפה שהם רוצים ללכת ללמוד.

דנה מכניאן: הורה באשקלון יכול היום לשלוח את הילד שלו לאיזה בית ספר שהוא בוחר?

דוד מהרט: לשכונת ברנע, למשל?

לב ברזני: בוודאי שכן, אין שום בעיה.

דוד מהרט: אני מוכן לבדוק את זה.

לב ברזני: בבקשה.

דני דנון: אתם נותנים הסעות?

לב ברזני: על פי החוק, אם בית ספר במרחק 2.5 קילומטר, מקבלים הסעה.

דוד מהרט: אם רוצים אינטגרציה, צריך מימון מלא של הסעה, כי ההסעות בהרבה רשויות מקומיות הן 50% זה משרד החינוך ו-50% זה רשויות מקומיות.

סיגלית יאראק: פתח תקוה מממנת באופן מלא.

דני דנון: יש פה תושב פתח תקוה, דניאל אוריה, בבקשה.

דניאל אוריה: כבוד היושב ראש, קודם כל אני אגיד פה דברים ש---

דני דנון: אין שום בעיה, הכל לפרוטוקול.

דני דנון: הוא סובל הכל, הפרוטוקול.

דניאל אוריה: קודם כל אותי, באופן אישי, בתור תושב פתח תקוה, זה מאוד מקומם שאני שומע דברים שהם, לצערי, שכשאתה מביא אותם במבחן המציאות בשטח אתה רואה שיש מרחק עצום בין מה שנאמר לבין מה שבאמת קורה בשטח.

דניאל אוריה: חברים, אני חושש שהנושא של בית ספר 'נר עציון' זו פצצה מתקתקת שמי שבאמת נותן לזה הכשר ואנחנו יודעים את זה טוב, זה כמובן הנושא של מינהל החינוך וכמובן יש פה את הנציגים שלצערי נותנים לזה הכשר ולגיטימציה, להתנהלות הזאת.

דניאל אוריה: צר לי שאני אומר את זה בוועדה פה, אבל אני חושב שהנושא של בית הספר 'נר עציון', מוטי, אתה מכיר אותנו טוב מאוד, מבחינתי אתה כרגע יושב ראש מבחינת הקהילה שלנו בעיר ואתה יודע טוב מאוד שאתה מושך בחוטים ואתה יודע טוב מאוד שכל הפתרון האמיתי, לטובת הקהילה שלנו, עובר דרכך.

דניאל אוריה: אני לא צריך פה את ראש העיר---

מרדכי זפט: אני אשמח שתיתן לי עוד כתרים.

דניאל אוריה: אתה יודע טוב מאוד שאנחנו יכולים לפתור את הבעיה הזאת, אתה יודע טוב מאוד שאנחנו מאוד רוצים שבית הספר הזה יתפרק ואין פה שום רצון שבית הספר הזה יהיה בית ספר של מה שנקרא בסיס לגיוס משאבים על גב הקהילה.

דניאל אוריה: אגב, לדעתי, בית הספר עושה מעל ומעבר.

דני דנון: לך יש ילדים בבית הספר?

דני דנון: אתה קשור?

דניאל אוריה: לא, אין לי, אבל עשינו מספר פגישות יחד---

מרדכי זפט: עלית על נקודה טובה.

דניאל אוריה: אנחנו עשינו מספר פגישות עם ההורים, יחד איתו, כשבן האדם החליט לקום באמצע הישיבה וללכת בגלל שהוא לא רצה לדבר עם ההורים.

דניאל אוריה: מה שאני מנסה להגיד פה זה לא פנטזיה אישית שלי, של לפרק את בית הספר, זו פנטזיה שהקהילה, שמאוד חשוב לה שהם יהיו חלק אינטגרלי מהחברה, והמציאות הזאת, לצערי, שיוצרים בית ספר שמעודד גם בתי ספר נוספים, שזה 'נצח' ועוד אחרים, שהופכים להיות כמו בית ספר 'נר עציון', זה משהו שהוא במשמרת שלך.

דניאל אוריה: אתה יכול להגיד הרבה דברים מאוד מאוד יפים, שהמציאות בפתח תקוה היא מאוד מאוד טובה וכל זה, אבל אתה יודע טוב מאוד שסך הכל רק דיבור שלך עם הזרם האישי שלך, וצר לי שאני הולך לכיוון הזה של מה שנקרא סיעות פוליטיות בתוך העיר פתח תקוה, שמנהלות בצורה מאוד מאוד קשה את הנושא של הרישום של הילדים האתיופים בעיר, לצערי זה עצוב מאוד.

דני דנון: מר זפט, התייחסות קצרה.

מרדכי זפט: צר לי שהממלכתי דתי, שזה הזרם היחיד כמעט שקולט את הילדים יוצאי העדה ומטפל בהם באהבה ומשקיע בהם המון, הוא זה שסופג את הריקושטים.

מרדכי זפט: אבל בסדר, ככה נגזר מהשמים.

מרדכי זפט: אני אתייחס במלה לגנאדי ובזה גם לדניאל אוריה.

מרדכי זפט: אתה עלית על זה, אתה שאלת אותו אם יש לו ילדים בבית הספר, אין לו---

דני דנון: שאלתי שאלה לדעת, אבל אם הוא רווק, אנחנו רוצים שהוא יתחתן והילדים שלו יגיעו לבית הספר הזה.

דני דנון: בשביל זה אנחנו פה, בשביל למנוע את זה.

דני דנון: בבקשה, מר זפט.

מרדכי זפט: ועד ההורים הוא נגד סגירת בית הספר, אני בעד סגירת בית הספר ונתתי מתווה שאני מעריך שתוך שנתיים המציאות תשתנה.

מרדכי זפט: ועד ההורים, אגב, מאוד רוצה את בית הספר, שיהיה בית הספר הזה, ושאמרנו שזה עם כל---

דני דנון: אתה יכול לומר לנו שתוך שנתיים לא יהיה בית ספר 'נר עציון'?

מרדכי זפט: אני לא אמרתי שלא יהיה בית ספר.

מרדכי זפט: אני מעריך, למשל, שכיתה א' בשנה אחרי זה לא נפתחת שם אם יימשכו שני הנתונים שאמרתי, שמשרד השיכון לא יפתח עוד פעם את השכונה לעולים חדשים מהמטוס.

מרדכי זפט: זה לא רק אני, זו הערכה מקצועית של כל מינהל החינוך.

מרדכי זפט: מישהו פה מעלה בדעתו שניתן לסגור בית ספר, תקרא לו 'נר עציון' או מטילדה, באבחת החלטה מהיום לעוד חודש?

מרדכי זפט: איזה השלכה זה עושה על בית הספר ועל בתי הספר האחרים?

מרדכי זפט: מישהו מעלה בדעתו דבר כזה?

מרדכי זפט: כשאתה מדבר על 'מורשה' או בית ספר אחר---

גנאדי בורשבסקי: אבל זה כבר 18 שנה, מוטי.

מרדכי זפט: גנאדי, אני לא צריך את העזרה שלך.

מרדכי זפט: כשאתה מדבר על 'מורשה' או על בית ספר אחר, אתה יודע איזה בעיות יש לאותו בית ספר, עם אתיופים ובלי אתיופים?

מרדכי זפט: אולי אם תביא את הילדים האתיופים לשם, ילדים נוספים, או נורבגים, לא משנה, ילדים שבאים בלי ידע מקביל לילדים בני גילם, אתה תשפוך את המים עם התינוק?

מרדכי זפט: מישהו כאן בדק את זה?

מרדכי זפט: אתה בדקת מה קורה עם 'מורשה'?

קריאה: יש את כל העצמאים.

מרדכי זפט: מלה אחרונה בעניין מה שגנאדי אמר---

שלמה מולה: אני רוצה להגיד לך, בתי הספר הממלכתיים דתיים קלטו את עולי אתיופיה, הם ראויים להערכה רבה.

שלמה מולה: אני אומר לך, בהתנהגות שלך, אתה גורם לנו להגיד דברים לא טובים.

מרדכי זפט: כשאני עומד לפני המראה, אני יודע מה אני משקיע, זמן, לא מדבר על כסף, זה לא כסף שלי, זמן ושיחות ואהבה בטיפול בבני העדה וכשאני מקבל אחרי זה ריקושטים כאלה ממך ומדניאל, אני אומר בשביל מה לי?

מרדכי זפט: אבל עזוב, זה צדדי.

דני דנון: מר זפט, משפט סיכום, בבקשה.

מרדכי זפט: משפט סיכום.

מרדכי זפט: אני מצפה מיושב ראש הוועדה ומחברי הוועדה, אני לא יודע כמה אתם חברים בוועדה, אני רואה פה שניים, אני חושב, אולי חבל, שיתעלו מעל ניצול ציני של כמה אנשים---

קריאה: פוליטיקאים.

שלמה מולה: למה ניצול?

מרדכי זפט: לא דיברתי עליך, חס וחלילה.

דני דנון: חבר הכנסת מולה, אתה מפריע לו.

שלמה מולה: יש פה 24 בתי ספר במדינה שיש יותר מדי, ריכוז גבוה, אז אתה בא להגן---

דני דנון: חבר הכנסת מולה, תפסיק בבקשה להפריע לו.

דני דנון: מר זפט, נא לסיים בבקשה.

מרדכי זפט: אני בעד שתקים את הצוות, אני חושב שחברים בו צריכים להיות גם אנשי רשויות מקומיות, אני בעד, פה אחד, אני מרים לך את היד.

מרדכי זפט: אני רק אומר על הדברים של גנאדי, היה ניצול ציני של אדם פוליטי מרשות מסוימת, הראיה שהוזמנו לפה לנושא עולי אתיופיה, מה עניין עולי חבר העמים פה בדיון?

קריאה: זו גם ההתנהלות שלכם, מוטי, ואתה יודע את זה טוב מאוד.

דני דנון: נדה טללה, בבקשה בקצרה.

נדב טללה: אדוני היושב ראש, אמרו הרבה דברים, אבל יש כמה דברים, גם מוסתרים, אני יכול לגלות אותם.

נדב טללה: אני הייתי מעל עשר שנים בוועד ההורים באותו בית ספר 'נר עציון'.

נדב טללה: כאשר הכנסתי את הבת שלי הראשונה, 25% האתיופים זה היה בחוק, לא יהיה יותר מ-25%, זה מה שהיה.

נדב טללה: התהפך העניין שנה ושנה ושנה, העירייה יודעת טוב מאוד, אני עשיתי הרבה מלחמות ובסופו של דבר זה יצר שנאה בתוך בית הספר, אני הוצאתי את הילדים שלי מאותו בית הספר, אבל כואב לי עכשיו, האחים שלי שם, נידחים מהחברה.

נדב טללה: בית הספר 'נר עציון', הנהלת העירייה עשתה עסקה עם פנימיות אמי"ת מעורב בנות ובנים ואולפנת רעות, רק בנות, ועכשיו יש להם עסקה, בכיתה ו' מכניסים אותם לפנימייה, הילדים נושרים אחרי שנתיים, לא מסיימים י"ב באותה פנימייה גם.

נדב טללה: הילדים רואים, עוד יותר גרוע ממה שהיו.

נדב טללה: את זה אני ראיתי בעיניים שלי.

נדב טללה: גם התווכחתי, אף אחד לא שם לב לזה, אבל מודעים לזה.

נדב טללה: הילדים מסיימים בכיתה ו', צריכים להיות בעירוני, לא בפנימייה ישר.

נדב טללה: זה אסון לכל דבר.

נדב טללה: כל המומחים וכל המקצועיים וכל ההנהלה נאבקים רק על בית הספר, לא על הילדים.

נדב טללה: אני רואה שזה רק להציל את בית הספר, לא להציל את הילדים, לתקן את החברה שיגדלו בצורה מסודרת.

נדב טללה: המלחמה בין העירייה, להשאיר את בית הספר, תעסוקה למורים, מחנכים, כל מיני דברים, הילדים נשכחים.

נדב טללה: עם ההורים אף אחד לא מדבר, ההורים הולכים לרשימה, לא רוצים 'נר עציון', צוחקים עליהם, 'אתם שונאים אחד את השני?' למה?

נדב טללה: אז ההורים בוכים, חוזרים.

נדב טללה: יש חוק מדינה, ילד אסור להשאיר בבית, לוקחים אותו, אין מה לעשות, זה אין בררה.

נדב טללה: לסיכום, כל התהליך הזה היום, להגיע למסקנה, ב-1 לספטמבר, כל ההורים מוכנים לסגור את בית הספר, לא מכניסים את הילדים.

נדב טללה: אני אחד שעומד עם ההורים בשיחה כל יום, המורים יישבו בשקט שם, אין להם ילדים ללמד שם, תנו להם, זה מתוכנן, חד וחלק.

דני דנון: כמה ילדים יש לך בבית הספר?

נדב טללה: כרגע אין לי, הוצאתי אותם מבית הספר.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אנחנו לא צריכים התייחסות, אנחנו ראינו היום את הנתונים במהלך הסיור, לא ניכנס לוויכוח על הנתונים.

דני דנון: המנהלת, קשה לי להגיד למנהלת שהיא לא יכולה לדבר, אבל אני חייב לומר לך, אנחנו היינו בסיור, את הצגת את הנתונים.

מזל שטרית: לגבי הפנימיות, רק משפט.

מזל שטרית: בשנה האחרונה ילדה אחת יצאה לאולפנת 'להבה', לפנימייה.

מזל שטרית: זהו.

מזל שטרית: תודה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: מר איציק עובדיה, בבקשה.

איציק עובדיה: אדוני היושב ראש, אני שמח שאתה יושב בראש הוועדה הזאת, כי אני יודע שבסופו של יום אתה תעשה משהו בנידון.

איציק עובדיה: אני קורא מפה גם לשר החינוך, שיתחבר לנושא הזה ויעשה את מה שצריך לעשות ולא לדחוף את זה מתחת לשטיח.

איציק עובדיה: אני רוצה להודות לחבר הכנסת חיים אמסלם שהזכיר לי שהשנה היא שנת 2011, ולפי מה שאני רואה פה, זה מזכיר לי את שנות ה-50, כשהגיעו העולים החדשים וממש זרקו אותם למעברות ואני מרגיש כאילו אנחנו חוזרים על זה חזרה.

איציק עובדיה: רבותיי, הבעיה היא בעיה לאומית, מפאת קוצר הזמן אני לא אכנס לבעיה הלאומית, אבל אני אדבר על הבעיה בפתח תקוה.

איציק עובדיה: העובדה היא שיש חמישה גני ילדים ובית ספר אחד שכולו אתיופים.

איציק עובדיה: העדה האתיופית הם אזרחים לכל דבר, אף אחד פה לא עושה טובות ואנחנו צריכים להתייחס לזה בצורה הזאת.

איציק עובדיה: אמנם מנהלת בית הספר עושה עבודה יפה, אין לי בעיה עם זה, הממלכתיים הדתיים עושים עבודה יפה, אבל, רבותיי, צריך פתרון.

איציק עובדיה: לא ייתכן שבימים כאלה עדיין יש בית ספר ש-98% ממנו אתיופים.

איציק עובדיה: לא ייתכן כזה דבר.

איציק עובדיה: אני לא יודע, זה ממש דבר הזוי.

איציק עובדיה: ואנחנו באים ודנים וכל אחד מביא את הפרטים שלו, אני מקווה שזה לא יירד לרמה הפוליטית, אלא אנחנו נפתור את הבעיה.

איציק עובדיה: בפתח תקוה אפשר לפתור את הבעיה ואם חברי ורעי מוטי זפט ירצה לשבת יחד ולפתור את הבעיה, אפשר לפתור אותה.

איציק עובדיה: יש מספק ממלכתיים דתיים ואני מצר על זה---

קריאה: וגם העצמאיים.

איציק עובדיה: ואני מצר על זה שיש מכסות.

איציק עובדיה: מה זה?

איציק עובדיה: זה מזכיר לי ימים אפלים.

איציק עובדיה: מה זה הדבר הזה, מכסות?

קריאה: אין מכסות.

איציק עובדיה: כך נאמר לי, שיש מכסות.

מרדכי זפט: הגיע הזמן שתתחיל לבדוק את הדברים שלך.

איציק עובדיה: אני בודק את הדברים שלי.

איציק עובדיה: אתה אמרת לי את זה, מוטי, שמעל 25%, מעל 20%.

איציק עובדיה: רבותיי, איך ייתכן כזה דבר?

איציק עובדיה: לא מדובר רק באתיופים.

איציק עובדיה: בפתח תקוה מינהל החינוך נכשל, יש בעיה גם בבית ספר 'גורדון', ישנה בעיה שבית ספר שלם כולו על טהרת עולי חבר העמים.

איציק עובדיה: לא ייתכן, אדוני היושב ראש, בארץ ישראל כזה דבר.

איציק עובדיה: לי אין כוללים ואני לא אתיופי ואני לא רוסי ואני לא מחבר העמים, אבל באתי לפה כי כואב לי הנושא הזה, חשוב לי מאוד, ואני מלווה את זה כמעט שמונה שנים ועדיין אין פתרון.

איציק עובדיה: פה מציעים ממשרד החינוך שאכן הם יגבו וייתנו לבית הספר, רבותיי, נותנים אקמול למחלה שהיא כרונית.

איציק עובדיה: אנחנו צריכים לפתור את זה.

איציק עובדיה: ומוטי, כן, אפשר מחר בבוקר להחליט לסגור את בית הספר 'נר עציון', לסגור את גני הילדים ולמצוא את הפתרון, ולא, לא נגיע לשום פתרון.

איציק עובדיה: מה שקורה זה שאתם לא נותנים מספיק מחשבה על הילדים האלה.

איציק עובדיה: אדוני היושב ראש היה בסיור בבית הספר, הוא שאל את הילדים והילדים חשובים לנו פה, לא ההורים ולא אנחנו ולא חברי הכנסת, הוא שאל אותם את השאלה והילדים אמרו בפירוש 'אנחנו רוצים אינטגרציה, רוצים להיות כמו כולם.

איציק עובדיה: אין לנו קו אחד כמו כולם, אנחנו מאחורה', ומתיפייפים פה, והביאו לנו, אני לא מנסה לפגוע במנהלת, אני מכבד אותה והייתי שם מספר פעמים, אני גם ניסיתי לעזור בכמה צורות, אבל הביאו לשם קבוצה של ילדים שניגנו בכינור, היה שם גם קצת בורקסים, אבל רבותיי, לא ייתכן שכל שר שמגיע לפתח תקוה, עושים לו הצגה ב'נר עציון'.

איציק עובדיה: צריכים לפתור אחת ולתמיד את הבעיה הזאת.

איציק עובדיה: אני קורא לך, אדוני היושב ראש, ואני יודע שאתה תעשה את זה, ואני אעשה את זה גם בדרכים שלי, יש לי לובי מספיק חזק בשביל לבוא ולעשות את זה.

איציק עובדיה: ואני רוצה שנגדע את הדבר הזה מהשורש, עכשיו והיום.

איציק עובדיה: תודה רבה לך, אדוני.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני בהחלט זוכר, חבר המועצה, את אותה ילדה שאמרה שהיא רוצה ללמוד עם הפרנג'ים.

דני דנון: היא אמרה את זה בצורה ברורה וישירה, למרות שהיא מקבלת חינוך טוב.

איציק עובדיה: נכון, והיה קשה לשמוע את זה, אדוני היושב ראש.

איציק עובדיה: ילדה כזאת, בגיל הזה, מה שהיא חושבת, שהיא רוצה להיות כמו הפרנג'ים.

שלמה מולה: אני רוצה לשאול את נציגי עיריית פתח תקוה, זה נורא פשוט, העניין לא מסובך, אני לא חושב שיש פה מישהו שירצה שאתם תסגרו בית ספר, זה לא העניין, מה הבעיה שאתם תעשו בצורה יזומה?

שלמה מולה: לא להתחפר בעמדות שלכם, אלא לבוא ולייצר תכנית עבודה שאתם באים ואומרים, 'אנחנו רוצים בתוך שנתיים-שלוש להגיע למצב של פחות מ-10%'.

שלמה מולה: מה שאתם צריכים לעשות, כל אלה שבאים להירשם לבתי הספר הממלכתי, תעבירו אותם מ'מורשה' לכאן, או מכאן לכאן.

שלמה מולה: בסך הכל מדובר על 300 ילדים, מה הבעיה לקחת נניח 230 ילדים, בשלב ראשון, לפזר אותם בבתי הספר הממלכתיים האחרים ואז את התלמידים האחרים, שאינם יוצאי אתיופיה, תעבירו אותם לאותו בית ספר.

שלמה מולה: אני רוצה שאתה תענה לי.

סיגלית יאראק: קודם כל יש לנו תכנית כזאת.

סיגלית יאראק: היא לא תהיה מחר, היא לא תהיה מחרתיים ומר איציק עובדיה, חבר המועצה, באמת עם כל הכבוד, לנו יש אחריות גם כלפי כלל המערכת, ועם כל הכבוד, האפשרות הזאת של לסגור את בית הספר מהיום למחר ולפזר את הילדים, כאילו מדובר באיזה פיזור של כוסות באיזה שהיא מחלקה, זה בלתי אפשרי.

איציק עובדיה: להיפך, את מתייחסת לזה ככוסות.

איציק עובדיה: זה לא כוסות.

סיגלית יאראק: זה בלתי אפשרי.

איציק עובדיה: אם רוצים, אז אפשר.

איציק עובדיה: לא רוצים.

סיגלית יאראק: מה שאני רוצה להגיד זה שהאפשרות לפזר את תלמידי בית הספר בשום שכל, בתבונה וברגישות ולהתייחס גם לצרכי הילדים עצמם ויש להורים, באמת, חבר הכנסת מולה, גם עמדות.

סיגלית יאראק: גם להורים בבית ספר 'נר עציון'.

סיגלית יאראק: יש הורים שלא מוכנים---

קריאה: ההורים רוצים לפזר.

קריאה: אני אומר את זה באחריות.

דוד מהרט: נתון אחד חסר לכם, היושב ראש, יש ארבעה בתי ספר עצמאיים.

דני דנון: אתה לא יכול לדבר כעת, תודה.

דני דנון: המדיניות של ההתפרצות פה אחד לשני לא מקובלת עליי.

דני דנון: בדרך כלל בוועדה זה לא קורה, אני יודע שהנושא טעון, אבל---

שלמה מולה: לגבי התשובה, העניין הזה עלה גם לפני שנתיים, כששר החינוך בא להיות שר החינוך, באוגוסט, כאשר בתי הספר האלה לא רצו לסגור וגם הסיפור הזה של ריכוז גבוה של תלמידים יוצאי אתיופיה עלה.

שלמה מולה: אני מתפלא עליכם, עבר שנתיים ואת אומרת שיש תכניות?

שלמה מולה: בינתיים יש רק שני תלמידים שאינם יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: זאת אומרת, מה שאתם הייתם צריכים לעשות, לא נעשה כלום.

קריאה: שלמה, אני רוצה להציע לך הצעה, שני התלמידים האלה ידליקו משואה בשנה הבאה.

דני דנון: ברשות

דני דנון: כם אני רוצה לסכם את הדיון ולומר שאי אפשר להתעלם מהתחושה הקשה שיש כיוונים, יש מגמות, אבל בפועל המספרים הם קשים.

דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קיימה דיון המשך בנושא שילוב תלמידים יוצאי אתיופיה במערכת החינוך.

דני דנון: המציאות שהוצגה בפני חברי הוועדה הינה מציאות קשה ובלתי מתקבלת.

דני דנון: למרות הרצון הטוב, ההשקעות והחיזוקים הרבים, המצב הקיים בו קיימים עשרות מוסדות חינוך בהם קיים ריכוז אבסולוטי של עולים יוצאי אתיופיה אינו מתקבל על הדעת.

דני דנון: הוועדה קוראת לשר החינוך להקים ועדה מקצועית שתכלול את נציגי הרשויות המקומיות, נציגי הורים וגופים שונים, למציאת הכלים לפירוק מיידי של ריכוזי העולים יוצאי אתיופיה.

דני דנון: הוועדה תתבקש להגיש את מסקנותיה תוך ארבעה חודשים.

דני דנון: הוועדה קוראת למשרד החינוך ולרשויות המקומיות ליישום קפדני יותר של פתיחת אזורי הרישום בשילוב פעילות הסברה בנושא.

דני דנון: אנחנו נקיים ישיבת מעקב בנושא בעוד חמישה חודשים וכולנו תקווה ש---

שלמה מולה: חמישה חודשים זה אחרי פתיחת שנת הלימודים.

קריאה: חשוב שההשפעה תהיה לפני פתיחת שנת הלימודים.

קריאה: אדוני, זה יקבע את המצב לעוד שנה נוספת.

קריאה: עם התשובות זה עוד שנתיים.

דני דנון: לצערי אני אומר זאת, אני לא רואה שמשרד החינוך והעיריות השונות יעשו שינוי לשנת הלימודים הקרובה.

דני דנון: אני אומר זאת לצערי הרב.

דני דנון: אנחנו ננסה להוביל את המהלך לפירוק ולשינוי לשנת הלימודים לאחר מכן.

דני דנון: תודה, הישיבה נעולה.