ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 415, 2011-05-24 12:00

אלכס מילר: צהריים טובים.

אלכס מילר: אנחנו ממשיכים בסדר היום.

אלכס מילר: ועדת החינוך מציינת היום שבוע אמנות עולים במסגרת תערוכה שמוצגת בקומה הזאת.

אלכס מילר: בוודאי כשנכנסתם ראיתם את התערוכה של האמנים.

אלכס מילר: הייתה לנו כאן ישיבה בנושא יצירה פלסטית והעלינו כל מיני סוגיות של הבעייתיות של אותם אמנים עולים שמחוסר המודעות שלהם למנגנונים שמדינה עובדת לפיהם לא הצליחו לחשוף את עצמם כלפי המוסדות שהמדינה מטפלת ותומכת בהם.

אלכס מילר: זה, לדעתי, אחת הבעיות באמנות בכלל בישראל – עניין של חשיפה.

אלכס מילר: כל השאר, כמובן, תלוי באמן עצמו – עד כמה הוא מצליח לחשוף את עצמו, עד כמה האמנות שלו מקבלת הכרה ציבורית.

אלכס מילר: כך לדעתי הוא גם מתקדם.

אלכס מילר: אנחנו לא נכנסים לעולם הזה מי יותר מפורסם ומי פחות, מי מוכר יותר ומי פחות – זה לא ענייננו, אבל אנחנו מתעסקים יותר בשאלה עד כמה הבמה פתוחה לכל אחד ואחד ועד כמה העולם הזה פתוח, ומה ניתן לעשות כדי שהוא ייתן חשיפה לכל אחד שרואה את עצמו חלק מהמערכת הזאת.

אלכס מילר: בישיבה הזאת נדבר על אמנות הבמה.

אלכס מילר: לדעתי, יש חשיפה מאוד גדולה גם של עולים.

אלכס מילר: אני מתייחס לא רק לעולים שנחשבים עולים במסגרת החוק של עשר שנים, אלא בכלל – כל מי שלא נולד כאן בארץ, עד כמה היכולת של שילוב במנגנונים שקיימים היום בישראל – תיאטראות וכל מיני יוזמות בעולם הקולנוע.

אלכס מילר: ראינו גם שחלק מתחילים לפרוץ את תקרת הזכוכית ולהגיע לכל מיני תחרויות בינלאומיות.

אלכס מילר: על כך אני מברך, אבל אני עדיין חושב שיש הרבה מה לעשות.

אלכס מילר: זה תלוי ברצון הטוב של כל מי שעומד בראש המוסדות הקשורים לכך.

אלכס מילר: כשנשמע את האורחים אולי נוכל לעלות על הסוגיות השונות שתינתן גם לנו אפשרות להתערב ולראות איך אנחנו יכולים לסייע, ובאופן כללי – איפה אנחנו עומדים היום מבחינת המערכת – בהיבט התמיכות ובהיבט שיתוף הפעולה, תיאטראות וכולי.

אלכס מילר: שמוליק, אתה רוצה להתחיל?

אלכס מילר: תן לנו את הזווית שלך לנושא אמנות הבמה מבחינת העולים שלא נולדו כאן בארץ, ונמשיך הלאה.

שמואל עצמון: שלום.

שמואל עצמון: אני כנראה הצעיר פה בחבורה אז נותנים לי את רשות הדיבור, ואני כנראה גם העולה הכי צעיר כי עליתי רק לפני 63 שנים.

שמואל עצמון: כך שכששואלים אותי בן כמה אני היום, אני אומר שאני בן 63.

שמואל עצמון: התחלתי לספור את ימיי מרגע שרגלי דרכה על ארץ הקודש.

שמואל עצמון: אני רוצה להאיר פה את הנושא של חשיבות הקשר של התיאטרון שעליו אני ממונה ושאותו ייסדתי מתוך מטרה של קירוב לבבות וקירוב תרבויות.

שמואל עצמון: יש חשיבות גדולה מאוד לקירוב הלבבות של כל העולים החדשים שבאים להיות קהל צופים ועל אחת כמה וכמה כמקום קליטה לאמנים שצריכים להיקלט.

שמואל עצמון: תיאטרון "יידיש-שפיל" עושה עבודה מצוינת בנושא הזה, ואני גם מברך את תיאטרון "גשר".

שמואל עצמון: הגברת קיינדליך לא הייתה אז, אבל מי שהושיט ל"גשר" את היד הראשונה וקלט אותו זאת לא הייתה "הבימה" כי "הבימה" הזמינה אותו.

שמואל עצמון: כשהוא יצא לחופשי והתחיל להיות משוחרר אנחנו, בתיאטרון שלנו, נתנו להם את הבמה כדי שיוכלו להתפתח.

שמואל עצמון: לכן חשוב להדגיש שתמיכה בעולים היא לא רק כשנותנים להם – הם גם מחזירים.

שמואל עצמון: הם מחזירים לתרבות הישראלית בכל השטחים, ולכן חשוב באמת לתת את הדעת לא רק לנושא הקבלה, אלא גם לנושא הנתינה.

שמואל עצמון: אני אדבר בקצרה על נושא הנתינה: התיאטרון שלנו מונה כיום צוות של 45 איש פעילים – עובדים, עובדי במה, שחקנים.

שמואל עצמון: 40% מהם הם עולים חדשים, ביניהם כאלה שאפילו עוד לא עשר שנים בתיאטרון.

שמואל עצמון: אני גם יכול להגיד מה הם נתנו:

שמואל עצמון: יש לנו את מישה צ'רניאבסקי שהוא אחד ממעצבי החשמל הפופולאריים – אין כמעט הצגת פרינג' או משהו כזה שידו לא נמצאת שם; אציין את השחקנים והשחקניות שלנו כמו לנה ירלובה שהיא כיום כמו חנה רובינא בקאמרי, יושב פה עוד שחקן שקלטנו אותו, והוא כיום במאי והוא התפתח – סשה.

מיכאל טפליצקי: תקרא לי גם מישה.

שמואל עצמון: אנדריי קשקר, אירמה ספנובה, צנדלר גרא, אנבלה שהיא גם עולה חדשה מלפני 50 שנה.

שמואל עצמון: כלומר העולים החדשים צריכים להרגיש בעצמם שכל מה שהם – הם מקבלים ברצון ולא בחסד כי יש להם מה לתת.

שמואל עצמון: יבורכו על מה שהם נותנים.

שמואל עצמון: זה מה שיש לי להגיד.

שמואל עצמון: פרקטית אין לי מה לעשות כי עוד לא נכנסנו לזה.

שמואל עצמון: נתחיל מתיאוריה, ואחר כך נדבר על פרקטיקה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: מי עוד רוצה להתייחס?

מיכאל טפליצקי: שמי מיכאל טפליצקי.

מיכאל טפליצקי: אני שחקן ובמאי, וכעת אני המנהל האמנותי של תיאטרון "קונטקסט", תיאטרון אשדוד.

מיכאל טפליצקי: זה תיאטרון של עולים.

מיכאל טפליצקי: זה תיאטרון שמשחק בשפה הרוסית כעת.

אלכס מילר: איפה אתם נמצאים?

מיכאל טפליצקי: באשדוד.

יהודית גידלי: איך נקרא התיאטרון?

מיכאל טפליצקי: "קונטקסט".

מיכאל טפליצקי: אנחנו שייכים לחברה ותרבות של העיר אשדוד.

מיכאל טפליצקי: לשמחתי ולאושרי, יש שם אנשים שתמכו בתיאטרון: החברה לתרבות, סגן ראש העיר מר גיטרמן.

מיכאל טפליצקי: אלה אנשים שבעצם גידלו את התיאטרון.

מיכאל טפליצקי: אני הגעתי לשם לפני שנה וחצי.

מיכאל טפליצקי: התיאטרון הזה, נכון לעכשיו הוא תיאטרון מצליח.

מיכאל טפליצקי: בשנה שעברה שיחקנו בכ-40 הצגות, שזה המון לקבוצת תיאטרון מתחילה.

מיכאל טפליצקי: אנחנו בעצם התיאטרון הרוסי הגדול ביותר שמשחק בהצגות ברוסית.

מיכאל טפליצקי: אנחנו עדיין לא מגדירים את עצמנו כתיאטרון רוסי, אנחנו מגדירים את עצמנו כתיאטרון ישראלי שמשחק בשפה הרוסית וישחק גם בכל שפה שהעם היהודי מדבר בה.

יהודית גידלי: מה ההצגה?

מיכאל טפליצקי: ההצגה האחרונה היא "מירלה אפרת".

מיכאל טפליצקי: ברוסית.

יהודית גידלי: כשאתה אומר, 40 הצגות- -

מיכאל טפליצקי: 40 פעמים שיחקנו.

מיכאל טפליצקי: יש לנו ארבע הצגות: "קוורטט", כיסאות של יונסקו" – שזאת הצגה שנוסעת עכשיו לפסטיבלים.

מיכאל טפליצקי: אנחנו מוזמנים לפסטיבלים ומייצגים את מדינת ישראל.

מיכאל טפליצקי: אנחנו נשחק בכל שפה, ובינתיים אנחנו יושבים ומשחקים ברוסית.

מיכאל טפליצקי: ההצגה "מירלה אפרת" היא הצגת הדגל של התיאטרון עכשיו.

מיכאל טפליצקי: היא הצגה מורכבת מדי בשביל תיאטרון קטן כזה.

מיכאל טפליצקי: יש לנו שמונה שחקנים על הבמה, וזה הרבה מאוד בשבילנו.

מיכאל טפליצקי: התרגום לרוסית נעשה בפעם האחרונה לפני 100 שנה.

מיכאל טפליצקי: אני שיחקתי ב"מירלה אפרת" בתיאטרון "יידיש שפיל" לפני 15 שנה, ועכשיו היה לי חשוב להחזיר את "גורדינג" ואת "מירלה אפרת" ואת התרבות היהודית שלנו לקהל הרוסי.

אלכס מילר: לפי מה שאני מבין, התיאטרון שלכם נמצא תחת העירייה, כן?

אלכס מילר: אתם לא גוף נפרד.

מיכאל טפליצקי: כן, החברה לתרבות של אשדוד.

אלכס מילר: אני זוכר שהעברנו את הפנייה שלכם לתמיכה, ובשביל לקבל תמיכה ממשרד התרבות אתם צריכים להיות גוף נפרד – עמותה או משהו כזה, נכון?

קריאה: לא, אפשר גם באמצעות החברה.

אלכס מילר: התחלתם לטפל בזה?

מיכאל טפליצקי: לפני שבוע שלחנו את המכתב הראשוני לעירית פוגל והייתה לנו ישיבה גדולה איתה.

מיכאל טפליצקי: זה אפשרי.

רוני בר-און: - - - מקבלים סיוע גם ממרכז אמנים עולים.

מיכאל טפליצקי: כאמן יוצר אני חייב להודות שבמשך הרבה שנים אני מקבל סיוע ממרכז לקליטת אמנים עולים.

מיכאל טפליצקי: אני מאוד מודה למרכז הזה.

מיכאל טפליצקי: אנחנו מקווים שהשנה גם התיאטרון יקבל את הסיוע הזה.

מיכאל טפליצקי: אני מקווה שנקבל סיוע ממשרד התרבות וממשרד הקליטה.

מיכאל טפליצקי: רוב השחקנים הם 10-3 שנים בארץ.

אלכס מילר: מצוין.

אלכס מילר: נאחל לכם בהצלחה.

אלכס מילר: טיפלתי בנושא הזה לפני כחודש- -

מיכאל טפליצקי: תודה.

מיכאל טפליצקי: כשהגענו למשרד התרבות ראינו את המכתב שלך.

אלכס מילר: יופי, מצוין.

אלכס מילר: אני מקווה מאוד שהמהלך יצליח.

אלכס מילר: דני כץ, בבקשה.

ישראל כץ: אני מהחברה למתנ"סים.

ישראל כץ: אני רוצה לספר על משהו מעט אחר.

ישראל כץ: אנחנו לא מתייחסים לאמן האינדיבידואל, אלא מנסים בחברה למתנ"סים על כל שלוחותיה – 180 מתנ"סים בכל רחבי הארץ ועוד כ-60-50 שלוחות, לנסות לא להתייחס לטעות שהייתה בשנות ה-50 כשהגיעו עולים חדשים עם מסורות וניסו לשמר אותן ונתקלו – ניתן לומר אפילו – בסוג של עוינות.

ישראל כץ: יש היום בחברה למתנ"סים הרבה מאוד להקות של עולים שמנסות לשמר את הפולקלור המסורתי שממנו הם הגיעו: להקות קווקזיות, להקות אתיופיות.

ישראל כץ: גם אלה שהגיעו מחבר העמים הביאו איתם בכל אמנויות הבמה – גם בתיאטרון, גם בשירה, גם בזמר.

ישראל כץ: אפילו הדור הצעיר יותר – לא בהכרח "דור ב'" – אלא גם חבר'ה צעירים שעלו והם היום בני 18-17 ועלו לפני כעשר שנים – עדיין מביאים את המסורת שלהם ומנסים לשמר אותה.

ישראל כץ: אנחנו מנסים להתמודד עם הרצון שלנו לגרום להם לשמר את המסורת.

ישראל כץ: הבעיה היא, כפי שתמיד אנחנו מעלים, זה נושא התקצוב.

ישראל כץ: אנחנו בדרך כלל נאלצים לצמוח ב"רוחב הכתפיים" שלנו, וזה לא תמיד מצליח, אבל זה דבר שהיינו מאוד רוצים לעשות.

ישראל כץ: החדר הזה יכול לקבל החלטה לעשות יום בשנה שיהיה כל כולו "יום העולה החדש" ולהתייחס ביום הזה לכל הנושא של תרבויות מסורתיות של כל עדה ועדה, בחזקת הגישה שאנחנו מחבקים את זה, ואנחנו רוצים להיות שותפים ולא הטעות שהייתה בשנות ה-50 שהדפנו אותם.

אלכס מילר: בסדר גמור.

אלכס מילר: אני גם מציע שמשרד התרבות ייקח את היוזמה הזאת גם עליהם כך שאם אפשר לארגן יום תרבויות שונות, מין קונצרט שיהיה משותף לכל מיני גורמים כיום הוקרה, זה יכול דווקא להיות נחמד.

אלכס מילר: אמנם אנחנו בכנסת יכולים להציג את התערוכה, אבל להביא הצגה או להקות זה קצת מסובך.

אלכס מילר: אבל באופן כללי אפשר לחשוב על הרעיון יחד עם החברה למתנ"סים שתיתנו מתנ"ס מרכזי לאירוח אמנים.

אלכס מילר: אני מאמין שאפשר להתארגן יחד עם משרד הקליטה ולארגן יום כזה יפה.

אלכס מילר: היה ניסיון יפה מאוד שהצליח כאשר היה גל של קונצרטים ברחבי הארץ לרגל 20 שנות עלייה שיזמו משרד הקליטה יחד עם רשויות מקומיות שונות.

אלכס מילר: זה עבר יפה מאוד.

אלכס מילר: אמנם היו שם אמנים שהגיעו מברית המועצות לשעבר, אבל אם אנחנו רוצים לתת ביטוי לכל מיני אמנויות מקווקז מהמזרח- -

ישראל כץ: מאתיופיה – יש שם דברים נפלאים.

אלכס מילר: נכון, אז צריך להתארגן בצורה קצת יותר מסובכת אמנם, אבל לדעתי תיתן חשיפה לאותם אנשים.

אלכס מילר: דרך אגב, אנחנו מציינים היום 20 שנה לעלייה מאתיופיה, ואני מאמין שעם כל היכולת שלנו היום לבוא ולהצביע ולחשוף את כל אותם נושאים, אז לדעתי, גם ציבורית ברגע שאנשים נחשפים לכך שהעולם הזה קיים וחי ועובד, זה משיג חלק מהמטרה שלנו שהיא החשיפה לאמנויות שונות ולאמנים.

אלכס מילר: בבקשה, אדוני.

אלכסנדר צ'רני: אני במאי קולנוע ומפיק.

אלכסנדר צ'רני: אני רציתי לדבר על הפקת סרטים שבה השתתפו הרבה עולים חדשים בתמיכת מרכז אמנים עולים.

אלכסנדר צ'רני: במשך עשר שנים אני יצרתי כמה סרטי אנימציה וכמה סרטים עלילתיים.

אלכסנדר צ'רני: קולנוע לא צריך במה כמו בתיאטרון – בקולנוע כדי להגיע לצופים צריך קודם כול טלוויזיה, ואולי טלוויזיה חינוכית.

אלכסנדר צ'רני: על זה אני רוצה לדבר.

אלכסנדר צ'רני: למשל, כמה סרטי אנימציה יקרים מפז ומחשב השתתפו בהמון פסטיבלים לקולנוע בינלאומי וזכו בהרבה מאוד פרסים.

אלכסנדר צ'רני: אני נתתי - - - בארצות-הברית, בקנדה ובאיטליה.

אלכסנדר צ'רני: אבל בארץ אף אחד לא רואה סרטים כאלה.

אלכסנדר צ'רני: בנושא הסרטים זה בדיוק פולקלור יהודי.

אלכסנדר צ'רני: איך זה הגיע לצופים ולילדים?

אלכסנדר צ'רני: אם יש אפשרות להקרין את הסרט בטלוויזיה החינוכית.

אלכסנדר צ'רני: גם בסרטים העלילתיים השתתפו המון שחקנים עולים חדשים- -

אלכס מילר: משרד החינוך - - -

נעמי יפה: במסגרת סל תרבות ארצי התלמידים צופים באירועי תרבות ואמנות.

נעמי יפה: כך שיש מחלקה לקולנוע בסל תרבות ארצי שמומלץ לתלמידים- -

אלכס מילר: איך המנגנון הזה עובד?

אלכס מילר: מגישים בקשות, ואתם קובעים לטלוויזיה החינוכית מה להציג?

נעמי יפה: כן, לכל תחום אמנות יש ועדה- -

אלכס מילר: אתם מכירים את זה?

אלכסנדר צ'רני: לא.

נעמי יפה: סל תרבות ארצי.

אלכסנדר צ'רני: הבעיה אצלנו בשנה האחרונה שעדיין לא הגיע תקציב.

אלכסנדר צ'רני: אני התחלתי פרויקט חדש – סרט עלילתי שהוא מאוד אקטואלי- -

אלכס מילר: ממי אתה מקבל תקציב?

רוני בר-און: ממרכז אמנים עולים.

רוני בר-און: אין לנו כרגע תקציב לאשר את כל הפרויקטים שהוגשו.

רוני בר-און: אנחנו אישרנו כרגע, רק על-פי הנוהל, פסטיבלים ועוד לא הגענו לפרויקטים מאחר שהתקציב- -

אלכס מילר: ואתם מגישים תמיכות למשרד התרבות?

אלכסנדר צ'רני: כן.

אלכסנדר צ'רני: קודם כול אני מחכה לקרן קולנוע ולמרכז אמנים עולים.

אלכסנדר צ'רני: אבל ממרכז אמנים עדיין לא.

אלכס מילר: בבקשה, גברתי.

לנה קריינדלין: שמי לנה קריינדלין, מנכ"לית תיאטרון "גשר".

לנה קריינדלין: שמוליק, אני אחזיר לך: מישה צ'רניאבסקי - אנחנו גידלנו אותו.

לנה קריינדלין: אז אני החזרנו לך את הטובה.

שמואל עצמון: אנחנו קלטנו אותך.

שמואל עצמון: מדברים על קליטה.

לנה קריינדלין: בסדר.

לנה קריינדלין: אני לא צריכה לספר עכשיו על ההישגים של תיאטרון "גשר", אין צורך, כי השנה אנחנו חוגגים עשרים שנה לתיאטרון- -

אלכס מילר: השנה כולם חוגגים עשרים שנה.

לנה קריינדלין: מה לעשות?

לנה קריינדלין: התחבר פתאום במקרה.

לנה קריינדלין: עכשיו, למשל, הייתה לנו תערוכה לרגל עשרים שנה לגשר, ואני הופתעתי כמה אנשים שבחיים לא היו בתיאטרון – וזה לא סוד שלא כולם באים לתיאטרון, ואולי זה נכון.

לנה קריינדלין: הופתעתי לראות כמה אנשים באו והתעניינו, ודווקא התעניינו בסיפור של התיאטרון – איך קבוצה של אנשים הגיעה ממוסקבה עם הטירוף הזה להקים תיאטרון במדינת ישראל בלי לדעת מילה בעברית.

לנה קריינדלין: אבל עובדה שזה קיים עשרים שנה.

שמואל עצמון: זאת גם הפעם השנייה כי גם הבימה- - - היסטורית.

לנה קריינדלין: נכון.

לנה קריינדלין: פעם שלישית זה יהיה כבר פארסה.

לנה קריינדלין: כשאנחנו מציגים את מדינת ישראל בחו"ל בכל מיני פסטיבלים – ואנחנו עשינו את זה בערך 50 פעם במשך ההיסטוריה שלנו – אנחנו מאוד גאים ומספרים לכולם איך מקבלים בארץ את העולים, את האנשים שמגיעים, ובאמת אנחנו לא חוסכים את המילים שלנו ואת המחמאות.

לנה קריינדלין: במסגרת הזאת אני רוצה להגיד שאני ממש מתחברת למה שאמר שמוליק: אנחנו לא רק לוקחים, אנחנו נותנים הרבה יותר.

לנה קריינדלין: למשל, תיאטרון "גשר" נמצא במרכז של יפו.

לנה קריינדלין: זאת אומרת בכל השטח מנווה צדק עד נמל יפו, תיאטרון "גשר" שנמצא באולם נגה הוא מרכז תרבותי, וכולם יודעים את זה.

לנה קריינדלין: אנחנו לא תיאטרון עירוני – אנחנו נתמכים על-ידי משרד התרבות, והוא עושה כל מה שהוא יכול זה על פי החוקים והקריטריונים.

לנה קריינדלין: יש לי הרבה מה להגיד על הקריטריונים; למשל, השנה אנחנו, כנראה, נאבד חצי מיליון בגלל שמוליק.

שמואל עצמון: את לא צודקת.

שמואל עצמון: אני לא מקבל את זה.

שמואל עצמון: אני מקבל את ההתרסה, אבל בגלל תרבות ישראלית.

שמואל עצמון: אני רוצה לתקן את זה.

לנה קריינדלין: בסדר.

לנה קריינדלין: אפילו כשמדובר על - - -

שמואל עצמון: בגלל תרבות ישראלית.

שמואל עצמון: אתם ממונים על תרבות ישראלית בעברית כיום, ולא ברוסית.

שמואל עצמון: אז נא לדייק.

שמואל עצמון: אני חייתי את זה- -

לנה קריינדלין: שמוליק, אני לא ידעתי שאתה תידלק ככה, אני הייתי עושה את זה קודם.

לנה קריינדלין: בקיצור, אנחנו במשבר כספי תמידי.

לנה קריינדלין: כל שנתיים תיאטרון "גשר" במשבר כספי כי מלכתחילה אנחנו לא נתמכים מספיק, ואין מה לעשות – אנחנו תיאטרון רביעי בגודלו בארץ אחרי "הבימה", "הקאמרי" ו"בית לסין".

לנה קריינדלין: בסדר גודל בינוני אנחנו הכי גדולים – אנחנו עושים 400 הצגות בשנה.

מיכאל טפליצקי: אנחנו נשמח לתקציב של גשר.

לנה קריינדלין: גם אנחנו.

נילי כהן: - - -

מיכאל טפליצקי: 40 הצגות – זה תקציב מאוד קטן.

נילי כהן: זה באותו סדר גודל.

לנה קריינדלין: אנחנו נלחמים כל הזמן, ואנחנו כמובן זקוקים לעזרה.

לנה קריינדלין: כי למשל כל התיאטראות הגדולים בארץ, כולל תיאטראות עירוניים – באר-שבע, חיפה וכדומה – נתמכים פעמיים: גם על-ידי העירייה וגם על-ידי הממשלה.

לנה קריינדלין: אנחנו רק על-ידי הממשלה כי תיאטרון עירוני בתל-אביב זה תיאטרון הקאמרי, ואנחנו לא יכולים לעשות עם זה כלום בינתיים.

לנה קריינדלין: אבל אנחנו במלחמות הישרדות, כולל בזמן חגיגות העשרים.

לנה קריינדלין: אני לא יודעת איך זה יתקבל.

לנה קריינדלין: למשל השנה אנחנו עושים שני פסטיבלים; אנחנו "גשר" לא רק במובן השפה, אלא גם במובן התרבויות.

לנה קריינדלין: אנחנו עשינו פסטיבל אחד עם הצגות בפסטיבל עונות סן-פטרסבורג, ובעוד שבועיים נפתח אצלנו פסטיבל "מסכת הזהב" עם הפסטיבל הכי גדול במוסקבה.

לנה קריינדלין: מגיעות לכאן הצגות ענקיות מדהימות.

לנה קריינדלין: זאת תרומה ענקית לכולם כי הכול מתורגם לעברית.

לנה קריינדלין: חוץ מזה כבר עשר שנים אנחנו עושים קליטה הפוכה בתיאטרון – אנחנו קולטים ישראלים- -

אלכס מילר: צברים.

לנה קריינדלין: כן, צברים.

רוני בר-און: בהתחלה אנחנו קלטנו.

לנה קריינדלין: נכון.

לנה קריינדלין: כבר כולם יודעים לקלל ברוסית, ולאט-לאט הם לומדים גם לדבר.

יהודית גידלי: את לא צודקת, אנחנו תמיד ידענו לקלל ברוסית.

לנה קריינדלין: פשוט לא ידעתם שזה רוסית.

אלכס מילר: לא ידעו שזאת קללה.

לנה קריינדלין: בקליטה ההפוכה הזאת אנחנו צריכים להיות גאים בזה שיושבת שורה של יוצרים יוצאי ברית המועצות, כולל יבגני אריה וכל הצוות האמנותי, ומקבלים באודישנים את הכוכבים הישראלים שמאוד רוצים להתקבל.

לנה קריינדלין: זה הישג מאוד גדול.

לנה קריינדלין: האחרון שעשה אודישן היה דביר בנדק, לפניו משה אבגי.

לנה קריינדלין: אני חושבת שאנחנו עושים קליטה מאוד טובה להם.

אלכס מילר: מצוין.

לנה קריינדלין: כמובן, אנחנו צריכים את העזרה שלכם.

לנה קריינדלין: אני אשמח להכניס אתכם למאבק שאנחנו נמצאים יחד עם כולם.

אלכס מילר: משרד התרבות, בבקשה.

אלכס מילר: אם תוכלו לספר לנו איפה אנחנו עומדים היום באופן כללי מבחינת האג'נדה.

אלכס מילר: דיברנו על נושא של אומנות, וראינו שיש חוסר מודעות לכך שיש תמיכה.

אלכס מילר: פה אנחנו רואים שיש מודעות ויש תמיכה, אז איפה אנחנו עומדים?

אלכס מילר: איך אנחנו מתקדמים עם זה?

נילי כהן: אני רוצה להמשיך את מה ששמוליק אמר וגם לנה, שגם אנחנו במנהל התרבות וגם בארץ בהחלט משוכנעים שהעלייה תרמה רבות לתרבות הישראלית בכל התחומים, ובכללם תחום התרבות.

נילי כהן: הדבר הזה מקבל ביטוי במנהל במידת היכולת – ופה אני מדגישה בעיקר ללנה, במידת היכולת של תקציב התרבות.

נילי כהן: כולנו יודעים שהתקציב הזה בהחלט לא עונה על הצרכים ועל הדרישות ולמצב של התרבות בארץ.

נילי כהן: זה ידוע, אבל זה לא הדיון היום.

נילי כהן: לגבי התרומה שלנו בתמיכה באמנים עולים: הוועדה המשותפת במשרד הקליטה ובמשרד התרבות שזה מרכז אמנים עולים שבמסגרתה אנחנו תומכים בעולים שמתחילים את דרכם, והם גם עולים חדשים עד עשר שנים בארץ.

אלכס מילר: כמה עולים מתוך קרן הקולנוע קיבלו תמיכות ליצירה?

נילי כהן: יש קרן קולנוע שנקראת קרן "גשר" שמתמקדת בנושא הזה של סיוע לעולים- -

אלכס מילר: מה תקציבה?

נילי כהן: כל שנה יש שלושה מיליון שקל שקרן "גשר" מקבלת לקולנוע רב תרבותי.

נילי כהן: ככה זה נקרא.

אלכסנדר צ'רני: שם התסריט שלי.

נילי כהן: אתה מכיר את זה?

נילי כהן: אתה ניגשת לזה.

אלכס מילר: כמה מתוך 3 מיליון נוצלו?

נילי כהן: מבחינה מספרית אני יכולה להגיד שעד היום 50 סרטים של יוצרים עולים קיבלו תמיכה.

יהודית גידלי: כמה שנים הקרן הזאת קיימת?

נילי כהן: הקרן קיימת הרבה זמן, אבל זה ספציפית קיים שלוש שנים.

אלכס מילר: אני לא שמעתי האם התקציב מנוצל במלואו או לא עד הסוף.

נילי כהן: התקציב מנוצל במלואו.

אלכס מילר: זאת אומרת אין לכם בעיה עם הבקשות.

נילי כהן: הבקשות מגיעות לקרן.

נילי כהן: התנאים קצת יותר קלים, כי זה לא משרד ממשלתי, אז יש קריטריונים מקצועיים בעיקר, אבל גם קריטריונים מנהליים שמתאימים לתמיכות שמתקבלות ממשרד ממשלתי.

נילי כהן: אבל הקריטריונים הם בעיקר מקצועיים.

אלכס מילר: כמה יש בקרן הקולנוע הגדול?

אור דורון: 67 מיליון.

נילי כהן: תקציב הקולנוע הוא 67 מיליון שקל.

אלכס מילר: למה שם אין קריטריון שייתן תמיכה לעניין הזה?

נילי כהן: יש, אבל הקריטריון המרכזי הוא הרמה האמנותית.

נילי כהן: זאת אומרת כל יוצר קולנוע יכול לפנות לכל אחת מהקרנות ולהגיש את העבודה.

נילי כהן: אני מדגישה שקרן גשר מיועדת ספציפית לאמנים עולים, אבל באופן כללי קרנות הקולנוע מסייעות ליוצרים בקולנוע, וכל אחד יכול להגיש.

נילי כהן: זה פתוח לכולם בהתאם לקריטריונים.

נילי כהן: זה היה ברור מדבריי, אבל אם לא, אני אדגיש, שאנחנו לא עושים העדפה מסוימת במסגרת הקרנות האלה.

נילי כהן: ההעדפה נמצאת בקרן גשר ובתקציב של המרכז.

נילי כהן: ערוצים נוספים שאנחנו נותנים זה כאשר עשר שנים יסיימו, וגוף ביסס את עצמו והוא כבר עמותה או שהוא עובד במסגרת עמותה, וקיבל את ההכרה המקצועית ועבר את תנאי הסף האמנותי הראשוני לקבלת תמיכה במנהל התרבות.

נילי כהן: יש קריטריונים ובמסגרת הקריטריונים האלה יש העדפה לייחודיות תרבותית ולשונית.

נילי כהן: זאת אומרת, תיאטרון שיש לו הייחודיות הזאת מקבל ניקוד נוסף.

נילי כהן: ניקוד נוסף זה כסף.

נילי כהן: מהבחינה הזאת יש כאן העדפה, ומקבלים את זה התיאטרון היידי, מקבל "מלנקי" – יש לי כאן רשימה גדולה של תיאטרונים.

נילי כהן: גם התיאטרון "קונטקסט" מאשדוד הוא על הפרק, הוא בדיון, ואני מאוד מקווה שהם יקבלו.

נילי כהן: אנחנו מסייעים באופן ישיר אבל גם באופן עקיף.

נילי כהן: למשל, תרבות לישראל שעושה את הפעילות הזאת נשענת לגמרי על תקציב משרד התרבות- -

אלכס מילר: מאיפה קרן גשר מקבל תקציב?

אלכס מילר: גם ממשרד התרבות?

נילי כהן: הכול ממשרד התרבות.

נילי כהן: מהתקציב המסכן והאומלל של התרבות.

נילי כהן: אם גוף מקבל באמצעות המרכז או באמצעות "תרבות לישראל" או במסגרת אחרת שנתמכת על ידי מנהל התרבות, אנחנו לא יכולים לתת פעמיים, מה שנקרא "כפל תמיכות".

נילי כהן: אם אמן מקבל במסגרת המרכז הוא לא יכול לקבל ממנהל התרבות; אם הוא לא מקבל במסגרת המרכז אז הוא מקבל- -

אלכס מילר: לא טוב.

נילי כהן: במשך עשר שנים יש לנו דוגמות רבות- -

אלכס מילר: לא טוב.

נילי כהן: - - גשר יושב כאן, אבל יש עוד הרבה דוגמות.

אלכס מילר: לא טוב.

קריאה: חוץ מאתנו, אצלנו זה קצת שונה, אני אסביר.

אלכס מילר: דווקא בנושא הזה אני כן יכול לקבל כפל מבצעים.

אלכס מילר: זה לא טוב, רק שתדעו לכם.

לנה קריינדלין: אתה לא יודע עד כמה אתה צודק.

רוני בר-און: - - - זה כפל תמיכות ממשלתיות.

אלכס מילר: זה דבר שאפשר לשנות.

רוני בר-און: הוא לא יכול לקבל על אותו פרויקט- -

אלכס מילר: למה לא?

רוני בר-און: - - אבל אם הוא מגיש לפרויקט אחר שלא נתמך הוא כן יכול.

אלכס מילר: בסופו של דבר גם איכות תלויה בכסף.

אלכס מילר: אם יש פרויקט מבורך שעולה תקציב מסוים, ויש לו אפשרות מכאן ומכאן – כמובן, ההצלחה של הפרויקט הזה היא הרבה יותר גדולה אם הוא יצטרך להיות מוגבל רק למקור אחד.

קריאה: צריך לשנות תקנה.

נילי כהן: זאת תקנה של החשב הכללי במשרד האוצר.

אלכס מילר: רבותיי, אני רק מזכיר לכם איפה אתם נמצאים.

אלכס מילר: אני שמעתי עכשיו שיש איזושהי בעיה שניתן לבדוק ולשנות.

נילי כהן: זאת לא בעיה, זה נוהל.

שמחה שטיין: תבורך.

לנה קריינדלין: נלך לכל ההפגנות שאתה רוצה.

אלכס מילר: אני לא עושה הפגנות.

נילי כהן: לנו אסור להפגין, אז לא- -

אלכס מילר: אין שום בעיה.

אלכס מילר: אני אשמח לקבל מכם את הנתונים לגבי תקנה ומה צריך לשנות בנוסח.

אלכס מילר: אנחנו ננסח את החוק.

אלכס מילר: אם מדברים על הנקודה הספציפית, דווקא שם אנחנו נוכל לעשות שינוי חקיקה.

נילי כהן: זה הדבר האחרון שרציתי להגיד שאנחנו תומכים בדרכים שונות עקיפות או ישירות.

נילי כהן: על כפל התמיכות דיברנו, ואם היה תקציב יותר גדול, כמובן, היינו מאוד שמחים לסייע ולהמציא עוד קריטריונים שיסייעו לדבר הזה.

נילי כהן: אבל גם בקטע הזה אנחנו מוגבלים, ואם אתה יכול לפעול להגדיל את תקציב התרבות, תבורך.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: נעמי יפה, בבקשה.

נעמי יפה: במסגרת לימודי תיאטרון במערכת החינוך יש לנו פעילות מאוד מיוחדת עם תלמידי נעל"ה בכפר נהלל.

נעמי יפה: שם נמצאים תלמידים באופן עצמאי ונקלטים שם, ובמסגרת לימודי התיאטרון ובחינוך הבגרות הם מעלים הפקות במסגרת של שתי יחידות לימוד ויש להם עוד שלוש יחידות עיוניות שזאת מסגרת מאוד מיוחדת.

נעמי יפה: המסגרת האחרת היא במנהל החינוך ההתיישבותי.

נעמי יפה: שם יש לנו תלמידים מהעדה האתיופית.

נעמי יפה: כל שנה אנחנו עובדים עם תלמידים שהתחום של תיאטרון, שירה ומחול קרוב ללבם.

נעמי יפה: רק בשבוע שעבר הועלתה הפקה של מחזה מוסיקלי שהם כתבו יחד עם המדריכים שלהם.

נעמי יפה: משבעה כפרי נוער, כ-30 תלמידים עמדו על הבמה בתפקידים שונים והציגו שתי משפחות שהאחת נקלטה יותר טוב והשנייה פחות טובות – ואיך הן מתמודדות עם הקליטה בארץ.

נעמי יפה: יש לציין דבר נוסף, שכל שנה תיאטרון גשר מארח את המורים לתיאטרון באירוע של פתיחת שנת הלימודים שהוא אירוע מאוד מיוחד, ובעקבותיו באים תלמידי תיאטרון ותלמידים אחרים לצפייה בהצגות תיאטרון.

נעמי יפה: זאת אחת התיאטראות שיותר תלמידים צופים בו וזה אירוע מאוד מיוחד.

נעמי יפה: אלה הפעילויות הייחודיות שאנחנו עושים בתחום הזה.

אלכס מילר: הוועדה הזאת יחד עם ועדת הכלכלה אנחנו אחראים לבחון את רשות השידור, ונכנסנו את נושא החשיפה לעניין העלייה.

אלכס מילר: זה חלק מהמטרות של הרפורמה בטלוויזיה החינוכית כשנאשר את זה סופית.

אלכס מילר: מבחינתי גם לתת היבט של תוכן – להראות דברים בטלוויזיה לפני פסטיבלים או דברים כאלה ואחרים – אם זה הצגה מצולמת שניתן להעלות אותה בטלוויזיה החינוכית, אם אלה סרטים מצוירים שעלו כאן כדוגמה או דברים אחרים, כמובן במשותף משרד התרבות וקרנות וכדומה.

אלכס מילר: לדעתי, זה יכול להיות מעניין שכל חשיפה שמקבלים אמנים ומפיקים ותיאטראות על-ידי ערוצים שהם לא מסחריים, אלא חינוכיים או ממשלתיים זה דבר שנותן תוכן לא רק למנגנון שאתם עובדים עליו, אלא גם תוכן נוסף, וזה נותן גם חשיפה לאותם גופים ואנשים שנלחמים יום-יום בעניין המודעות כלפי התרבות שהם מייצרים.

אלכס מילר: האם ניתן להעלות את הנושא הזה במסגרת משרד החינוך?

נעמי יפה: משרד החינוך מדי שנה מכריז על איזשהו נושא שהוא מרכז, והוא בא לידי ביטוי בתחומי הדעת השונים.

נעמי יפה: אפשר להעלות את ההצעה למנכ"ל משרד החינוך.

אלכס מילר: אז אני מציע שתעלו את הנושא בישיבה על הנושא.

אלכס מילר: מה שחשוב מבחינתי הוא שתעשו איזשהו מנגנון – ואני אתייעץ גם עם המנכ"לית של הטלוויזיה החינוכית – של חשיפה של תרבות אמנים בטלוויזיה החינוכית במסגרת שיתוף הפעולה עם משרד התרבות, עם קרן קולנוע כזה או אחר או עם גופים של משרד הקליטה.

אלכס מילר: אני לא יודע אם מנגנון כזה קיים, אבל אם יש הצגה מצולמת ומראים אותה בטלוויזיה החינוכית – זה דבר שיכול להיות נחמד.

אלכס מילר: גם אם "גשר" עושה פסטיבל ורוצים להראות את פתיחת הפסטיבל בערוץ – זה דבר נחמד.

אלכס מילר: אני לא אומר שצריך לצלם הצגות ולהראות אותן בטלוויזיה – יכול להיות שזה קיים, יכול להיות שפחות- -

לנה קריינדלין: זה לא קיים, זאת בעיה כספית, ואנחנו מדברים על זה.

לנה קריינדלין: גם אני בתור חברת הוועד המנהל של רשות השידור החדשה אני אומרת לך שהנושא הזה עלה ודיברו על זה, והכול זה עניין של תקציבים ושל כספים.

לנה קריינדלין: רצון – יש.

אלכס מילר: עכשיו אנחנו נמצאים ברפורמה מאוד גדולה של רשות השידור, וזה יהיה חלק מהעניין.

אלכס מילר: אני חושב שדווקא בנושא הזה אפשר לחשוף גם דור חדש של צעירים לאמנות הבמה ולא רק בכך שהם אי פעם יוכלו ללכת עם ההורים שלהם לתיאטראות, אלא גם כשיוכלו להיחשף לזה דרך הטלוויזיה.

אלכס מילר: אולי זה יהיה חלק מהעתיד שלהם כשהם ילמדו.

אלכס מילר: אני יכול להגיד לכם שכשלמדתי בברית המועצות בבית ספר היינו נוסעים בצורה מרוכזת לתיאטרון כדי לצפות בהצגה.

אלכס מילר: פה לא קיים דבר כזה.

קריאות: זה קיים.

קריאה: במסגרת סל תרבות, בוודאי.

נעמי יפה: במסגרת סל תרבות זה קיים.

אלכס מילר: יפה, אז אם זה קיים, מי מאשר רשימה של תיאטראות?

לנה קריינדלין: גם פה יש בעיה, אני אגיד לך בדיוק איזו.

לנה קריינדלין: קיצצו לבתי ספר תקציב לתיאטרון בשנה.

לנה קריינדלין: כשהתחלתי את הפעילות שלי זה היה חמש פעמים בשנה, ועכשיו זה פעם אחת כל בית ספר, נדמה לי.

נעמי יפה: זה לא מדויק.

נעמי יפה: תלמידי תיאטרון חייבים לצפות בחמש הצגות בשנה, על-פי בחירה- -

אלכס מילר: אני לא למדתי במסלול תיאטרון.

נעמי יפה: תלמידים אחרים – במסגרת סל תרבות ארצי יש חלוקה לפי קבוצות הגיל – למחול, למוסיקה וכן האלה.

לנה קריינדלין: וכשאת בודקת את המספרים את מגיעה בדיוק למה שאני אומרת.

לנה קריינדלין: הקיצוץ לפני שנתיים הרג את הדבר הזה.

לנה קריינדלין: לא הרג לגמרי, אבל- - -

אלכס מילר: אני אשמח אם תעשו הערכה מחודשת בכל נושא הביקור בתיאטראות.

אלכס מילר: חשוב מאוד שתהיה חשיפה לא רק לדברים ספציפיים, אלא גם באופן כללי לתיאטראות שמתעסקים וקשורים לעולים.

אלכס מילר: זה מאוד חשוב.

אלכס מילר: אין שום סיבה שבאשדוד לא יבקרו בתיאטרון שלהם או בתל-אביב שלא יבקרו בתיאטרון שלהם.

אלכס מילר: זה דבר יעיל ומבורך, צריך פשוט למצוא מנגנון.

אלכס מילר: אם מסתכלים על המערכת הכללית יש כאלה שנמצאים בבעיה, יש כאלה שנמצאים בבעיה פחותה.

אלכס מילר: אנחנו מחפשים דרך לעזור.

אלכס מילר: אם אי אפשר לעזור בצד הזה יכול להיות שבצד הזה אפשר להעלות את כמות הביקורים, והתיאטרון מקבל סיוע מכיוון אחר.

אלכס מילר: אבל זה לדעתי צריך להיות המנגנון, וגם משרד התרבות צריך להיות חלק מהעניין הזה.

אלכס מילר: זאת אומרת אם אתם מעבירים עכשיו מסר למשרד החינוך על כך שיש תיאטרון שנמצא בבעיה, ויש לכם בעיה לתקצב, אז תפנו למשרד החינוך ותבקשו שאולי השנה יעשו ארבעה ביקורים בתיאטרון הזה במקום ביקור אחד.

אלכס מילר: יכול להיות שזה יכניס להם עוד קצת תקציב בכיוון הזה.

אלכס מילר: לדעתי, יכולה להיות סינרגיה בין כל המשרדים בסיוע, כי אני יודע שאנחנו עובדים לפי מנגנון אוטומטי – מה שהיה נהוג לפני עשר שנים נשאר גם עכשיו.

אלכס מילר: כולם הולכים לפי מה שנהוג.

נילי כהן: לא תמיד, זה די דינמי.

אלכס מילר: השאלה היא מה המצב הכלכלי של אותו תיאטרון ברגע נתון, איפה הם עומדים, ועד כמה זה חלק מההחלטות.

רינת גל-און: אם אפשר לומר משהו מטעם "תרבות לישראל" בעניין הזה.

רינת גל-און: אני מנהלת "תרבות לישראל" שהיא חברה שהוקמה על-ידי משרד התרבות וממומנת בעיקר על-ידי משרד התרבות.

רינת גל-און: התפקיד שלנו הוא לסייע גם תקציבית וגם בבניית תוכניות ובייעוץ ובליווי של היישובים לניוד של דברים איכותיים שקורים בעיקר במרכז, אבל כמובן בפריפריה, אל כל רחבי הארץ.

רינת גל-און: במסגרת העבודה השוטפת יש קריטריונים מאוד ברורים לגבי איכות.

רינת גל-און: אני מאוד שמחה להגיד כי יושבים פה מנהלי גופים שמייצגים שמעסיקים עולים ומעסיקים ישראלים שלומדים את התרבות של העולים.

רינת גל-און: ההעדפה של הקריטריונים של "תרבות לישראל" לאיכות באה לידי ביטוי בעלייה במספר המופעים וההצגות דווקא של הגופים של העולים.

רינת גל-און: זה בהחלט אומר משהו – אם אני מתחברת למה שנילי אמרה ומה שאמרו פה הרבה אנשים לגבי האיכות לגבי מה שהביאו איתם קבוצות העולים שהגיעו לכאן.

רינת גל-און: אני מדברת על תרבויות שיש להן המון מה להציע, ועובדה שהם מובילים באיכות.

רינת גל-און: ככל שאנחנו מובילים בסבסוד של האיכות זה מתבטא בגופים האלה.

רינת גל-און: דבר שני שציינתי בישיבה הקודמת, אבל אני רוצה בכל זאת לתת דוגמה:

רינת גל-און: אנחנו עושים כל הזמן פרויקטים ארציים עם אמנים עולים, בין היתר.

רינת גל-און: אני אתן פה דוגמה לשני דברים שחשוב לי להזכיר מכיוון שאני רוצה שגם אתה תשמע: ראשית דוגמה לפרויקט שבימים אלה הסתיים, של פסטיבל שנקרא "פסטיבל אבבה", שהיה פסטיבל של הפצה בכל ארץ של אמנויות אתיופיות שכלל גם מופעים, הצגות ומוסיקה, אמנות פלסטית ותערוכות.

רינת גל-און: היישובים הקימו תערוכות עם האמנים היישובים, ובאמת עשו משהו הרבה בשיתוף המתנ"סים היישוביים, דני.

רינת גל-און: יצאה מזה תוצאה מאוד יפה שנתנה במה לעדה האתיופית.

רינת גל-און: שנית, אנחנו יוצאים בפרויקט שנקרא "לילות לבנים" בפריפריה שיזם משרד התרבות.

רינת גל-און: המטרה שלו היא לשים ספוט על ערים מרכזיות בפריפריה, והכוונה היא לקחת את הגופים של אותן ערים ועל בסיס הדבר הזה לחשוף אותם גם לקהילה שלהם וגם לכל הארץ.

רינת גל-און: זה יקרה ב-14 ביולי בארבע ערים, וביניהן: טבריה, נתניה, באר-שבע ואשדוד.

רינת גל-און: אני מציינת את זה מכיוון שבחרנו בעיר אשדוד מכיוון שהיא נותנת במה להרבה מאוד גופים של עולים ושל אנשים שבאו ונתנו תרומה מאוד ניכרת.

רינת גל-און: אנחנו מדברים על היקף פעילות רק בתמיכה שלנו בלי כל הלוגיסטיקה הנוספת של הערים, של 2.5 מיליון שקל בכל הארץ.

רינת גל-און: אני מניחה שהחברה העירונית עדיין לא יצרה איתך קשר, אז היא תיצור איתך קשר- -

מיכאל טפליצקי: אני אצור איתם.

רינת גל-און: זה בהחלט ייתן במה בדיוק לאותם גופים, ובאשדוד יש הרבה מאוד גופים של עולים שייחשפו שם.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: אני רוצה לסכם.

אלכס מילר: קודם כול אנחנו מברכים את כל הפעילות החשובה של אמנות הבמה – גם של כל העולים שהתחילו לפני הרבה שנים, והיום הם כבר לא נחשבים עולים, אבל הנושא הזה הוא חלק מלבם.

אלכס מילר: כמובן, אנחנו מברכים גם את תיאטרון "גשר", את "יידישפיל" ואת "קונטקסט", וכל אלה שלוקחים חלק בעבודת קודש של מתן תרבות לאזרחי מדינת ישראל.

אלכס מילר: תודה מיוחדת לחברה למתנ"סים על פעילותה בערים.

אלכס מילר: אנחנו נמצאים היום בנקודה של היכולת להשפיע.

אלכס מילר: אני לא מדבר על מה שקורה היום בישראל, אלא על דור העתיד.

אלכס מילר: היום דור העתיד מנותק כמעט לחלוטין מהעולם הזה.

אלכס מילר: עולם האינטרנט סוגר הרבה נישות שפעם היו חלק מהחיים המשפחתיים שלנו.

אלכס מילר: בזה צריך להיאבק.

אלכס מילר: אני לא חושב שציבור של ילדי ישראל צריך להיות סגור בפני אמנויות הבמה – לא רק אלה שלומדים את המקצועות הספציפיים, אלא באופן כללי.

אלכס מילר: לכן אם אנחנו מדברים על חיזוק כל אלה שמתעסקים באמנות הבמה וקשורים לעולים, אני יוזם כוועדה וכיושב ראש הוועדה את הצעת החוק שתיתן אפשרות לקבלת תמיכה כפולה לאותם פרויקטים, ואני מקווה שחברי הוועדה יצטרפו אליי.

אלכס מילר: אנחנו מדברים על הקרנות, על משרד התרבות ועל משרד הקליטה, נכון?

אלכס מילר: אלה שני המשרדים שנותנים תמיכה.

אלכס מילר: זה חשוב.

אלכס מילר: אם בן אדם רוצה לעשות את פרויקט חייו, וכל שקל שנכנס לפרויקט הזה הוא מה שייתן לו תנופה – צריך לסייע לו בעניין הזה עד כמה שאפשר.

אלכס מילר: זה לא שהוא יעשה שני פרויקטים קטנים, אלא גם אם יעשה פרויקט גדול, ומה שהוא יכול לקבל עליו הוא יקבל מכל הגורמים – יכול להיות שזאת תהיה פריצת הדרך שלו בעולם הזה.

שמואל עצמון: אני רוצה להציע הצעה אחת שלא עלתה.

שמואל עצמון: למה שתיאטרוני ישראל לא יקבלו שקל כנגד שקל כאשר תעשיית ישראל מביאה שקל כנגד שקל?

שמואל עצמון: על-ידי זה תמצאו.

שמואל עצמון: אנחנו למשל מקבלים כל שנה כאלף דולר בדולרים.

שמואל עצמון: וכשאני פונה שייתנו לי מאצ'ינג, אומרים לי, לא.

שמואל עצמון: בתעשייה זה נכון, אבל לתרבות לא.

אלכס מילר: גם את הנושא של המאצ'ינג בעולם האמנות אפשר להעלות ולבדוק – האם המנגנון שאתה מציע הוא בר ביצוע.

אלכס מילר: באופן כללי תעביר לי איך אתה רואה את זה, ואני צריך לבדוק, כי עכשיו אני לא כל כך מבין.

אלכס מילר: שמואל עצמון: רק רעיון.

אלכס מילר: אם אתה מוכר כרטיסים – יש כאלה שמוכרים פחות כרטיסים ויש כאלה שמקבלים את התמיכה שלהם מגופים, ובגופים עירוניים פחות מסתכלים על הכנסות, ואז ההכנסות שלהם ירדו כי הם לא מכניסים בדיוק, הם לא כל כך מסחריים.

אלכס מילר: אבל צריך לקחת את כל ההיבטים בחשבון.

אלכס מילר: אני גם פונה למשרד החינוך לקחת את היוזמה ולראות איך נותנים חשיפה בטלוויזיה החינוכית של כל אותם אמנויות העולים.

אלכס מילר: זה דבר חשוב מאוד – לחשוף את ציבור התלמידים בישראל לאמנויות הבמה של העולים.

אלכס מילר: זה לא חייב להיות הצגות או סרטים שהם בשפה לא מתורגמת, אלא יש מספיק דברים שנעשים בעברית ואפשר להציג אותם.

אלכס מילר: זאת עוד דרך חשיפה.

קריאה: מוסיקה, מחול.

יהודית גידלי: אמרנו – אמנויות במה.

אלכס מילר: אז אני מציע שבישיבה שאתם יכולים לארגן עם המנכ"ל תעלו את העניין הזה כבקשה אישית שלי וכמסקנות הוועדה לראות עד כמה אתם יכולים להרחיב את החשיפה של אמנויות עולים לכלל ציבור ילדי ישראל.

אלכס מילר: אני מברך אתכם ומקווים שבישיבה הבאה נהיה עם בשורות הרבה יותר טובות ונאחל הצלחה בכל אותם פרויקטים שאתם עושים.

אלכס מילר: תודה רבה.