ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 174, 2011-06-12 13:00

דני דנון: צהריים טובים לכולם.

דני דנון: אני מתכבד לפתוח ישיבה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעיר ראשון לציון.

דני דנון: ראשית אני רוצה להודות לראש העיר על האירוח המכובד.

דני דנון: אנחנו חזרנו מגיבושון, אדוני ראש העיר, בעיר צפת, אבל הכיבוד העשיר הזה אפילו לא היה בגיבושון שאנחנו השתתפנו בו, וגם חדר הישיבות מרשים ביותר.

דני דנון: אנחנו היינו בערים שונות, אבל באמת אנחנו מתרשמים ואנחנו נמצאים בביקור שני של הוועדה בעיר.

דני דנון: ערכנו ביקור לפני כמעט כשנה, והפעם הביקור יהיה בהשתתפותך ונשמח לראות דברים שהשתנו ולראות מגמות.

דני דנון: נמצאים איתנו חבר הכנסת אברהם מיכאלי, חבר הוועדה, ממלא מקום ראש העיר ואחראי על תיק הקליטה, ואדים קורפצ'וב וסגן ראש העיר, דוד ביטן, חברי הטוב, שעוסק גם בקליטת העלייה בכובע שלו בליכוד העולמי וחבר הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית.

דני דנון: אתה יכול לבחור, דוד, באיזה כובע אתה רוצה להיות פה היום, כל עוד זה קשור לעלייה וקליטה.

דני דנון: וחברת המועצה הפטם מקונן.

דני דנון: אני רוצה לבקש מראש העיר, מר דב צור, לפתוח, ולהציג את הדברים ולאחר מכן נשמע כמובן סקירה של הנציגים השונים ונציגי המשרדים.

דב צור: אנחנו נציג נתונים כלליים של העיר, אחר כך חיה תציג את הנתונים של הנושא של הקליטה ביתר פירוט.

דב צור: ראשון לציון היא עיר שנוסדה לפני 130 שנה בשנה הבאה, היא בת 129.

דב צור: מבחינתנו היא העיר הראשונה של הציונות המתחדשת במדינת ישראל, פתח תקווה עלו והתיישבו קצת קודם, אבל נטשו וחזרו אחר כך.

דב צור: בהתיישבות הקבועה, מה שנקרא, ראשון היא הראשונה.

דב צור: עיר ששטחה כ-59,000 דונם, האוכלוסייה היום היא הרביעית בגודלה במדינת ישראל.

דב צור: לפי נתוני מרשם האוכלוסין אנחנו מתקרבים ל-250,000, נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מפגרים באופן קבוע בכ-17,000 תושבים פחות.

דב צור: מספר משקי הבית הוא 74,000 בערך, והממוצע הוא 3.15.

דב צור: מערכת חינוך עם כמעט 42,000 תלמידים, 30,000 מטופלים במינהל הרווחה.

דב צור: יש לנו כ-44,000 עולים בעיר שהם מהווים כמעט 18% מאוכלוסיית תושבי העיר, חלק גדול יוצאי ברית המועצות לשעבר וחלק אחר, קצת יותר קטן בשיעורו, יוצאי אתיופיה.

דב צור: לעיר יש תקציב של כמעט 1,300,000,000 שקלים בשנה, תקציב שוטף.

דב צור: תקציב פיתוח שמתגלגל, זה עולה ויורד בסדרי גודל של 2 מיליארד היקף כללי, לא מחולק בשנים, תקציב הפיתוח הפעיל הוא כ-2 מיליארד שקלים.

דב צור: ראשון באופן כללי היא עיר שמחולקת במידה רבה למזרח ומערב.

דב צור: העיר החדשה שוכנת במערב העיר, היא פועל יוצא למעשה של העלייה גדולה מברית המועצות לשעבר, בתחילת שנות ה-90.

דב צור: אם אתם זוכרים היה צריך למצוא מהר פתרונות לדיור, וראשון נהנתה משטח גדול, שטח הקרקע העירוני הוא גדול מאוד והיא נהנתה משטח גדול בבעלות המינהל במערב העיר.

דב צור: שטח של חולות, לא של טרשים, לא של הרים, היה קל מאוד לפתח אותו, ובמסגרת זו באמת פותחה ברמה מאוד גבוהה עיר חדשה במערב העיר, וזה היה חלק מהגידול המאוד גדול יחסית באוכלוסיית העיר ב-20 שנה האחרונות.

דב צור: היא נחשבה עיר צעירה, עם השנים היא קצת מזדקנת.

דב צור: אנחנו רואים את הנתונים של הגיל, כמעט 27% בגילאים עד 19, גיל חציוני 34.

דב צור: אני לא אגיד את כל הנתונים שרשומים לפניכם, ארץ לידה 30% בחוץ לארץ.

דב צור: משפחות - כמעט 5,000 משפחות חד הוריות.

דב צור: בדרך כלל ראשון לציון נתפסת בהרבה מאוד פרמטרים עיר עם רמה סוציו אקונומית גבוהה, כשבוחנים את זה במספר הג'יפים למשפחה, מספר המכוניות למשפחה, מספר המחשבים למשפחה וכן הלאה וכן הלאה.

דב צור: אנחנו רואים תוצאות משקי בית שברשותם רכב, 74%.

דב צור: מוסדות החינוך בעיר - יש לנו 78 בתי ספר בעיר, 257 גני ילדים.

דב צור: כמו שאמרתי מערכת חינוך מאוד גדולה, כמעט 42,000, מתפרשת על פני כל חלקי העיר.

דב צור: אנחנו עם 11 בתי ספר שש שנתיים, עברנו לבתי ספר שש שנתיים לפני שנה ומשהו, לפני כן זה היה 8, 3, 3.

דב צור: יש לנו מכללה למינהל בעיר, שלומדים בה כ-12,000 סטודנטים ויש לנו גם מסלול עירוני של האוניברסיטה הפתוחה, שלומדים בו בערך עוד 1,500 תלמידים.

דב צור: נתוני תעסוקה - אחת הבעיות הגדולות של ראשון היא שלמעלה מ-60% מתושבי העיר עובדים מחוץ לעיר.

דב צור: אנחנו רוצים מאוד מאוד לשנות את זה.

דב צור: רק שנבין, ארבע ערים גדולות חוץ מאיתנו, כולל אשדוד, אלה ערים שבדרך כלל מייבאות תעסוקה לעיר יותר מאשר מייצאות, אצלנו המצב הפוך.

דב צור: זאת אומרת תל אביב, ירושלים, חיפה, אשדוד, הן ערים שיותר משהן מוציאות החוצה תושבים לעבוד, באים אליהם מערים אחרות, ואצלנו המצב הפוך, מצב מאוד לא בריא.

דב צור: גם סוג התעסוקה שיש בעיר הוא מוטה מסחר ואנחנו היינו רוצים לראות פה יותר תעסוקה, יותר היי טק, שכמעט אין פה, תעשייה של שירותים פיננסים ודברים מהסוג הזה.

אברהם מיכאלי: מה מונע מכם היום לפתח את תחום ההיי טק, לדוגמה?

אברהם מיכאלי: שטחים זמינים יש לכם הרבה.

דב צור: יש שטחים זמינים, אבל אין כמעט תכנית בנייה מאושרת לתעסוקת היי טק בעיר.

דב צור: אנחנו עכשיו משלימים אותם, אבל לא היה כמעט כשאני הגעתי ולכן לא נעשה שום עידוד להיי טק.

דב צור: אתה יודע, היי טק מתקבץ סביב עצמו.

דב צור: כבר שלוש שנים אנחנו מנסים לקבל הנחה בארנונה להיי טק ולמרות שגם ערים גדולות ואיתנות כמו ראשון קיבלו, נתניה, הוד השרון ומקומות אחרים, בראשון לציון סירבו לנו.

דב צור: אנחנו בתהליך של בג"צ כרגע נגד ההחלטה לא לתת לנו ואני מקווה שאו שמשרד הפנים והאוצר יתרצו, או ששופטי בג"צ יגידו אחרת.

דב צור: גידול האוכלוסייה - יש פה גרף של גידול אוכלוסייה, אפשר לראות את הקפיצה הגדולה שקרתה בתחילת שנות ה-90 וניכנס לסיפור של עולים.

חיה ברנפלד: המספרים הם כפי שאנחנו רואים קרוב ל-44,000 עולים שמתוכם 89% הם יוצאי חבר העמים לשעבר ויוצאי אתיופיה שמהווים 5.1% מקרב העולים.

חיה ברנפלד: מקרב האוכלוסייה אנחנו יודעים שכ-19% עולים מחבר העמים ויוצאי אתיופיה 2.7% מהאוכלוסייה.

חיה ברנפלד: אם נדבר על העולים, אז אנחנו יכולים לומר שאוכלוסיית חבר העמים מגיעה לקליטה ישירה בתוך העיר ויוצאי אתיופיה מגיעים למרכזי קליטה ואנחנו מקבלים אותם לעיר רק בשלב יותר מאוחר, אחרי שהם לומדים את השפה ועוברים איזה שהוא תהליך קליטה במקום אחר.

חיה ברנפלד: אני אדבר קודם על יוצאי חבר העמים ואחר כך על יוצאי אתיופיה.

חיה ברנפלד: לפני זה, יושבים איתנו כאן נציגים שלנו, של עובדי העירייה, מתחומי הקליטה, הרווחה, החינוך, הנוער, הרשות למלחמה בסמים, ויש כאן גם את הנציגים שהוועדה הזמינה, אבל אנחנו עובדים איתם בשיתוף פעולה, נציגי משרד החינוך, נציגי משרד הקליטה, משטרת ישראל ומוקד הקליטה.

חיה ברנפלד: אנחנו שמחים שכולם כאן, והנושאים לדיון בעצם הם תוצאה של דיון משותף של מה הם הנושאים שהכי נחוצים והכי חשובים לנו בעיר, לאור הקליטה שאנחנו עושים פה והפעולות שאנחנו מציגים.

חיה ברנפלד: מספר העולים בשנים האחרונות הולך ויורד כאשר ברבעון האחרון, ינואר-פברואר-מרס האחרונים, הגיעו 40 עולים, יוצאי חבר העמים, לעיר, שזה נתון שלא היה בעבר.

חיה ברנפלד: זאת אומרת בעבר ידענו עלייה יותר גדולה.

חיה ברנפלד: מבחינת הגילאים של האנשים שמגיעים, אנחנו יכולים לראות, גם במספרים, שהאוכלוסייה שמגיעה לכאן זה לא משפחות צעירות שבאו לבנות כאן את חייהם.

חיה ברנפלד: חלק גדול מהאוכלוסייה זה בודדים או מבוגרים.

חיה ברנפלד: הנושאים האלה מעלים קשיים נוספים שאותם אנחנו היינו רוצים להביא לדיון, כי אנחנו גם נתקלים בתופעה של אנשים שמגיעים לכאן כשהמצב הסוציו אקונומי שלהם לא מזהיר, לא תמיד יש להם מקום תעסוקה מסודר ומכניס ואז בשכירת דירה אנחנו מוצאים נטישה של הדירה עם חובות ומעבר לדירה אחרת, יותר קטנה, ואותה תופעה של חוסר יכולת לעמוד בעומס הכלכלי, יש לה השלכות גם לגבי התחום של החינוך והרווחה, בתחום של גידול הילדים.

חיה ברנפלד: אנחנו יודעים שהם צריכים פעילות לילדים עד שעות הערב המאוחרות, כי העבודה לא מכניסה וצריך לעבוד יותר שעות כדי להגיע לאיזה שהוא שכר שאפשר לחיות איתו.

חיה ברנפלד: צריך מקומות תעסוקה גם לילדים וזה יוצר איזה שהוא קושי, כי כשאין את מקומות התעסוקה לילדים אנחנו מוצאים אותם במקומות אחרים שלא היינו רוצים למצוא אותם שם.

חיה ברנפלד: הפעולות והשירותים שרשות הקליטה שלנו פועלת בעניינם זה באמת נושא של לימוד השפה העברית, ליווי תעסוקתי, הכשרה והקמת סדנאות לנושא של כיוון תעסוקתי, כולל הפניה והשמה למקומות תעסוקה.

חיה ברנפלד: נושא של העצמה משפחתית.

חיה ברנפלד: הכשרות מקצועיות, דיברנו, חוגים לילדים, בעיקר אירועי תרבות וקשר שוטף לשמירת התרבות שאיתה הם באו, כולל הכרת ארץ ישראל והיכרות התרבות והמורשת של ישראל.

חיה ברנפלד: ממתיני דיור, זכאות על פי אוכלוסיות היעד - לנו יש בעיר שני מקבצי דיור ועוד הוסטל, שנותן פתרונות דיור מסוימים.

חיה ברנפלד: אנחנו עומדים היום ואפשר לראות את התמונה של מבקשי דיור ציבורי שעומד על 828 משפחות, כאשר אנחנו יודעים שזה מספר שהולך ועולה.

חיה ברנפלד: נקודת הציון שלנו, עולים שעלו משנת 1990 ואילך, מה שאומר שאנשים שעלו קודם ואין להם דיור לא נמצאים פה, אבל הם עדיין בבעיה.

חיה ברנפלד: זאת אומרת המספר הזה הוא מספר שאנחנו מציינים על פי הקריטריונים---

דני דנון: יש תכניות בנייה למקבצים חדשים?

דב צור: יש שני מקבצים, אחד פרטי ואחד שהוקם במסגרת עירונית על ידי החברה הכלכלית וגורם נוסף.

דני דנון: הממשלה עכשיו אישרה שטחים חומים.

דב צור: כן, אנחנו על שטח חום כזה, מתכננים לבנות מקבץ דיור, אבל מנותק לחלוטין כרגע מסיוע ממשלתי.

דב צור: זאת אומרת אנחנו לא יכולים לחכות עד שזה יתגבש.

דב צור: גיבשנו במסגרת החברה הכלכלית מודל שבו מה שהמדינה משלמת איכשהו יספיק בשביל לקיים כלכלית פרויקט כזה, ואנחנו הולכים להקים אותו עצמאית.

דב צור: אנחנו צריכים להעמיד את הקרקע לרשות הפרויקט הזה, אנחנו לא יכולים להעמיד אותו באפס, בגלל משרד הפנים.

דב צור: לעירייה אין עניין בלקבל סכום גבוה עבור הקרקע שלה, אבל אנחנו צריכים עדיין לעמוד בקריטריונים שמאיים מסוימים.

דב צור: ככל שהעמדת הקרקע הזאת תאושר על ידי משרד הפנים, יצאנו לדרך.

דני דנון: כמה מיטות?

דב צור: לא מיטות, כ-200 חדרים.

אברהם מיכאלי: זה מתאים לגילאים?

דב צור: מבוגרים מאוד, אלה שנמצאים ברשימת ההמתנה.

טל שרוני: בקרב הקשישים יש כ-760 משפחות, שזה בערך כשלושה מקבצי דיור.

דני דנון: יש פה רשימת המתנה של 828.

טל שרוני: מתוכם יש כ-279 זוגות ובודדים 483, זה מקרב הקשישים.

טל שרוני: היתר הם מקרב משפחות חד הוריות, משפחות עם נכים וזוגות בודדים טרום פנסיה.

ודים קורפצ'וב: הכל הולך לפי קריטריונים של משרד הקליטה.

ודים קורפצ'וב: אתה יודע שיש תור לפי משרד הקליטה, לפי שמות, וקודם כל האנשים שעברו את מלחמת העולם השנייה ואחרים, וכמובן כל גילאי 60 פלוס.

חיה ברנפלד: השקף הבא בעצם מתאר את החלוקה התקציבית ואת האחוזים לטובת העולים שניתנת רק על ידי רשות הקליטה.

חיה ברנפלד: יש כספים אחרים שניתנים במקומות אחרים לטובת הקליטה, כמו בחינוך, כמו ברווחה, כמו מתכנית החומש, שיוצגו בהמשך, גם לא באופן מובחן.

חיה ברנפלד: הפירוט התקציבי הזה הוא רק פירוט תקציבי של רשות הקליטה.

חיה ברנפלד: אפשר לראות למשל שלעולים ממוצא אתיופי, רשות הקליטה נותנת רק 7% אבל יש במוקד הקליטה כספים שמיועדים רק לטובת יוצאי אתיופיה, מעבר לזה שהעירייה מממנת מתקציב עירוני, מעבר לחומש, תקציב של קרוב ל-14 מיליון שקלים.

חיה ברנפלד: זו החלוקה התקציבית.

חיה ברנפלד: ואני עוברת לאוכלוסייה יוצאת אתיופיה.

חיה ברנפלד: דיברנו על זה במסדרון, אבל כולנו יודעים שיש פערים בין נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לנתוני המרשם ואנחנו סופרים משפחות כבתי אב שמתגוררים בראשון, בעוד שמשרדי הממשלה סופרים ילד מגיל 18 כבית אב נפרד, אז בתי האב שלנו הם בתי האב כפי שהם מתגוררים בראשון.

חיה ברנפלד: יש לנו 6,375 יוצאי אתיופיה שחיים ב-1,378 בתי אב.

חיה ברנפלד: יוצאי אתיופיה, 95% מהם רשומים כיהודים וכ-2/3 מהם מתגוררים ברמת אליהו.

חיה ברנפלד: רמת אליהו זו השכונה שאנחנו ביקרנו בה בפעם הקודמת שהוועדה ביקרה בראשון.

חיה ברנפלד: יש שם באמת ריכוז גבוה של יוצאי אתיופיה.

חיה ברנפלד: בטבלה הבאה אנחנו יכולים לראות את החלוקה בין מרכז העיר לרמת אליהו ובין העולים החדשים לבין העולים שנקראים ביתא ישראל, העולים שהגיעו במבצע שלמה ומבצע משה.

חיה ברנפלד: אנחנו עשינו פה איזה שהיא הבחנה ואפשר לראות שזה 1/3-2/3 לכל כיוון.

חיה ברנפלד: ליוצאי אתיופיה אנחנו מרובי תכניות ופעילויות בכל אחד מהתחומים ואני יכולה אפילו להיות גאה ולומר שחלק מהתכניות שהומצאו בראשון לציון אומצו על ידי תכנית החומש ומיושמים פה כבר כעשור והיום אנחנו ממשיכים לעשות את זה ומעבים את התכניות שלנו בהתאם להנחיות החומש של משרד הרווחה.

חיה ברנפלד: יש לנו את פרויקט העצמאות שהוא תכנית העצמה משפחתית שנוגעת לשלושה תחומים.

חיה ברנפלד: אגב, בתכנית החומש כציר כמעט בכל מקום, למעט החינוך, יש את הנושא של תכניות תעסוקה וזה מאוד טוב כי זה באמת מאפשר לנו לגעת בהרבה מאוד תחומים ובהרבה מאוד גילאים, כי לכל אחד מהמשרדים יש איזה שהיא התייחסות לגיל אחר.

חיה ברנפלד: פרויקט עצמאות הוא פרויקט העצמה שנוגע לעולם---

דני דנון: סליחה, אנחנו מכירים את הפרויקטים, אני רוצה למקד אותך בדברים שרצינו לדעת איפה אתם היום.

דני דנון: אחד זה פיזור התלמידים.

דני דנון: בפעם שעברה נתנו לכם מחמאות על הנושא הזה, על פיזור התלמידים יוצאי אתיופיה ברחבי העיר, ואני גם משתמש בזה בכנסת כשאני נותן דוגמה לעירייה שמשקיעה תקציב ומפזרת, ואם יש לכם נתונים מה קורה היום מבחינת הפיזור בבתי הספר, זה מעניין אותנו לדעת.

דני דנון: אחר כך הנושא של רמת אליהו, שאנחנו סיירנו שם והיתה בעיה קשה של השקעה במבנים שהעירייה באה ואמרה 'אסור לנו לגעת במבנים', וברור לנו שברגע שהמצב הפיזי שם כל כך ירוד, זה משליך על הרבה מאוד פרמטרים אחרים.

דני דנון: אם את יכולה להתייחס לדברים האלה.

חיה ברנפלד: אני אבקש מהמפקחת של החינוך הממלכתי דתי, שמעודכנת בנתונים של היום.

חיה ברנפלד: הילדים של רמת אליהו, ששם בעצם הריכוז הגבוה, מפוזרים בבתי הספר של הממלכתי דתי שחיבק אותם לתוכו ושם הם מפוזרים.

חיה ברנפלד: הנתונים מצויים בידיה.

חיה ברנפלד: אנחנו הגדלנו לעשות, בדחיפה של ראש העירייה, בגני ילדים.

חיה ברנפלד: הרי גני הילדים, ההורה רוצה שהגן יהיה מול הבית---

דב צור: אני חושב שהוא מדבר בעיקר על הדבר הזה.

דב צור: זאת אומרת בתי הספר הממלכתיים דתיים, באופן טבעי, בגלל שאין בית ספר ממלכתי דתי ברמת אליהו, אז באופן רגיל הם מוסעים לבתי הספר הממלכתיים דתיים, כי רובם מעדיפים את הממלכתיים דתיים משיקולים...

דב צור: הם פזורים ברחבי העיר ויש מערכת הסעה טריוויאלית.

דב צור: הסתבר לנו קודם כל שזו תפיסה אצלם שנובעת כנראה ממשהו שמסבירים או לא מסבירים טוב במרכזי הקליטה, שהם חייבים ללכת לחינוך הממלכתי דתי בשביל לשמור על היהדות ולא היא.

דב צור: זאת אומרת הם עוברים תהליך, מה שהסתבר מביקור של שרת הקליטה בזמנו פה, שהם עוברים תהליך של גיור מלא, אלה שזקוקים לכך, ומאותו רגע שהם יוצאים ממרכז הקליטה, הם לא צריכים שום דבר מעבר לזה.

דב צור: אבל חלקם בכל זאת מבכר ללכת למקומות האלה.

דב צור: מה שאנחנו עשינו, אנחנו פתחנו בפניהם, למעשה בגני הילדים את כל העיר, כיוון שאנחנו ראינו את הבעיה הגדולה בשילוב שלהם כבר מגיל צעיר וראינו שכשיש ריכוז ויש לנו שלושה גנים עדיין ברמת אליהו, בגלל התנאים הפיזיים, כי כל אחד רוצה ללכת קרוב לביתו, במיוחד כשמדובר בילדים צעירים, שהם הולכים לגני ילדים שרובם ככולם ילדים שהם יוצאי אתיופיה, אנחנו אפשרנו באמצעות מערכת ההסעה שלנו להיקלט בגנים ברחבי העיר, לפעמים זה שלושה ילדים בגן, ארבעה ילדים בגן, ואז אנחנו מוצאים שההשתלבות היא מיטבית.

דב צור: יש ערבוב מוחלט עם החברה הוותיקה.

דני דנון: אנחנו רוצים לדעת נתונים כמה ילדים יוצאי אתיופיה נמצאים בגן עם ריבוי של ילדים יוצאי אתיופיה וכמה נמצאים בסביבה מעורבת.

דב צור: אז יש לנו שלושה גנים שהם כמעט באופן מוחלט יוצאי אתיופיה, ויש לנו כ-70 ילדים שאנחנו מצליחים להסיע אותם.

דב צור: אני רוצה שתבינו שזו עבודה כל שנה בפינצטה.

דב צור: לשכנע, גם הורה ותיק, לקחת ילד בגיל הגן ולהגיד לו 'תעלה לאוטובוס' ואחר כך שהוא יחכה לו בחזרה, כי הוא צריך לקלוט אותו חזרה, שלא יהיו בלבולים, שלא יהיו טעויות וכן הלאה, זו לא משימה פשוטה, אבל הסברנו להם בעבודה בפינצטה.

דב צור: הצוות שעוסק בקליטה שלהם הסביר להם בעבודה בפינצטה, כולל צוות החינוך כמובן---

הפטם מקונן: דב, הבטחת לפני שנתיים כשנבחרת שאכן תעשה פיזור ותעשה עבודה.

הפטם מקונן: אנחנו נמצאים שנתיים וחצי אחרי הקדנציה, עדיין נמצאים גני ילדים ברמת אליהו, שני גני ילדים בתפוסה מלאה של יוצאי אתיופיה---

דב צור: שלושה, אמרתי.

הפטם מקונן: אני באה ואני אומרת שהתהליך צריך להיעשות.

הפטם מקונן: גם בזמנו, אתה יודע שאני הגשתי הצעה שאומרת לעשות מיפוי נכון של צרכים של התושבים.

הפטם מקונן: זאת אומרת לא רק לבוא ולתרץ בנושא של גיור---

דני דנון: סליחה, אני לא יודע איך זה עובד במועצת העיר, אבל בוועדה של הכנסת, כל מי שרוצה לדבר, יכול לבקש רשות דיבור ונעניק לו את רשות הדיבור.

דני דנון: אנחנו לא נאפשר פה דין ודברים, כי אני מניח שיש לכם ישיבה שבועית או דו שבועית ששם אפשר יהיה לעשות זאת.

דני דנון: אני רוצה מבחינה מספרית לקבל נתונים על כמה ילדים לומדים ברמת אליהו וכמה ילדים מוסעים.

גילה מסד: אני יכולה להגיד דבר שלא השתנה מזה שש וחצי שנים.

גילה מסד: בגלל מה שאמר ראש העירייה, שאין לנו בית ספר ממלכתי דתי ברמת אליהו, מבחינת אחוזים בבתי הספר הממלכתיים דתיים היסודיים בני העדה מהווים בין 35% ל-40% מכלל האוכלוסייה, בפיזור של חמשת בתי הספר בעיר.

גילה מסד: אין לי מספרים כמותיים, אבל זה כמה מאות ילדים.

גילה מסד: בכל אופן הם מוסעים.

גילה מסד: אין כמעט קליטת עלייה מבחינת בני העדה בשנה האחרונה, עד כמה שאני יודעת, הם ממש בודדים.

גילה מסד: לגבי גני הילדים אני לא יודעת, אבל עדיין אנחנו קולטים בכל בתי הספר, כל חמשת בתי הספר, בכל העיר לומדים התלמידים שלנו מבני העדה האתיופית מרמת אליהו.

גילה מסד: יכול להיות דבר אחר, שאם וכאשר, למשל, בני העדה, זה לא בעיה, זה מצוין, יבואו ויגורו בתוך העיר, הדירה שלהם שתהיה משויכת לאזור מיפוי בבית ספר מסוים, הם ילמדו באופן טבעי, כמו כל אזרח שמגיע לעיר.

גילה מסד: את זה יכולנו לעשות ברמת אליהו, כי אין לנו בית ספר.

חיה ברנפלד: אני ביקשתי שיביאו לנו את הנתונים של גני הילדים ותיכף יביאו לנו, אבל חשוב שתדע שמתוך ה-73 ילדים שהצלחנו להוציא מרמת אליהו לרחבי העיר, הילדים גם נהנים מצהרון, זאת אומרת מיום לימודים ארוך באותו גן.

חיה ברנפלד: יש צהרונים של החברה העירונית, שאנחנו מאפשרים להם להיות שם.

גילה מסד: ביסודי יש לנו מיל"ת, יש לנו את תכנית חומש בכל בתי הספר, יש לנו פרויקט גמלא בבתי הספר שלנו, יש לנו את נקוטש' בישורון.

גילה מסד: יש באמת מעטפת תוספתית עם שעות של המשרד לקליטת עלייה, כמובן, הדרכה מסיבית, קשר בין הנושאים הכלליים שמשרד החינוך מוביל לבין קליטת העלייה, כמו רכישת השפה, כמו רכישת שפה שנייה.

דני דנון: אנחנו מברכים ורוצים לראות כמה שיותר ילדים יוצאים מרמת אליהו, בגיל הכי צעיר שאפשרי, בגיל הגן, ודיברנו אז שעשיתם הכשרות להורים ודיברתם ואני מצפה לראות גידול, זאת אומרת שאם בשנה שעברה יצאו איקס ילדים, השנה יצאו איקס פלוס וואי.

דב צור: בשנה שעברה יצאו 60 ומשהו, ונדמה לי השנה 77.

דב צור: אל תתפוס אותי בדיוק של ילד, אבל שתדע שאין מגבלה עירונית, מבחינה של כסף וכן הלאה, בכמות הילדים שרוצים לצאת.

דב צור: המגבלה היחידה היא מגבלת הנכונות של ההורים.

אברהם מיכאלי: מצד אחד שמעתי בחצי פה את הטענה של נציגת הקהילה פה בעיר, איך אפשר להשפיע על ההורים?

אברהם מיכאלי: על זה צריך לחשוב.

אברהם מיכאלי: או, כמו שאת אומרת, אני הבנתי את הרמיזה, לפזר את רמת אליהו ולהושיב אותם בשכונות אחרות.

אברהם מיכאלי: הבעיה הזאת קיימת בכל הארץ.

דב צור: זה ברור, זה הסימפטום.

דב צור: אם היתה חלוקה נכונה בקליטה, אז לא היינו מתמודדים עם הבעיה הזאת ממילא.

דב צור: אבל היא מדברת על מיפוי צרכים, אז איתרנו, לא צריכים מפות צורך, איתרנו את הצורך לעשות את השילוב על ידי פיזור של הילדים, ואפשרנו להם את הפיזור.

דב צור: אין לנו טכניקה יותר טובה שאנחנו יודעים איך לעשות היום את העבודה, אני אשמח לשמוע אם יש ממקום אחר, איך לעשות את העבודה הזאת ברמה של הילדים.

דב צור: עוד דבר שאנחנו אפשרנו ולצערי לא הצלחנו; אני ביקשתי מתנועות הנוער ברחבי העיר, לא רק אלה של רמת אליהו, שיקלטו בני נוער יוצאי העדה לתנועות שהמימון, בדרך כלל זה קשה, גם של ההסעה שלהם וגם של דמי החבר בתנועות ברחבי העיר יהיה על חשבון העירייה.

דב צור: הבטחתי לצ'פר כל תנועה שתעשה את הפעולה הזאת מעבר לכספים האלה.

דב צור: לצערי, למרות הבעת הנכונות, זה לא כל כך עובד.

דב צור: גם זה קושי שאנחנו עדיין לא הצלחנו להתגבר עליו.

דני דנון: אני רוצה, אם תוכל להתייחס לנושא של אלימות במשפחה.

דני דנון: בפעם שעברה הנושא הזה עלה וראינו שאין הוסטלים, והיו גם מקרים קשים מאוד, טרגיים, של אלימות במשפחה.

דני דנון: יש שינוי בנושא הזה?

חיה ברנפלד: הפעולות שעשינו עד היום הן הפעולות שאנחנו ממשיכים לעשות.

חיה ברנפלד: אתה יודע שיש לנו שמגלוצ', שאפשרנו שמגלוצ' בעיר, שנותן מערך של גישור בתוך המשפחה.

חיה ברנפלד: ברגע שאנחנו מעצימים את הגברים של המשפחה, ששם הבעיה, הנשים הסתגלו בעבודה הרבה יותר מהר מהגברים וברגע שאנחנו מאפשרים לגברים הכשרה תעסוקתית ונותנים להם מקומות תעסוקה, אז החיים במשפחה, גם מהצד של ההכנסה וגם מהצד של הדינמיקה המשפחתית משתפרים ואז אנחנו מצמצמים את האלימות.

חיה ברנפלד: זאת אומרת הפעולות שלנו הן פעולות עקיפות, הן תוצאה של חינוך והכשרה וחיים מסוג אחר.

חיה ברנפלד: הדרישה להוסטל והנושאים לדיון, ההצעה הזאת עלתה לא ברמה מקומית אלא ברמה ארצית.

חיה ברנפלד: כאשר מוציאים צו הרחקה לגבר מהבית, אין לו לאן ללכת.

דני דנון: יש מספר דירות שמשמשות---

חיה ברנפלד: אני לא יודעת על דבר כזה.

דני דנון: יש פה נציג של משרד הרווחה.

נעמי אחימור: לנו בעיריית ראשון לציון יש שתי דירות מעבר, אחת מהן זו דירת מעבר לנשים יוצאות מקלט.

נעמי אחימור: מעבר לזה, מאז הביקור הקודם שלכם, תוקצבנו על ידי משרד הרווחה, הוקצה לנו תקן, משרה, של עובדת סוציאלית בת העדה, שמשולבת במרכז לטיפול ומניעת אלימות במשפחה ובמסגרת העבודה שלה היא עושה המון ריצ'ינג אאוט, יותר עבודה קהילתית, שזה בנוסף למה שחיה ציינה כאן, שבעצם כל העשייה שלנו בשגרה, בשוטף, היא העצמה, הן של הגברים והן של הנשים והקניית כלים להתמודדות עם מצבים של לחץ חילופיים, לא לנקוט באלימות אלא בדרכים אחרות.

נעמי אחימור: אז אחרי אותו סיור קודם שלכם, שסוגיית האלימות, שאז בעצם הגעתם בעקבות האלימות לסיור בראשון לציון, אז גם התקן שהתקבל ממשרד הרווחה, גם הריצ'ינג אאוט וגם יותר מודעות ותכניות עבודה עם הנשים ועם הגברים בנושא הזה.

דני דנון: השאלה שנשאלה, אם עכשיו צריך להוציא גבר בצו הרחקה יש לאן להוציא?

נעמי אחימור: גברים לא.

דני דנון: תודה.

דני דנון: כן, בבקשה.

נחמה דותן: ישנו פרויקט אחד ארצי שהמשרד בנה דירות, הן נקראות דירות שלב, זה פרויקט שנמצא בחיפה.

נחמה דותן: הוא, לדעתי, להבנתי, בשלביו הראשונים.

נחמה דותן: הוא לא מיועד דווקא ליוצאי אתיופיה, הוא מיועד בכלל לגברים מרוחקי בית.

נחמה דותן: לגבי יוצאי אתיופיה, זו לא רק בעיה של ראשון.

נחמה דותן: היה רעיון, כבר לפני כמה שנים, אולי להקים בראשון.

נחמה דותן: בראשון יש לנו מסגרת ארצית שנקראת הוסטל לגברים אלימים.

נחמה דותן: ישנו הוסטל שנותן שירות לגברים אלימים שהם יושבים פה בתקופת השליש שלהם, אבל לגברים מורחקי בית, זו בעיה כלל ארצית.

קריאה: יש בית נועם.

נחמה דותן: בית נועם זה לא לגברים מורחקי בית.

נחמה דותן: זה מקום טיפולי שאדם שיושב על אלימות במשפחה מסכים להיכנס לתוך תהליך טיפולי שהוא בן שנה.

נחמה דותן: אנחנו מדברים על צו הרחקה שמוציאה אישה נגד בעלה ואין לו לאן ללכת.

נחמה דותן: מדברים על אנשים עם הכנסה מאוד נמוכה, אם בכלל, שמוצאים את עצמם נסמכים על שולחנות המשפחה בכל מיני מקומות.

נחמה דותן: ואם כל המשפחה גרה פה והאישה גרה גם כן פה, זאת בעיה.

נחמה דותן: הסיפור זה שצריך להרחיק אותם, באמת להרחיק.

נחמה דותן: אז אם בונים פה הוסטל ארצי, זה לא ישרת כל כך את תושבי ראשון.

נחמה דותן: זה יכול לתת מענה דווקא בראשון לאוכלוסייה מחוץ לראשון.

דני דנון: זו לא הכוונה.

דני דנון: הכוונה היתה שאם היום יש בעיה בראשון לציון, הם יודעים להתקשר אליכם ולקבל מענה של---

נחמה דותן: אין מענה פרט לפרויקט הקטן שהוקם בחיפה.

נחמה דותן: אני אפילו לא יודעת לספר לך, כמפקחת של משרד הרווחה, כמה אנשים יש שם---

דני דנון: אז אם את לא יודעת, מן הסתם גם פה הם לא יודעים.

נחמה דותן: זה מאוד ראשוני.

נחמה דותן: למעשה במדינת ישראל אין מענה לגברים מורחקי בית, מענה מסודר שגם יענה על הסיפור שהאיש צריך להתרחק ממקום עבודתו.

נחמה דותן: הרבה פעמים האנשים האלה מאבדים את מקומות עבודתם.

נחמה דותן: זאת אומרת מענה כזה צריך להיות בפריסה ארצית שאנשים יוכלו להישאר גם בקשר עם הילדים שלהם, גם בקשר עם מקומות העבודה שלהם, לאיזה שהיא תקופת ביניים שיכולה להיות בת מספר חודשים.

נחמה דותן: אין מענה כזה מסודר.

דני דנון: תודה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב ראש, אחד הדברים שעלו בסיור שלנו, הנושא של המניעה, לערב מנהיגים מהקהילה כדי לפתור אולי את הבעיה לפני שהיא פורצת.

אברהם מיכאלי: את הרעיון הזה הצענו בכמה מקומות שביקרנו מאז.

אברהם מיכאלי: בראשון, אם חשבתם על משהו, או מנהיגים מקומיים או מנהיגים מחוץ לעיר, שיבואו וישמשו כמין ועדת גישור ופישור בתוך הקהילה, כי הבנו מהמשפחות שהם משפיעים הכי הרבה מאשר כל עובד סוציאלי, כל משטרה, או מישהו אחר, בלי לפגוע בהם.

נעמי אחימור: אני אבקש מרחל יששכר, עובדת סוציאלית, שתרחיב קצת, אבל בגדול בהחלט ובהחלט אנחנו נעזרים בבני העדה והקהילה, בשמגלות, בבהלצ'ין שיש לנו.

נעמי אחימור: בתוך המשרדים שלנו פועלים גם השמגלות', שזה גם בהלצ'ין, הקצינו מקומות בתוך המשרדים שלנו והם עושים את הפעולה, מעבר לכך שאנחנו מפעילים את הקייס במקרים של אלימות, אנחנו בהחלט נעזרים בבני העדה, אבל רחל תיתן תמונה יותר מפורטות.

דני דנון: יש מגשרים של משרד הקליטה?

רחל יששכר: אני בעיריית ראשון לציון מעל 23 שנים.

רחל יששכר: אני רוצה להגיד בנושא אלימות.

רחל יששכר: עיריית ראשון לציון מאוד עושה מלחמה כי אנחנו, העובדים הסוציאליים, עובדים עם זקני העדה, עם שמגלות'.

רחל יששכר: כשהייתי עובדת פרטנית אני משתמשת בשירות של השמגלות', כי השמגלות' באתיופיה הוא כמו עובד סוציאלי, הוא פותר בעיות של בני זוג, במשפחה, של הילדים, של השכנים.

רחל יששכר: אז אנחנו הכשרנו אנשים ממש חכמים שיכולים לתת מענה בנושא אלימות.

רחל יששכר: הם יושבים איתנו, עם העובדים הסוציאליים, בכל הלשכות שלנו, בלשכת הרווחה מערב, מרכז ומזרח.

רחל יששכר: אני אומרת, נכון, מאוד קשה לגברים לקבל את אורח החיים פה במדינת ישראל.

רחל יששכר: הם מבקשים, 'תראי, רחל, אנחנו לא מכירים דברים כאלה וכאלה, היתה לנו סמכות באתיופיה, הסמכות שלנו ירדה', בגלל זה אנחנו בדקנו בשטח והקמנו קבוצת גברים, הראשונה במדינת ישראל פה בראשון לציון, לקבוצת הגברים.

רחל יששכר: אנחנו מחזירים להם את המנדט, אנחנו נותנים להם את האחריות, שהם צריכים לקחת אחריות על המשפחה שלהם, את האחריות בידיים שלהם.

רחל יששכר: באמת באמת, אני אומרת, עשינו המון דברים, אבל הגברים מבקשים 'יכול להיות שסתם כעס קטן, ורבנו.

רחל יששכר: נכון, האישה היא היתה שלנו, היא הרכוש שלנו, היא נקנתה, ואם אנחנו חינכנו אותה באתיופיה עשינו משהו כי לפי התרבות מותר לנו.

רחל יששכר: עכשיו כשאנחנו כועסים, רוצים מקום להעביר את הכעס שלנו.

רחל יששכר: אם היה לנו מקום להעביר את הכעס ולהסביר מה קרה לנו, למה עשינו את זה, זה באמת יכול לעזור לנו'.

רחל יששכר: 'זה לא כמו באתיופיה שאני כועס עם האישה שלי, הולך להעביר את הכעס שלי אצל המשפחה, אצל הדודה, אצל אנשים שלנו.

רחל יששכר: פה אנחנו מאוד מאוד פוחדים, אז מבקשים מקום, יום יומיים אפילו ואנחנו יכולים לחזור לשגרה שלנו'.

רחל יששכר: את זה אני ביקשתי, אבל לא קיבלנו מענה.

דני דנון: ממי ביקשת את זה?

רחל יששכר: בזמנו משרד העבודה והרווחה, ביקשתי כשהקמתי את קבוצת הגברים.

רחל יששכר: נכון, אם יהיה לנו מקום כזה, יכולים לשבת איתם, 'מה קרה לך, למה עשית את זה, מה גרם לך'.

רחל יששכר: זה יכול להרגיע אותו ולאט לאט אנחנו יכולים ללמד אותם.

רחל יששכר: אבל לדבר הזה אין מענה ובכל זאת העירייה והעובדים הסוציאליים, לשכת הרווחה עושים את כל מה שאפשר לעשות כדי להרגיע את נושא האלימות.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לשאול את נציג המשרד לביטחון פנים, שנמצא פה, רב פקד אברהם מבורך, אם יש נתונים קודם כל שאופייניים לאוכלוסיית העולים, ובייחוד עם דגש על הנושא של מקרי האלימות במשפחה.

אברהם מבורך: מבחינת עולים, כפי שהוזכר כאן, אנחנו מטפלים בעולים מכל המדינות שנמצאים בגזרת התחנה או בעיר.

אברהם מבורך: מבחינת הנתונים, הם לא חורגים באופן מיוחד בהשוואה לנתונים הכלליים.

אברהם מבורך: מה שכן, יש מאפיינים של אלימות במשפחה שהם רלוונטיים לעולים בלבד.

אברהם מבורך: הנושא של השכרות בא כאן לידי ביטוי גם בקרב העולים מחבר העמים וגם מאתיופיה.

אברהם מבורך: אני בכל זאת רוצה להגיד כמה משפטים.

אברהם מבורך: אנחנו נתקלים בהרבה מאוד מקרים של ילדים שמסתבכים בפלילים הרבה פעמים בשל בעיות כלכליות.

אברהם מבורך: לפני כשבוע בערך נתקלתי באירוע, במקרה הייתי קצין תורן בתחנה, שילדים בני 12-13 פרצו למתקן חינוכי בשביל לקחת משם אוכל.

אברהם מבורך: נכון שמבחינה עובדתית יש כאן בעיה חוקית של השגת גבול, פריצה וכולי, אבל כשמסתכלים על הנסיבות שבגינן בסופו של דבר הגיעו למצב שאליו הם הגיעו, זה קצת טרגי, בעייתי.

אברהם מבורך: בכלל העניין הזה די שכיח.

אברהם מבורך: אולי זה לא תחום שאני אמור להתעסק בו, בכל זאת אני אגיד כמה משפטים בהקשר הזה.

אברהם מבורך: אני חושב שהטיפול צריך להתמקד בשני היבטים.

אברהם מבורך: אחד זה הנושא של אכיפה.

אברהם מבורך: בסופו של דבר זה הדבר הכי קל, כמשטרה, והטיפול בבעיה לאחר קרות המקרה, אבל צריך דווקא להתמקד בהיבט של המניעה, והמניעה צריכה להיות תוך שילוב של כלל משרדי הממשלה.

אברהם מבורך: בהחלט הנושא של התעסוקה הוא דבר מאוד מרכזי בעיניי.

אברהם מבורך: פעם אחת זה יוצר איזה שהוא מצב של תדמית וביטחון עצמי בקרב האנשים שעוקרים את עצמם ממדינות מוצאם ומגיעים לארץ חדשה, והדבר הזה הוא לא פשוט ובהקשר הזה זה יוצר גם תדמית וביטוי וגם ביטחון בקרב העולים וגם בקרב הילדים.

אברהם מבורך: אם אנחנו מוצאים להם מסגרות חינוכיות, בעיקר אחרי שעות בית הספר, אז אם הם יהיו עסוקים בעצמם, הם יעסיקו אותנו פחות.

אברהם מבורך: אלה שני דברים שקשורים בנושא תעסוקה.

אברהם מבורך: תעסוקה, פרנסה להורים, שיביאו פרנסה הביתה והנושא של מציאת תעסוקה לילדים אחרי שעות בתי הספר.

אברהם מבורך: אני חושב שגם הנושא של הסברה בנושא תכנון משפחה.

אברהם מבורך: אני חושב שזה דבר מאוד רלוונטי למשפחות ולעלייה האתיופית למשל.

אברהם מבורך: אני נמצא במקום שהכי קל לי להגיד את זה, מאחר שאני גם יוצא חלציה.

אברהם מבורך: אני חושב שתכנון המשפחה זה דבר מאוד חשוב, אני מתכוון לעניין הזה שאנחנו נמצאים במדינה שאם אין לך יכולת לתת תנאים מתאימים לילדים שלך, אז אתה לא יכול להביא ילדים בלי סוף, ובהקשר הזה, אני לא יודע מי מטפל בזה, אבל העניין של ההסברה הוא חשוב.

אברהם מבורך: אם אני כהורה יכול אחרי הסבר בנושא הזה לחשוב אם כן להביא ילדים או לא להביא ילדים, יש לי 6, 5, 7, 8, אז זו נקודה שאני חושב שהיא חשובה.

אברהם מבורך: הדבר הנוסף זה הנושא של ביזור.

אברהם מבורך: אם בסופו של תהליך גורם לאנשים לבוא ולהתגורר בגלל העניין של המנטליות להתקבץ במקום אחד, ולנו, כמדינה או כרשות, יש מסוגלות ויכולת לבזר את האנשים האלה באמצעות חסימת משכנתאות ודברים מהסוג הזה, מה שקורה בדרך כלל, אז בהחלט אפשר לעשות את זה.

אברהם מבורך: באמצעות כדאיות, אם תקנה במקום אחר, המשכנתא תעלה או תגדל, או משהו בסגנון הזה, ולמעשה בצורה כזאת יהיה ניתן לעשות ביזור נכון והטמעה של הקהילה.

אברהם מבורך: עד כאן, תודה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: לפני שניתן לחברת מועצת העיר, דר' נגוסה, אתה היית איתנו בסיור היום?

אברהם נגוסה: כן.

דני דנון: היום הרי העיר סגורה מבחינת המענק של משרד הקליטה.

קריאה: לא העיר, רק רמת אליהו.

דני דנון: ברמת אליהו, כשנמכרות דירות, מי רוכש אותן?

דני דנון: גם יוצאי העדה?

אברהם נגוסה: בהחלט כן.

אברהם נגוסה: בשלב הזה, בגלל שרמת אליהו נסגרה ובסדר של א' עולים לא כל כך קונים שם, כי הכסף לא מספיק, המשכנתא, כי את המשכנתא הקיימת מורידים בגלל שזה לא א', ולכן הסיכוי שהעולים יקנו ברמת אליהו קלוש מאוד.

אברהם נגוסה: אבל אני רוצה באמת בדרך הזו להתייחס לעניין ולשאול את המערכת העירונית, בעניין פיזור גני הילדים.

אברהם נגוסה: אני קודם כל מברך באמת את עיריית ראשון לציון בעניין פיזור הילדים בבתי הספר.

אברהם נגוסה: אני חושב שעשיתם מאמץ לפזר את הילדים וזה ממש טוב, כך גם אתם יכולים לפזר את גני הילדים.

אברהם נגוסה: אני הבנתי שהמגבלות היא לא כספית, המגבלה זה בגלל ההורים.

אברהם נגוסה: השאלה שאני שואל, כי תמיד הסברה ולחנך את ההורים זה הפתרון, האם יש לכם תכנית או פרויקט כדי להתמודד עם המגבלה הזו?

אברהם נגוסה: דהיינו האם אתם עושים סדנאות להסברה להורים על מנת להסביר להם את היתרון והחיסרון בריכוז של הילדים?

אברהם נגוסה: הדבר השני, אלימות בקרב הנוער היא מאוד קריטית וכולנו מודאגים מזה ואני חושב שזה בקרב הקהילה מה שאני קורא לו פצצה מתקתקת מבחינה חברתית.

אברהם נגוסה: האם העירייה עושה תכניות על מנת למנוע?

אברהם נגוסה: שמענו מביטחון הפנים, עניין המניעה מאוד חשובה.

אברהם נגוסה: האם העירייה עושה את זה?

אברהם נגוסה: יש תכניות אחרי הצהריים, חינוך לא פורמלי, כדי להעסיק את הנוער בחינוך במקום שישתוללו?

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: הפטם, בבקשה.

הפטם מקונן: לתקן אותך, אדון נגוסה, בתי הספר הם לא כאלה מפוזרים.

הפטם מקונן: 90% מתיכון מקיף ב' כמעט רובו ככולו בני הקהילה.

הפטם מקונן: מעלה שמונה, תיכון---

דב צור: זה ממש לא נכון.

דני דנון: יש לי הצעה לסדר.

דני דנון: סליחה, הפטם, תפני את הדברים אליי כיושב ראש הוועדה, לראש העיר את פונה הרבה, ואנחנו נשאל את הנציגים של העירייה על השאלות שאת מעלה ונקבל תשובות, אבל תעלי אותם כנושא לבירור ולא כדבר שאת רוצה כרגע להיכנס לעימות עם ראש העיר.

הפטם מקונן: אני לא נכנסת לעימות עם ראש העיר, אני מציגה את העובדות.

הפטם מקונן: אני אומרת, כאשר מסיעים, זה לא רק להוציא אותם מחוץ לעיר, אלא לפזר ולשלב אותם באמת בכל בתי הספר הריאליים ברמה שתאפשר אינטגרציה.

הפטם מקונן: בית ספר מעלה שמונה, בית ספר סיני, הראל, הילדים מוסעים מרמת אליהו והתנאים לא הכי פשוטים, אני באה ואני דורשת מהוועדה לעשות בדיקה מעמיקה האם אכן הילדים כאשר הם מוסעים בבוקר, האם ההסעות בטוחות, האם באוטובוסים יש מספיק חגורות, אם יש מלווים, כאשר יוצאים גם מרמת אליהו.

הפטם מקונן: אלה הדברים, לא רק להוציא אותם.

הפטם מקונן: כאשר אני באה ואני אומרת, נכון, צריך לעשות עבודה מעמיקה בחינוך להורים, כאשר אני מדברת על ההורים, יותר סדנאות.

הפטם מקונן: כפי שהוצג פה, אין שום בעיה לכאורה, יש מענה והכל מצוין, אבל אנחנו יודעים בשטח כמה המציאות היא קשה.

הפטם מקונן: גם בתכנית חומש, אני פה על הבמה הזו זעקתי לא פעם ולא פעמיים בנושא של הזנה בבתי ספר, בתכנית חומש, אנא, בבקשה, החינוך זה הדור הבא.

הפטם מקונן: אני הייתי עולה, אם לא הייתי מקבלת חינוך טוב לא הייתי פה.

הפטם מקונן: הילדים של היום אלה האזרחים של מחר, לכן אני חושבת שפה בראשון אנחנו לא עניים, תודה לאל הרשות חזקה, אבל צריך לתעל ולעשות את העבודה נכונה ואמיתית.

הפטם מקונן: אני אומרת, אם יש הצעות, גם אם אני לא איתך בקואליציה, כאשר אני מציעה, אני מציעה עבודה אמיתית, תאמין לי, דב, אמיתית ומקצועית.

הפטם מקונן: כאשר אני באה ואני אומרת 'בוא נעשה דיון על רצח, נשים שנרצחו', לא התכוונתי לפוליטיקה.

הפטם מקונן: תאמין לי, זה לא פוליטיקה, פוליטיקה זה אמצעי ולא מטרה.

הפטם מקונן: לכן אני באה ואני אומרת, אנחנו מדברים על שמגלות', יש מספיק בתוך הקהילה חכמים שיודעים ומבינים ויכולים לטפל בבעיות, אבל כשלא מתייחסים ועושים לבני הקהילה, הם באמת דור המדבר והם לא מבינים.

הפטם מקונן: אנחנו יודעים שפה זו הבעיה, הבעיה האמיתית היא שצריך להתייחס---

דני דנון: תודה.

דב צור: רק נתונים, אם אפשר.

דב צור: מי שאומר 90% במקיף ב', הוא לא יודע מה הוא מדבר.

דב צור: במקיף ב' יש שני מרכיבים, חטיבת ביניים ותיכון.

דב צור: בחטיבת הביניים 60% יוצאי אתיופיה, ובתיכון 40% יוצאי אתיופיה.

דב צור: זאת אומרת אנחנו בממוצע 50%, רחוקים מאוד מהמספר 90%.

דב צור: אגב, מקיף ב' קיבל את פרס החינוך הדתי לאומי על הישגיו בבגרות, למרות הסיטואציה הזאת, כאשר מבחינתנו הוא בית ספר שעושה מעל ומעבר.

דב צור: בגני הילדים, אמרתי מקודם.

דב צור: תיקון טעות.

דב צור: אמרתי שבשנה שעברה היו 60 ומשהו.

דב צור: בשנה שעברה הצלחנו להוציא 26 ילדים, השנה הצלחנו להוציא 71 ילדים, פי שלוש.

דב צור: מתוך 199 ילדים ברמת אליהו באופן כללי, 71 יצאו.

דב צור: זאת אומרת זה כבר שיעור שעולה על שליש, זו כמות נכבדה.

דב צור: רוצים לשמוע מה עושים בקטע של סדנאות וכן הלאה?

דב צור: נמצאת פה מנהלת אגף לחינוך קדם יסודי, היא יכולה להגיד מה אנחנו עושים בשביל לנסות לשכנע אותם, אם תרצו לשמוע.

דני דנון: תודה.

דני דנון: סגן ראש העיר, דוד ביטן, בבקשה.

דוד ביטן: אם אפשר להוציא מהחברתי לפיזי.

דוד ביטן: בוועדה הקודמת דיברנו על כך שאם אנחנו רוצים להשפיע בתוך המתחם הפרטי, איפה שבאמת יש בעיות, שגם יכולות לסייע במישור החברתי בסופו של דבר, אנחנו לא יכולים לעשות את זה כי החוק לא מתיר לנו ומשרד הפנים לא מאשר לנו תב"ע לעניין הזה.

דוד ביטן: פה אנחנו צריכים את העזרה של הוועדה, לעשות איזה שהוא תיקון שיאפשר לנו להיכנס פנימה, איפה שאנחנו חייבים.

דב צור: אני מוכרח להגיד, אם תרשה לי, דוד, שיש פריצת דרך.

דב צור: חלק מהבעיות ברמת אליהו הן בעיות ביוב ומים, שנמצאות אצל תאגיד המים והביוב.

דב צור: אנחנו ביקשנו שיאפשר לנו הממונה על התאגידים ברשות המים אישור מיוחד לטפל בביוב ובמים במתחם הפרטי בסדרה של בניינים ברמת אליהו.

דב צור: ביום חמישי, עוד לא ראיתי את זה כתוב, בישרו לי שהוא אישר את זה, אפילו הוא מעודד את הדבר הזה.

דב צור: אתם יודעים שהולך להיות שינוי של ההתייחסות בין העיריות ובין התאגידים, ככל שהכסף של התאגידים והרווחים שלהם יועברו באמת, לפי המתכונת שמתגבשת, לתוך הרשויות, אנחנו כרשות נוכל לפעול יותר במסגרת העירונית, אבל באמת אנחנו צריכים את האישור של משרד הפנים.

אברהם מיכאלי: עד איפה אתה יכול להיכנס?

דב צור: אני היום לא יכול להיכנס לחצר בכלל.

דב צור: מה שהוא אפשר לנו עכשיו זה להיכנס במקומות ספציפיים וזו פריצת דרך, להיכנס לתוך השטח הפרטי ולטפל בביוב.

דב צור: זה תקדים.

דוד ביטן: תן לו את הדוגמה של הבניין של הטרמיטים, למשל, שאנחנו לא יכולים לעשות כלום.

דני דנון: יש פרויקט שיקום שכונות, דוד, שיש שם תקציב מוגבל, אבל הוא כן מאפשר---

דוד ביטן: לא, אבל למשל יש בניין שהטרמיטים אכלו ואוכלים אותו לגמרי, וכל הבניין כמעט הוא אתיופים.

דוד ביטן: זאת אומרת אין להם את האפשרות לעשות שום דבר שם ועוד מעט הבניין יתמוטט.

דוד ביטן: גם אם אנחנו רוצים להשקיע...

דוד ביטן: יש לנו בניין אחר שההרחבות של שיקום שכונות הסיטו את הבניין, מתחיל להיות רווח---

דני דנון: כן, ראינו את זה.

דוד ביטן: אלה דברים שאנחנו יכולים להיכנס פנימה, בהשקעה קטנה, ולתקן את זה, לטפל בזה.

אברהם מיכאלי: בעקבות הביקור פה, גם בעקבות מקום אחד או שניים שביקשנו, הנושא הזה הועלה.

אברהם מיכאלי: הבעיה איך להיכנס לתוך החצר או לתוך הבית.

דוד ביטן: במקרים נדירים, לא בכל מקרה.

אברהם מיכאלי: ואז כבר פנינו למשרד הפנים, יש לנו כבר התפתחות איתם לקבל תשובה עקרונית.

אברהם מיכאלי: אם לא, יכול להיות שאנחנו נצטרך לחשוב על פתרון.

אברהם מיכאלי: אני אומר לך, מעדות אישית, שר הפנים אמר לי שהוא רוצה לאשר את זה, הפקידות לא מאשרת את זה בשום צורה, היועץ המשפטי של המשרד---

דוד ביטן: יש חוק, אתם יכולים לחוקק חוק ונגמר הסיפור.

אברהם מיכאלי: זו בדיוק הנקודה.

אברהם מיכאלי: אמרנו לו, או שתפתרו את זה אתם, שאנחנו נוכל במקרים חריגים לאפשר לראש העיר...

אברהם מיכאלי: החשש שלהם כל הזמן שראש העיר ינצל את זה פוליטית ויעשה הון פוליטי בבתים האלה.

דוד ביטן: אז עושים הגדרות של איזה מקרים יכולים להיות, מגדירים את זה וזהו.

אברהם מיכאלי: יפה.

אברהם מיכאלי: אנחנו, כוועדה, דוד, היושב ראש יזמן ועדה ונקבל תשובה ממשרד הפנים.

אברהם מיכאלי: יכול להיות שאם לא, נצטרך לחשוב על חקיקה שאנחנו נבוא ונילחם נגד המשרד.

אברהם מיכאלי: בקטע הזה, יש פה רצון, הבעיה זה הייעוץ המשפטי של המשרד שלא מאשר את זה.

דב צור: יש חקיקה, אבל אפשר לקבוע קריטריונים איפה עושים את זה.

דב צור: כמו שעושים קדיחות, כמו שעושים כל דבר אחר שמסדירים אותו כשיש חשש ל---

דוד ביטן: תאמין לי שפתרון בעיות פיזיות לפעמים גם פותר בעיות חברתיות.

דני דנון: בוודאי.

דב צור: בקטע הזה של פתרון הבעיות הפיזיות.

דב צור: חלק מהדברים שאנחנו מנסים לעשות, בשביל לשנות את הכיוון, חוץ מפרויקטים של פינוי-בינוי, אנחנו מנסים לשכנע, סוף סוף הצלחנו, את המכללה למינהל להקים את החוג לעיצוב פנים שלה בתוך בית ספר שננטש בתוך רמת אליהו, זה ממש באזור הצפוני של השכונה, שמכיל אוכלוסייה יותר גבוהה של יוצאי אתיופיה.

דב צור: אנחנו מניחים שזה יעשה שם איזה שהוא שינוי בתוך השכונה.

דני דנון: מצוין.

דני דנון: תודה.

דני דנון: רצית להתייחס, גברתי.

זיוה דסה: כן, אני מבקשת להתייחס לנושא של פיזור ילדים בגני ילדים.

זיוה דסה: המתכון להצלחה זה השיתוף של התושבים, שזה העולים החדשים, כולל הוותיקים.

זיוה דסה: שזה אומר עבודה מאוד מאוד יסודית, הן עם הפעילים, הן עם ההורים, לקחת גם ילדים ששולבו בגנים משולבים, הצלחות, כולל האגף לקדם יסודי והמפקחות שבעצם העבודה היתה לא קלה.

זיוה דסה: לכן גם מה שכבוד ראש העיר הציג, ממספר של 20 משולבים והכפלנו את זה, זה בזכות עבודה מאוד מאוד יסודית, הסברה, ואנחנו עושים את זה ברמה עירונית בקיץ, בסיום שנת הלימודים, לקראת ההרשמות, על מנת לעודד אותם, שאם באתיופיה בשביל חינוך טוב ההורים היו שולחים את ילדיהם מרחקים ברגל, קל וחומר כשהרשות בעצם מציבה ואומרת 'בואו, יש נכונות ורצון וזה לטובתכם'.

זיוה דסה: באשר לנושא של הקטנה או מה עושים בנושא של אלימות במשפחה.

זיוה דסה: אני חושבת, כעיר וכמוקד קליטה, כשותפים עם כל האגפים המקצועיים, אנחנו יושבים על המדוכה, אנחנו כל הזמן מפתחים תכניות ומעבר למה שתואר פה, אנחנו למשל הולכים להביא הצגה בחודש הבא, בנושא של ידיים זרות.

זיוה דסה: זאת אומרת אלימות במשפחה, התייחסות לקולו של הגבר.

זיוה דסה: רחל תיארה את מעמדו של הגבר מאתיופיה לארץ, ממצב של מלך בעצם הוא הפך, הייתי אומרת, תסלחו לי שאני לא משתמשת במינוח המקצועי, לסמרטוט.

זיוה דסה: אנחנו רוצים לקחת את הכוחות מהמקום הטוב, מה ניתן לעשות, איך אפשר בעצם בשיתוף פעולה כן לבנות את התא המשפחתי.

זיוה דסה: דבר נוסף, מבחינת פיזור.

זיוה דסה: זה שרמת אליהו נסגרה מבחינת קליטה, אני חושבת שזה דבר טוב, לדורי דורות.

זיוה דסה: העולים כיום, גם אם המשכנתא שהם מקבלים, לא מספיקה להם לקנות באזורים המבוססים, לטווח הרחוק זה מאוד אידיאלי וצריך להגדיל את המשכנתאות על מנת שיוכלו---

דני דנון: יש לי שאלה, מי קונה דירות היום?

דני דנון: אם היום זוג החליט למכור את הדירה שלו ולעבור למקום אחר, מי יקנה את הדירה שלו?

זיוה דסה: לרוב זה העולים החדשים.

דני דנון: שקונים בלי המענק.

זיוה דסה: בדיוק.

זיוה דסה: הוותיקים יוצאים ובעצם העולים החדשים נכנסים.

זיוה דסה: לכן זה שרמת אליהו כשכונה נסגרה, או לא מתאפשר לקבל את המענק, אני חושבת שזה לקליטה טובה של הקהילה בעיר.

דני דנון: תודה.

דני דנון: כן, תודה, גב' שושנה בן דור.

שושנה בן דור: אנחנו פה מפעילים תכנית אחת בבית ספר ישורון, כפי שגילה אמרה, ואם כבר מדברים על הנושא של הסמכות ההורית והמעמד של הגבר.

שושנה בן דור: מה שאנחנו רואים, אני מודה, הפילוסופיה החינוכית שלנו היא שיש ללמד את הילדים איפה שהם נמצאים.

שושנה בן דור: בין שמדובר בריכוז גבוה בבית הספר, בין שמדובר בריכוז נמוך באותו בית ספר, אפשר להביא את הילדים להצלחה ניכרת באמצעים הנכונים.

שושנה בן דור: יחד עם זאת, מה שאנחנו רואים פה, ואני חושבת שצריכים לתת את הדעת, הוא הנושא של הסמכות ההורית בכלל.

שושנה בן דור: יכול להיות שזה מתחיל מהאבא במשפחה, אבל יכול להיות שזה נושא של שני ההורים ביחד.

שושנה בן דור: בניית התא המשפחתי, כאשר להורים יש סמכות לילדים, וכאשר החינוך עומד במקום ראשון מבחינת סדר העדיפויות, גם של ההורים וגם של הילדים, הוא גם נושא שאני חושבת שצריכים מאוד לעבוד עליו פה בראשון לציון.

דני דנון: תודה.

דני דנון: כן, בבקשה?

רחל יששכר: רציתי להגיד מלה אחת בנושא גני הילדים.

רחל יששכר: נכון שיש הרבה בעיות, אבל בכל זאת אני חושבת שאנחנו צריכים להסביר שזו האחריות של ההורים.

רחל יששכר: לגבי גני הילדים, שמעתי שיש גן רק לאתיופים, יצרתי קשר עם שלומית, עם האגף לרישום ילדים, עשינו אספת הורים ודיברנו איתם, מי שרוצה לשלב את הילדים שלו, אנחנו יכולים לקחת אותם בהסעה לכל הגנים שנמצאים באזור.

רחל יששכר: אני עשיתי סיור עם שלומית בקרית ראשון, בכל האזור של רמת אליהו, גן גן, חיפשנו את הילדים שההורים רוצים שהילדים שלהם ישולבו בגנים שיש בהם ילדים ותיקים.

רחל יששכר: עשינו.

רחל יששכר: מה שאני רוצה להגיד, נכון, בוועדה נמצאים נציגי הקהילה, לשבת עם ההורים, לדבר איתם, אם באמת הם רוצים לשלב את הילדים שלהם, אם באמת רוצים את האינטגרציה, אני חושבת שפה בעירייה יש מענה, אנחנו יכולים לקחת אותם ממקום למקום, כמו שעשינו בעבר.

רחל יששכר: אני מבטיחה לעשות את זה גם.

דני דנון: תודה.

דני דנון: כן, בבקשה.

שולמית זכאי: אני מנהלת האגף לחינוך קדם יסודי ואני שותפה לכל התהליכים של שילוב הילדים מהעדה האתיופית בגני הילדים שמרביתם ילידי הארץ.

שולמית זכאי: אני רוצה להגיד שלפני השילוב אנחנו קיימנו מפגשים גדולים עם העדה, עם ההורים, זימנו אותם לשלושה מפגשים גדולים לפני הרישום, בנוכחות המפקחות והמדריכות ואני וכל הצוות הנכבד שיושב כאן ודיברנו על לבם וזה היה מתוך בחירה.

שולמית זכאי: אחר כך קיימנו ישיבת הפקת לקחים, אחרי השילוב, לשאול את הגננות האם השילוב הוא נכון, זאת שאלה שנשאלה---

דני דנון: מה יקרה בשנה הבאה?

שולמית זכאי: אנחנו ממשיכים לשלב.

שולמית זכאי: בוועדה שקיימנו, עם נציגי הקהילה ועם המפקחות ועם הגננות, שמענו עדויות על שילוב מאוד מאוד מוצלח ושילוב מוצלח בעינינו זה לא שהילד בא לגן והוא נוכח בגן ואחר כך הוא הולך הביתה והוא נמצא בקהילה שלו, אלא שילוב מוצלח זה שילוב שהוא מוזמן אחר הצהריים למסיבות יום הולדת והוא מוזמן על ידי ההורים לחברים שהם בשכונה, שילבנו אותם בשכונות הכי חזקות בעיר, פרס נובל, שכונת משולש ז'בוטינסקי, נאות שקמה, נאות אשלים, שם שילבנו.

דני דנון: אבל אני רוצה להקשות עלייך.

דני דנון: אנחנו נמצאים עכשיו בחודש יוני.

דני דנון: איפה שאני גר, אנחנו יודעים לאיזה גנים שלושת ילדיי יילכו, השאלה מה הצפי שלכם לשנת הלימודים הבאה.

שולמית זכאי: הצפי שלנו לא יורד מה-70 ילדים.

שולמית זכאי: מה שבוועדה הוחלט והומלץ, שילדים בני 3, אפילו פחות מ-3, הם רק בשנתון 3, לפעמים הם בני שנתיים ו-10, 11 חודשים, הומלץ שבשנת הלימודים הבאה הם לא יועברו בהסעות, כי זה מאוד מאוד לא פשוט.

שולמית זכאי: ההסעות שלנו הן בטוחות, יש בוסטרים, קנינו, העירייה רכשה בוסטרים למען הילדים כדי שהם יועברו בצורה הכי בטוחה, אז אני לא יודעת על מה דיברת.

שולמית זכאי: אם את אומרת לי לא, אז אני רוצה לבדוק את זה שוב, כי זה מה שעשינו בשנה שעברה ואולי לא מקיימים את זה.

הפטם מקונן: אנחנו עבדנו ביחד ואת יודעת בדיוק שכשאני אומרת משהו אני בודקת אותו מיליון פעמים ואני לא אומרת אותו סתם.

שולמית זכאי: אוקי, אני אבדוק את זה שוב, אני מבטיחה.

שולמית זכאי: לגבי השילוב של הילדים, אנחנו עשינו את זה בהסכמה מלאה של ההורים ובהבנה שהשילוב הוא הדבר הנכון ביותר לפי מה שהחלטנו עם כולם, לא בהחלטה של שולמית.

דני דנון: לקראת סיום, ממלא מקום ראש העיר, מר ודים קורפצ'וב, בבקשה.

ודים קורפצ'וב: קודם כל אני רוצה להגיד, אדוני יושב ראש הוועדה, תגיד, זה רק מה שמעניין אותך?

ודים קורפצ'וב: רק הקהילה האתיופית בראשון?

ודים קורפצ'וב: או בכלל עולים?

דני דנון: מעניין בכלל, אבל אני מתרשם שהמצוקות הן---

ודים קורפצ'וב: אבל אני רוצה להגיד לך ש---

אלי זרחין: זה לא נכון לחלוטין, המצוקות הן לא של אתיופים.

אלי זרחין: מיליונים שזורמים על 2,000 איש מול 43,000 דוברי רוסית ששם לא נותנים כלום כמעט והמצוקות הן שם, הם לא אצל יוצאי אתיופיה.

אלי זרחין: נוח לתקשורת זה האתיופים---

דני דנון: דר' זרחין, אני ראיתי את הנתונים שהציגו בפנינו אנשי העירייה ומבחינת מספר בכסף, שמושקעים תקציבים גם בעולים מחבר העמים.

ודים קורפצ'וב: אבל אנחנו כל הזמן מדברים על הקהילה האתיופית.

ודים קורפצ'וב: אני רוצה להגיד לך, לא רק הקהילה האתיופית או רוסים או מישהו אחר.

ודים קורפצ'וב: כמו שעיריית ראשון לציון משקיעה בעולים, אני לא חושב שיש עוד עירייה שחושבת כמו שאנחנו חושבים, וכל התקציבים, חוץ מהתקציבים של משרד הקליטה, חינוך ורווחה, רק עיריית ראשון משקיעה המון.

ודים קורפצ'וב: אתה ראית את הדברים, דוגמה, ל-6,000 בקהילה אתיופים, אנחנו עושים מקסימום ויותר ממקסימום, יש מועדון, יש בית כנסת ולא אחד---

קריאה: ודים, אין בית כנסת.

ודים קורפצ'וב: אני רוצה להגיד שכמו שאנחנו עובדים בחינוך---

קריאה: לא, זה שקר וכזב.

ודים קורפצ'וב: בחברה העירונית וברווחה, אני לא חושב שיש עוד עיריות שמשקיעות כל כך הרבה ואתם, סליחה, עושים פרובוקציות כל הזמן.

ודים קורפצ'וב: על מה?

ודים קורפצ'וב: אני שואל, על מה אתם עושים?

ודים קורפצ'וב: מה מפריע לכם ומה לא מספיק?

ודים קורפצ'וב: תגיד לי, מה לא מספיק?

קריאה: ---שלושה גנים נפרדים.

דני דנון: אני לא יודע למה אתם רגילים, אני מבחינתי אוציא את כל מי שלא מדבר ברשות דיבור.

דני דנון: זו ועדה של הכנסת, לכולם נתתי להיכנס ולהשתתף בוועדה, אבל לא נאפשר פה את חילופי הדברים.

דני דנון: ממלא מקום ראש העיר מדבר, הוא יסיים, מי שירצה להעיר, נאפשר לו להעיר.

דני דנון: בבקשה, ודים.

ודים קורפ'צוב: קודם כל, אנחנו נותנים כל כך המון הנחות לדוגמה בחברה העירונית.

ודים קורפ'צוב: אתם אומרים שצריך להיות חינוך בלתי פורמלי.

ודים קורפ'צוב: מה, אין חינוך בלתי פורמלי לאתיופים?

ודים קורפ'צוב: אין לנו חוגים בספורט לאתיופים?

ודים קורפ'צוב: אין לנו תכניות באגף הנוער?

ודים קורפ'צוב: אין תכניות ברשות למלחמה בסמים?

ודים קורפ'צוב: ברווחה?

ודים קורפ'צוב: תבדקו טוב מאוד, הכי קל להגיד שמשהו לא טוב, הכי קל.

ודים קורפ'צוב: למה אתם לא אומרים מה שאתם מקבלים?

ודים קורפ'צוב: מה זה אתם?

ודים קורפ'צוב: אנחנו.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רק אומר, ודים, אנחנו גם דיברנו בפעם הקודמת, נכון שמשקיעים סכומים רבים מאוד ביחס לשאר האוכלוסייה, לא רק בראשון לציון, בכלל מדינת ישראל משקיעה בקרב העדה, אבל עדיין הצרכים והפערים והבעיות הם כל כך משמעותיים שהמדינה משקיעה ואנחנו מצפים גם מהעירייה ומהחברה עצמה להשקיע באותה אוכלוסייה שצריכה את העזרה הזאת.

דני דנון: דר' זרחין ואחרי זה אני רוצה לשמוע מילות סיכום של חיה ושל ראש העיר.

דני דנון: בבקשה, דר' זרחין.

דני דנון: אתה גר פה, נכון?

אלי זרחין: אני כבר לא גר פה, גרתי כאן בעבר.

אלי זרחין: אני רוצה להגיד, אדוני היושב ראש, שלי יש ספק מאוד רב במוקד לקליטת יוצאי אתיופיה, דבריה של זיוה ואחרים, ולהפרדה כל כך, כי כשאתה יוצא לרחוב לפגוש בני נוער, אין הפרדה בין יוצאי אתיופיה ואחרים.

אלי זרחין: כולם מסתובבים יחד ועושים יחד.

אלי זרחין: בא ראש העיר לפני שנתיים, לא פחד להסתכל גם על יוצאי ברית המועצות לשעבר, לא פחד להסתכל על הבעיה שאפשר לבוא לעיר בערב ומשוטטים בני נוער, הוא פתח בעיר פרויקט שהיום תופס כמעט 2,000 בני נוער, בראשותו של דוד, שמדריכים שלו יוצאים בערב ולילה עם נוער משוטט, תופסים אותם, מביאים למועדונים שראש העיר פתח להם ועושים להם פרויקטים.

אלי זרחין: תיכנס למועדונים האלה, יושבים ביחד רוסים ואתיופים, משחקים ביחד, שרים ביחד.

קריאה: איפה זה?

ודים קורפצ'וב: מעונות ברכה.

ודים קורפצ'וב: ותסתכל על העבודה של דוד בן שושן ברמת אליהו.

אלי זרחין: תיכנס למועדון, אתה רואה כ-50 נערים כל יום, כ-10, 15 יוצאי אתיופיה, כ-30 רוסים, יושבים ביחד, עושים כל הזמן ביחד.

אלי זרחין: אנחנו משתפים פעולה עם אותו פרויקט.

אלי זרחין: יש בעיות בעיר, עדיין, כלפי ילדים ובני נוער.

אלי זרחין: למשל אין בעיר, לפי מה שידוע לי, אולפן לעברית מסודר.

אלי זרחין: האולפן היחיד שיש לתושבי העיר זה בית ספר יוהנה ז'בוטינסקי, שהוא מחוץ לעיר.

קריאה: לא, לא, יש לנו בבית ספר בארי.

אלי זרחין: לילדים ונוער.

אלי זרחין: אנחנו מדברים על פרויקטים, אותם פרויקטים שדיברו עליהם הרבה, לדוברי רוסית, ליוצאי ארגנטינה, לאמריקאים, שיש גם כאן בעיר, לחיזוק לימודי.

אלי זרחין: כי במשפחות של עולים אחרים אין מספיק כסף וצריך לעשות את זה.

אלי זרחין: ואני חושב שהעיר ראשון לציון---

קריאה: אין דבר כזה, לא שמענו.

אלי זרחין: זה לא מתאים לכולם, יש הרבה פוליטיקאים שרוצים להפריד, בני נוער אתיופי בנפרד, אבל הוא לא בנפרד, הוא יחד עם כולם, ואני חושב שראש העיר לא מפחד ללכת, להשקיע משאבים בפרויקטים וזה עובד.

אלי זרחין: בעיר הספורט שהיה כאן בעיר, שהיו כאן כמעט 4,000 בני נוער, היו כולם שם ולא היתה שום הפרדה.

אלי זרחין: זה אומר שזה יכול לעבוד ואני חושב שבעיר ראשון לציון, בניגוד לחלק מערים אחרות, אני כן רואה שילוב.

אלי זרחין: שוב, אני מדבר על נוער קצת בסיכון, אבל אתה לא רואה הפרדה, הולכים ביחד.

אלי זרחין: אתה לא תראה בעיר ראשון לציון מכות בין רוסים לאתיופים, זה לא קרה אף פעם.

דני דנון: אני רוצה משפט סיכום, חיה.

חיה ברנפלד: קודם כל אני חושבת שאין סוף לתכניות שאפשר לעשות לקליטת עלייה מוצלחת.

חיה ברנפלד: אני חושבת שיש מקום להתייחסות מיוחדת ליוצאי אתיופיה בכל ההיבטים, אם זה בהיבט התרבותי ואם זה בהיבט החברתי ואם זה בהיבט המשפחתי והתעסוקתי.

חיה ברנפלד: הם באים מתקופה אחרת למקום שהוא עולם מערבי של המאה ה-21 ויש מקום לתת התייחסות מיוחדת וזה מה שאנחנו משתדלים ועושים.

חיה ברנפלד: כמובן יש את ההורים שמאוד מטילים את יהבם על הממסד ובונים על כך שאנחנו נטפל בנושא של החינוך ובנושא של הצמיחה של הילדים, אנחנו עושים כמיטב יכולתנו, אבל החלק של ההורים מאוד חשוב ואנחנו רואים את זה משלב הרישום בבתי הספר, בהמשך לנושא של גבולות לילדים וטיפוח הילדים בכל מה שקשור לצמיחה נכונה, או תואמת סביבה.

חיה ברנפלד: לגבי העולים מחבר העמים.

חיה ברנפלד: גם שם יש לנו קשיים ורשות הקליטה שלנו מומחית לטפל בעולם הזה, עם הכוחות שאנחנו מעמידים.

חיה ברנפלד: השירות של ציפורי לילה הוא סוג של שירות שמועתק מהעולם התרבותי הישראלי של מדריכי חבורות רחוב, זוה הפרויקט שאתה דיברת עליו, והוא מותאם תרבות, ולכן כל עוד אנחנו בשלב של קליטה, אנחנו חייבים להתייחס רב תרבותית.

חיה ברנפלד: זאת אומרת, התרבות הישראלית, המורשת הישראלית, בצד ארץ המוצא.

חיה ברנפלד: אני רק רוצה לציין, לא עשינו הרבה מחקרים וסקרים לגבי מצב העולים בשנים האחרונות אבל היה אחד מאוד משמעותי והוא מאוד חשוב לנו ואנחנו פועלים לאורו.

חיה ברנפלד: היה מחקר של מכון גרטנר שבדק נושא של קשר וזיקה של בני הנוער יוצאי חבר העמים למדינת ישראל והרצון להתגייס לצבא הגנה לישראל, לשרת, להישאר כאן.

חיה ברנפלד: התוצאות היו עגומות והצורך שלנו בפעילות סביב נושא של אהבת הארץ, החיבור למקום, בא גם בשירותים שאנחנו נותנים וגם בפעילות ממשית בנושא של אהבת הארץ, היכרות עם הארץ, היכרות עם התרבות הישראלית והיהודית.

יאסו: אני תושב העיר מזה 20 שנה, אני בוגר אנקורי ראשון לציון, בית ספר פרטי, בוגר סיירת גולני, אני כיום מנהל מחסן.

יאסו: אני פעיל מזה כששה חודשים במאבק נגד מר דב צור וחבריו.

יאסו: לא יכול להיות---

דני דנון: בוא ננסח את זה, המאבק למען משהו.

דב צור: לא, הוא הגדיר את זה נורא נכון.

דב צור: המאבק נגד דב צור וחבריו.

דני דנון: אני חושב שצריך להיות חיובי גם במאבקים.

יאסו: דב צור, אנחנו ביקשנו ממנו, אנחנו עשינו כתשע הפגנות כאן במהלך החמישה חודשים---

דני דנון: למען מה?

דני דנון: אני לא גר בעיר, אני לא יודע.

יאסו: אנחנו דורשים חינוך שוויוני.

יאסו: מר דב צור, אנחנו כאן בזכות, אנחנו לא בחסד.

דני דנון: סליחה, אני לא מכיר את הסוגיות---

יאסו: לגבי הנתון של נוער יוצא צבא, שהוא נמוך, אני יכול להגיד, 90%---

דני דנון: יאסו, אני רוצה שתסביר לי, אתה אומר חינוך שוויוני, אני לא מבין למה אתה מתכוון.

יאסו: כשאני אומר 'חינוך שוויוני', אני מתכוון לזה שיהיה פיזור של תלמידים יוצאי אתיופיה, פיזור בגנים, שישתלבו, אנחנו דורשים אינטגרציה, שילוב בחברה הישראלית, לא יכול להיות ששלושה גנים פועלים מזה כשלוש שנים, שנה אחרי שנה אנחנו בודקים את הנושא הזה ואין שינוי, אותם גנים פועלים, איך שהם פועלים.

יאסו: מבחינתי זה הקש ששבר את גב הגמל.

יאסו: מפה זו לא האחריות של ההורים, הגנים האלה הם בחסות עיריית ראשון לציון, לא יכולים לבוא ולהטיל את העניין על ההורים כאילו זה באשמתם וכאילו זה אשמת.

יאסו: ..

יאסו: זו לא אשמת ההורים.

דב צור: מה אתה מציע?

יאסו: יש לך פה קהילה.

דב צור: אתה לא הקהילה, אתה אחד, מה אתה מציע לעשות?

יאסו: יש לך פה קהילה, עם כל הכבוד לפרויקטים האלה שאתם מתיימרים, הנייר סובל הכל, פרויקט עצמאות וכל מיני פרויקטים שאני שומע פה.

יאסו: אני לא יודע, אני גם לא שמעתי על חלקם, אני לא יודע על מה אתם בכלל מדברים, כי אני חי את השטח, אני חי את המציאות, מר דב צור.

דני דנון: יאסו, מה אתה מציע?

דני דנון: שאלה רגע אליך, אתה היום תהיה ראש עיריית ראשון לציון, ליום אחד.

יאסו: בעזרת ה', זה יהיה.

דני דנון: מה אתה היית עושה לגבי שלושת הגנים האלה?

יאסו: מר יונה להב, ראש עיריית חיפה, גם אצלו היה את המקרה הזה, הוא לקח את גני הילדים האלה ופיזר אותם, לא חיכה להוראה של ההורים.

דב צור: בלי הסכמה של ההורים?

יאסו: הוא פיזר.

יאסו: תבדוק את זה, מר דב צור.

דב צור: בלי הסכמה של ההורים?

דב צור: אני שואל, תגיד לי.

יאסו: תבדוק את זה.

יאסו: ברור שהוא שכנע אותם, אבל אפשר לשכנע אותם.

יאסו: אם אתה מסדר הסעה לילדים, אם אתה מסדר---

דב צור: תשכנע אותם, יש להם הסעה.

קריאה: אין הסעה.

יאסו: אם אתם אומרים שיש הסעה, קל וחומר שהדבר הזה לא הגיוני, לא נתפס.

דב צור: הוא לא נתפס, מה לעשות.

יאסו: הוא לא נתפס?

יאסו: למה?

דב צור: תשכנע אותם.

דב צור: מה אתה חושב, שאנחנו לא רוצים?

יאסו: זו לא אשמת ההורים, דב צור.

יאסו: אתה לא עשית מספיק בנושא.

יאסו: עיריית ראשון לציון לא עשתה מספיק בנושא ואני אישית שמעתי מספר הורים שאמרו לי שבעצם.

יאסו: ..

יאסו: עצם העובדה שיש לך הורים צברים ישראליים, מה הם עושים, הם משנים כתובת אפקטיבית.

יאסו: הם משנים את הכתובת של ההורים שלהם, אתה הולך למשרד הפנים, משנה את הכתובת ואז אזור הרישום שלך במקום אחר.

יאסו: מה זה יוצר?

יאסו: זה יוצר ריכוזיות.

דני דנון: יאסו, אני הבנתי את מה שאתה אומר, הטענה שלך היא לגיטימית, אתה בא ואתה אומר שאתה מצפה מהעירייה לסגור את הגנים האלה.

דני דנון: זו השורה התחתונה.

דני דנון: זו טענה לגיטימית---

דב צור: הוא לא אמר לסגור.

יאסו: לסגור אותם.

דני דנון: לסגור את הגנים האלה ואז לא תהיה חלופה אחרת והם יהיו חייבים להיות מפוזרים ברחבי העיר.

דני דנון: טענה לגיטימית, השמעת אותה, תודה.

דני דנון: אני רוצה לבקש לקראת סיום מראש העיר משפט סיכום.

דב צור: הטיפול בנושאים של עלייה הוא לא טיפול רק בתחום אחד, הוא באמת רב תחומי.

דב צור: זה לא רק גן ילדים, זה לא רק החינוך הלא פורמלי, זה לא רק מבנים.

דב צור: באמת זה טיפול כוללני בהרבה מאוד תחומים.

דב צור: לצערי יש יותר מדי תכניות ואנחנו לא תמיד מחברים כל הדברים.

דב צור: בשביל לראות תמונה אחת כוללת, ביקשתי מחיה שתרכז באמת עבודה כזאת והיא נעשתה, בשביל לנסות לעשות סדר, שלא נשפוך.

דב צור: .. כי יש הרגשה לפעמים שאנחנו שופכים יותר מדי כסף אבל לא מסודרים באיפה אנחנו שופכים אותו ואם אנחנו מוציאים ממנו גם את המיטב או חלק מהבעיות שלנו, שאנחנו מפעילים תכניות כאלה, שאנחנו לא בוחנים אותן.

דב צור: אם אתה עושה תכנית שאין לה מדידה, וחלק מהתכניות שלנו הן חסרות מדידה, אתה לא יודע אף פעם.

דב צור: אז עושים תכנית חומש, אז מה?

דב צור: איך אני מבקר אותה?

דב צור: איך אני רואה אותה?

דב צור: ואנחנו מנסים, בתכניות שאנחנו עושים בעיר, כן ללכת ולראות את האפקטיביות ולראות שבאמת כנגד העלות אנחנו מקבלים תוצאה ישירה, טובה.

דב צור: אז הטיפול הוא בסדרה גדולה של היבטים.

דב צור: בתחום הפיזי, דיברתי על הבנייה שמתוכננת ברמת אליהו, מתכננים גם פינוי-בינוי וגם טיפול במגזר הציבורי.

דב צור: חלק גדול מההשקעות שאנחנו עושים בעיר מכוונות לשכונה הזאת.

דב צור: אני נוסע לגן מנשה ברמת אליהו ואני רואה את הרמה של הגן, זה גן שהנחיתי לעשות אותו ברמה של הגן הכי מפואר בראשון לציון.

דב צור: אתה רואה שאנחנו משקיעים שם, אתה רואה את האוכלוסייה, רובה של יוצאי אתיופיה כי היא גרה בסביבה, באה ונהנית מהשירות הזה.

דב צור: במתנ"ס רמת אליהו, מישהו אמר שאין חינוך לא פורמלי.

דב צור: מתנ"ס רמת אליהו שמתוקצב באופן מאוד מאוד נדיב על ידי עיריית ראשון לציון, למרות שהיא לא חייבת את זה.

דב צור: יש פעילות אדירה, בעיקר ליוצאי אתיופיה, אנחנו מתגמלים אותם, כולל תוספות של השתתפות בחוגים כדי שהם יוכלו לתת את ההנחות ההולמות, כדי שלא יהיה ילד חס וחלילה בראשון לציון שבגלל בעיה של כסף לא יוכל להשתתף.

דב צור: אם אני אצטרך לקבל החלטה איפה אני עושה מגרש ודשא סינתטי, אני מדבר על החלטות שאנחנו מקבלים יום יום, ותכננתי לעשות אותו בקרית ראשון, כי שם מצב המגרש הכי גרוע, קיבלתי החלטה לשנות את המקום ולעשות אותו במגרש הספורט של רמת אליהו משום שרוב קבוצות הכדורגל שמשחקות במגרש רמת אליהו אלה קבוצות שמורכבות מבני יוצאי אתיופיה.

דב צור: זאת מערכת השיקולים שאנחנו מפעילים.

דב צור: יש כאלה שלא רואים את כל התמונה, אני מבין.

דב צור: נדבר על בתי כנסת.

דב צור: אין בראשון נכון להיום אף בית כנסת שמיועד לקהילת יוצאי אתיופיה, יש שלושה בתי כנסת מתוקצבים בתהליך קבלת היתר בנייה, שלושה בבת אחת, לא אחד.

דב צור: אין עיר בארץ, אני מבטיח, תל אביב, ירושלים, לא משנה, שהחליטה בהחלטת מעשה לעדה מסוימת להקים שלושה בתי כנסת מלאים על חשבונה, מהמסד עד הטפחות.

דב צור: אני לא הבטחתי לאף אחד דבר כזה, עשיתי את זה פשוט.

דב צור: שלושה בתי כנסת נמצאים בתהליך תכנון.

דב צור: אגב, אחד היה כבר מוקם אלמלא העדה בתוך עצמה, חלק מהבעיות שאנחנו מודעים, סיפרתי את זה קודם, ביקשה לפצל אותו.

דב צור: תכננו בית כנסת של 400, היתה כבר תכנית גמורה, היינו היום כבר אולי בתהליך עמוק של הבנייה שלו, באה העדה, אמרה 'לא, אנחנו רוצים לפצל, פה הוותיקים, פה החדשים'.

דב צור: לא אהבתי את הרעיון הזה, קיבלתי, פיצלנו אותו.

טרבלסי: בהסכמה.

דב צור: כן, בהסכמת שני החלקים, ברור.

דב צור: זה חבר המועצה טרבלסי, שהוא נציג של רמת אליהו, מכיר את הבעיות מקרוב.

דב צור: לכן הטיפול הוא בסדרה גדולה של דברים.

דב צור: אמרתי, אנחנו, כעירייה, אני אומר את זה כהצהרה, מחויבות טוטלית, לא נפסיק לעבוד בשביל לעשות את השילוב החברתי, במיוחד של יוצאי אתיופיה שיש להם קושי יותר גדול אולי מיוצאי---

קריאה: ---בעיה.

דב צור: אני הפרעתי לך?

דב צור: דו שיח זה לא איתך, אתה לא מייצג את העדה.

דב צור: לא אתה ולא הפטם, לא נבחרתם לייצג את העדה.

דב צור: יש נציגים אחרים של העדה.

יאסו: מי הם?

דב צור: יש בצוות, בדיוק כמוך, הגיעו אנשים אחרים.

דב צור: לא כולם זה אתה, מה לעשות.

דני דנון: סליחה, עם כל הכבוד, אנחנו ננעל את הדיון, תוכלו להמשיך בו.

דב צור: לא, אנחנו לא נמשיך בו.

דב צור: אני לא אסגור גנים ואכפה על ילדים, שייתנו לי 17 דוגמאות של 20 יונה יהבים.

דב צור: לא אכפה על משפחות ללכת קילומטרים בשביל לקחת את הילדים כי אני החלטתי על איזה מדיניות.

דב צור: אני עושה את הדברים בהסכמה, ברוח טובה.

דב צור: אני מאפשר להם, מתחנן לפניכם, מתקצב אותם.

דב צור: אני לא אסגור גן שקרוב לילדים כי אולי האמא שם הולכת לעבוד ב-6 בבוקר ואין לה בררה אלא לקחת את הילד לגן שם, כי היא לא יכולה לחכות לאוטובוס שיבוא ב-8.

יאסו: אז תעשה הסעה, כמו אתה מתיימר---

דב צור: אבל היא לא יכולה לעשות את זה, כי היא יוצאת ב-6 בבוקר לעבודה.

דב צור: אני לא רוצה להתווכח איתך, אתה מדבר כל כך הרבה שטויות, לא רוצה להתווכח.

דב צור: אני לא סוגר גנים, ולכן העמדה הזאת, חבר הכנסת דנון---

יאסו: ---לסגור את הגנים האלה.

דב צור: לכן הבקשה הזאת, אולי יש בה איזה היגיון מסוים, מבחינתי היא לא לגיטימית.

דב צור: אני חושב שזה שהגענו לשליש מהילדים ברמת אליהו, זה הישג גדול.

דב צור: אני חושב שהשילוב במקומות אחרים הוא הישג גדול.

דב צור: בבתי הספר הממלכתיים דתיים, יש לנו בתי ספר כאלה מורמים מעם, היותר אליטיסטיים, מה שנקרא, היום בהכתבה שלנו, אין חסימה של יוצאי אתיופיה כי אנחנו לא מאפשרים את הדבר הזה.

דב צור: אלה הדברים, צריכים לעשות את זה בהסכמה, ברוך, ככה אני עושה את הדברים, אני לא אעשה דברים בכפייה.

יאסו: אז איך את המועדון הקהילתי?

דני דנון: יאסו.

דב צור: אין הסכמה.

יאסו: המועדון הקהילתי ליוצאי אתיופיה, לאוכלוסייה שמונה 4,000 איש?

יאסו: הוא לקח לנו את המועדון הקהילתי מכספי המדינה.

דני דנון: יאסו, אתה תגרום לי להצטער שאפשרתי לך להכניס אותך לדיון וחבל, כי אני מקפיד בכל מקום שאני הולך לפתוח את הדלתות בפני כולם.

דני דנון: ברשות

דני דנון: כם אני רוצה קודם כל להודות לכולם ולהקריא את הודעת הסיכום של הוועדה.

דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קיימה את ישיבתה בעיר ראשון לציון, אחת מחמשת הערים הגדולות במדינת ישראל שבה למעלה מ-7% מהאוכלוסייה הם עולים שרובם הגדול נקלטו היטב.

דני דנון: הוועדה מברכת על מגמת ביזור הילדים יוצאי העדה ברחבי העיר וקוראת להגברת הפעילות בנושא חשוב זה.

דני דנון: הוועדה מבקשת ממשרד הרווחה לקבל תשובה ברורה, תוך 30 יום, האם קיים מענה בדמות דירות המיועדות לגברים המורחקים מבתיהם, או לאו.

דני דנון: הוועדה פונה לשר הפנים לקבל תשובה ברורה לגבי אפשרות לסיוע שיפוץ פיזי מתקצוב עירוני.

דני דנון: הוועדה מודה לראש העיר, חברי מועצת העיר, כל העושים במלאכה, העמותות השונות הפועלות לרווחתם של העולים.

דני דנון: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.