ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 409, 2011-05-16 00:00

אלכס מילר: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

אלכס מילר: אנחנו מברכים את מנכ"ל משרד החינוך, ד"ר שושני.

אלכס מילר: הסיבה לישיבה היא ההכרזה שהיתה לפני שנה –שנתיים על ידי משרד החינוך על כך שיש לפתוח ברפורמה מסוימת בנושא של אזורי רישום.

אלכס מילר: הגיעו אלינו הרבה פניות מאזרחים שונים בישראל על הנושא הזה.

אלכס מילר: העניין עולה על סדר היום של חברי הכנסת מדי יום, כאשר אנחנו בדרך כלל מנסים לפנות ללבם של ראשי רשויות שונים בפניות ייחודיות לכל רשות ורשות.

אלכס מילר: אני חושב, שהגיע הזמן שתהיה רפורמה, כך שכל אחד ואחד יידע מה מגיע לו.

אלכס מילר: כל אותם בתי ספר על אזוריים שנפתחים, שבכוונתם לפנות לראשי רשויות בבקשה לשחרר תלמידים כאלה ואחרים, יידעו בדיוק בפני מה הם עומדים.

אלכס מילר: כך לא יהיו אי הבנות.

אלכס מילר: מבחינת ראשי הרשויות צריכה להיות התחשבות בעניין.

אלכס מילר: אין ספק, שיש פה צעד בלתי מבוטל וחשוב של משרד החינוך.

אלכס מילר: בסופו של דבר, ראש העיר סוגר כיתה כזו או אחרת, וצריך מישהו שיממן את זה.

אלכס מילר: צריכה להיות פה סינרגיה בין השלטון המקומי ובין משרד החינוך.

אלכס מילר: כמובן שכלפי כל אותם ההורים, שבכוונתם להעביר ילד משכונה לשכונה, מאזור לאזור או מעיר לעיר, תהיה התחשבות והבנה.

אלכס מילר: כל אותם הורים שעושים מהלך, רושמים את הילד לבית ספר אחר מבלי לקבל אישור, כאשר אחר כך מתחיל מאבק, צריכים לקבל אינפורמציה מוקדמת לפני שהם נכנסים למאבק מול שלטון העיר ובית הספר.

אלכס מילר: נפתח עם דברי המנכ"ל.

שמשון שושני: אני אכניס את הנושא למסגרת.

אלכס מילר: כאשר עבדנו על הנושא הזה, לא היה ברור לי איפה הנושא של אזורי רישום מופיע בחוק.

אלכס מילר: על סמך איזה חוק אנחנו עובדים?

אלכס מילר: איפה המחוקק קבע שחייב להיות אזור רישום?

אלכס מילר: אם תהיה רפורמה, אם בכוונת מחוקקים יהיה רצון לעשות רפורמה כזו או אחרת, לאן אנחנו צריכים לכוון?

אלכס מילר: בנוסף, הייתי מבקש שתתייחס לשיתוף הפעולה שיש למשרד מול השלטון המקומי בכל הנוגע לנושא הזה.

שמשון שושני: אדוני היו"ר העלה שני נושאים נפרדים: הרחבת אזורי רישום בבתי ספר רשמיים, ולימודי חוץ.

שמשון שושני: אלה שני נושאים נפרדים.

שמשון שושני: אני קודם כל רוצה להתייחס לנושא הראשון על סדר היום ולקרוא את החלטת הממשלה.

שמשון שושני: ישנה החלטת ממשלה מס' 1953 מיום 11 ליולי בנושא הרחבת אזורי רישום בבתי ספר רשמיים.

שמשון שושני: ההחלטה היא: "לתמוך בהצעת שר החינוך להביא לחיזוק החינוך הרשמי באמצעות, בין היתר, קביעת הוראות וכללים על ידי מנכ"ל משרד החינוך בדבר מתן האפשרות לרשות חינוך מקומית או מספר רשויות חינוך מקומיות במשותף, להרחיב את אזורי הרישום לבתי ספר הרשמיים, בהתאם להחלטת הרשות המקומית ובאישור משרד החינוך, ולאפשר בחירה מבוקרת של התלמיד והוריו בין בתי הספר, לקבוע סדרים וכללים לבחירה המבוקרת, שיכללו, בין היתר, התחשבות בהרכב הכלכלי-חברתי של אוכלוסיית התלמידים בבתי הספר וברשות החינוך המקומית, יצירת מגוון בחירה בין בתי ספר מאוזנים, מניעת מיון תלמידים, למעט במקרים חריגים שיאושרו, הקמת מנגנון ויסות לניוד תלמידים בין בתי הספר, וקביעת מודל המאפשר שוויון הזדמנויות במקרים של רישום יתר".

שמשון שושני: אכן פורסם חוזר מנכ"ל באחד בפברואר 2011, ואמר כיצד המשרד עומד לפעול בנושא של ניסוי בהרחבת אזורי רישום בבתי ספר רשמיים.

שמשון שושני: 16 רשויות מקומיות הגישו את מועמדותן, וועדה בראשותה של גנית ויינשטיין, שיושבת כאן והיא האחראית על הנושא במשרדנו, בודקת את הבקשות השונות ורואה אם רשויות מקומיות בשלות להשתתף בניסויי.

שמשון שושני: זה נושא מספר אחד, שנועד לחזק את החינוך הרשמי, ונועד להגדיל את מרחב הנשימה של הורים בחינוך הרשמי.

שמשון שושני: הנושא השני הוא אישור לימודי חוץ.

שמשון שושני: בחינוך הרשמי תלמיד עד כיתה ז' אינו בוחר את מקום לימודיו.

שמשון שושני: מי שקובע היכן ילמד תלמיד בגן ילדים עד כיתה ט' בחינוך הרשמי, היא הרשות המקומית, שזהו המנדט שלה.

שמשון שושני: זכות הערעור על החלטה של הרשות המקומית במעבר מבית ספר לבית ספר או כל מעבר אחר, היא של מנהל המחוז של משרד החינוך.

שמשון שושני: העניין קבוע בתקנות, והוא נמצא בנהלי משרד החינוך.

שמשון שושני: מכיתה י' ואילך כל אחד יכול להחליט היכן הוא לומד.

שמשון שושני: התלמיד יכול לבחור את מקום לימודיו בסיום כיתה ט'.

שמשון שושני: ההגבלה נובעת משני טעמים.

שמשון שושני: ראשית, אזורי רישום נקבעו מטעמים אדמיניסטרטיביים ולא מנימוקים פדגוגיים דווקא.

שמשון שושני: אי אפשר לנהל מערכת חינוך כאשר כל אחד מחליט היכן הוא לומד.

שמשון שושני: התווספו לכך נימוקים פדגוגיים, בעיקר בחטיבות הביניים, שעמדו במבחנים שונים בבתי משפט, שבהם הורים אמרו שיש להם הזכות הדמוקרטית הבסיסית לבחור את מקום לימודיהם של ילדיהם.

שמשון שושני: המדינה טענה שיש גם שיקולים אחרים, חברתיים ופדגוגיים, שמונעים את העניין, ולכן זה כך עד חטיבות הביניים, שהוקמו לשם השגת יעדים ספציפיים.

שמשון שושני: הנימוקים האלה עמדו במבחנים המשפטיים השונים.

שמשון שושני: אני רוצה להדגיש פעם נוספת, שמכיתה י' המערכת פתוחה, בדרך כלל, ותלמידים יכולים לבחור את מקום לימודיהם.

שמשון שושני: בנוסף, קיים המושג של בתי ספר ארציים.

שמשון שושני: בית ספר ארצי הוא בית ספר שצמודה לו פנימייה, והוא פתוח לרישום כל התלמידים בגיל שלמענו קיימת הפנימייה.

שמשון שושני: כך פועלת מערכת החינוך.

אלכס מילר: מבחינת היישום של ההחלטה שהתקבלה בפברואר, איפה אנחנו עומדים?

אלכס מילר: האם התחלתם להתקדם?

שמשון שושני: הגברת גנית ויינשטיין, הממונה על הנושא, תמסור את הפרטים.

שמשון שושני: למיטב ידיעתי, ב-8 רשויות כבר עובדים על מודלים שונים.

גנית ויינשטיין: בערך 8 רשויות הגישו תוכניות עבודה.

גנית ויינשטיין: הן כבר בונות מנהלת מקומית, ששותפים לה גם חברי הרשות המקומית וגם אנשי משרד החינוך.

גנית ויינשטיין: הן בונות מודל בתוך רשויות שלהן.

גנית ויינשטיין: רשויות אחרות נמצאות איתנו במשא ומתן, כי אנחנו מנסים לעזור ולקדם עוד רשויות מקומיות.

יהודית גידלי: כמה רשויות אחרות נמצאות איתכם במשא ומתן?

גנית ויינשטיין: עד עכשיו 16 רשויות נמצאות איתנו במשא ומתן.

גנית ויינשטיין: מתוכן בין 6 ל-8 רשויות הגישו תוכניות מפורטות, והן כבר ערוכות מבחינת מנהלת מקומית.

גנית ויינשטיין: מי שינהל את הדבר זו מנהלת, שתהיה מורכבת מאנשי רשות מקומית, אנשי משרד החינוך ויועצים מקצועיים שיעזרו.

אלכס מילר: האם יש לך רשימה של הרשויות עליהן אנחנו מדברים?

גנית ויינשטיין: יש לי רשימה, אבל אני לא אמסור אותה כרגע.

אלכס מילר: למה, זה סודי?

גנית ויינשטיין: זה לא סודי, אבל הוועדה צריכה קודם לאשר זאת סופית.

אלכס מילר: אנחנו רוצים לדעת על איזה רשויות מדובר.

אלכס מילר: אין פה שום דבר סודי.

אלכס מילר: מדובר בנוהל שמועצת העיר צריכה לקבל ולאשר.

אלכס מילר: אנחנו רוצים לדעת איפה אנחנו עומדים מבחינת פריסה גיאוגרפית.

גנית ויינשטיין: אני יכולה להגיד אוף דה רקורד, שכרגע מדובר באשקלון, ראשון לציון, ערד.

אלכס מילר: אנחנו לא מדברים פה על משא ומתן בין ארגון המורים, הסתדרות המורים ומשרד החינוך, על גובה המשכורת של המורים.

אלכס מילר: אנחנו לא פותחים פה דבר סודי.

שמשון שושני: אבל ועדה צריכה לאשר את הדברים מבחינה מקצועית.

אלכס מילר: אנחנו מקבלים פניות לוועדה.

גנית ויינשטיין: אבל לגבי אלה שלא יאושרו, הפנייה לא תהיה רלוונטית.

אלכס מילר: השאלה היא, על איזה מנגנון של פתיחת אזורי רישום אתם רוצים ללכת.

אלכס מילר: על מה בסופו של דבר אנחנו מדברים?

שמשון שושני: תסבירי את המושג פתיחה מבוקרת, ותציגי מודל אחד לפחות.

גנית ויינשטיין: כל בתי הספר ברשות יוצרים אוריינטציה פדגוגית.

גנית ויינשטיין: כלומר, ייחודיות.

גנית ויינשטיין: את הייחודיות הפדגוגית צריך להסביר.

גנית ויינשטיין: יש לנו מושג שנקרא "בחירה מושכלת".

גנית ויינשטיין: בחירה מושכלת אומרת שהקהל בתוך היישוב צריך לדעת ממה הוא יכול לבחור.

גנית ויינשטיין: הדברים האלה נעשים בכל מיני אמצעים.

גנית ויינשטיין: הם גם יקבלו תמריץ מיוחדת ממשרד האוצר, על מנת לעזור לאחרון התושבים להבין ממה ניתן לבחור.

גנית ויינשטיין: המנגנון אומר: קודם כל שוויון הזדמנויות.

גנית ויינשטיין: יהיה מנגנון לפיו האוכלוסיות החלשות יוכלו לבחור ראשונות.

גנית ויינשטיין: יהיו סדרי עדיפויות.

גנית ויינשטיין: כל תושב יוכל להגיד מה הוא רוצה בעדיפות ראשונה, מה הוא רוצה בעדיפות שנייה וכו'.

גנית ויינשטיין: מתוך זה ינסו לווסת, על מנת להגיע לכך שבכל בתי הספר יהיו הרכבים חברתיים שווים.

גנית ויינשטיין: היו"ר אלכס מילר: מה עם נושא ההסעות?

גנית ויינשטיין: נושא ההסעות גם הוא מדובר כרגע.

גנית ויינשטיין: אנחנו מגיעים כרגע לסיכומים.

גנית ויינשטיין: כל המחקרים בעולם הוכיחו שעד 15% מהאוכלוסייה בוחרת מקומות מרוחקים ממקום המגורים שלה.

גנית ויינשטיין: אנחנו נשתדל לתת תמריצים לעוד 15% מתוך המקומות שכבר יש להם אחוזים מסוימים של הסעות.

גנית ויינשטיין: ברור שאת ההסעות האלה יקבלו קודם כל אותן משפחות שזקוקות לעזרה.

גנית ויינשטיין: אחר כך יקבלו אחרים.

גנית ויינשטיין: ישנו מודל עבודה, ויש לנו כמעט ניירות גמורים בנושא הזה.

גנית ויינשטיין: כל יישוב כזה יקבל למשך שנתיים יועץ מקצועי, שיעזור לרשות המקומית לבנות את כל המנגנון ואת האוריינטציות הבית ספריות הללו.

אלכס מילר: האם לבתי ספר יהיה מנגנון לפיו יהיה להם כוח לבחור, או שהם יקבלו את זה לפי הבחירה של ההורה?

אלכס מילר: כלומר, אם אני הורה, יש בידי רשימה של בתי ספר ואני בוחר בית ספר איקס?

אלכס מילר: מה אני צריך לעשות?

אלכס מילר: האם כל בית ספר ייצור מבחן קבלה, או שזה יהיה רק לפי בחירת ההורה?

גנית ויינשטיין: אין מבחני קבלה, אין מיוניים.

גנית ויינשטיין: להוציא בתי ספר לאומנויות שיש להם סוג מסוים של נהלי קבלה שונים, אין מיונים.

גנית ויינשטיין: במקום שהביקוש עולה על ההיצע, תהיינה הגרלות.

אלכס מילר: האם זה רעיון שלכם או של השלטון המקומי שתהיה הגרלה?

שמשון שושני: זה מתוך ניסיון ממקומות בהם כבר בוצעה בחירת הורים, כמו תל אביב.

שמשון שושני: שם נתברר שההגרלה בסופו של דבר היא ההיבט האובייקטיבי ביותר.

אלכס מילר: דווקא על הנושא הזה תצטרכו להקפיד.

אלכס מילר: או שההגרלה תהיה לכלל התלמידים, או שלמספר מסוים.

גנית ויינשטיין: כל מודל יבחר מה רלוונטי לתושבים שלו.

שמשון שושני: תלוי כמה בתי ספר יש.

גנית ויינשטיין: תלוי כמה בתי ספר, תלוי מה הביקוש באותו אזור.

אלכס מילר: מתי היישוב הראשון ייכנס לתוך הפרויקט?

גנית ויינשטיין: כבר בשנה הבאה יתחיל הפרויקט ברמות שונות.

אלכס מילר: כלומר, בשנה הבאה אתם תפרסמו ובעוד שנתיים יישובים ייכנסו לפרויקט?

גנית ויינשטיין: לא.

גנית ויינשטיין: חלק מהרשויות הודיעו שהן הולכות לקראת.

גנית ויינשטיין: הן יכולות ללכת לקראת הפרויקט בשלבים שונים: קודם על רובעים מסוימים, שכונות מסוימות ואחר כך היישוב כולו.

גנית ויינשטיין: יש מקומות בהם כל היישוב נותן תוכנית אב יישובית.

אלכס מילר: אני רוצה לראות את זה בעיניים.

אלכס מילר: האם יש יישוב אחד שכבר פרסם את התוכנית, היתה בחירה, היה מקום בו היה אובר ביקוש והיתה הגרלה?

גנית ויינשטיין: אין לי את זה כרגע.

גנית ויינשטיין: אני יכולה להגיד, שבראשון לציון הולכים לקראת זה.

אלכס מילר: אני מבקש, שברגע שאתם תגיעו למצב בו בבית ספר אחד יהיה אובר ביקוש, תראו לנו איך השלטון המקומי בשיתוף עם משרד החינוך עושה את הבחירה.

אלכס מילר: אם נעשה את זה כבר עכשיו בצורה נכונה, אחרים יוכלו ללמוד.

אלכס מילר: במידה ותהיה נפילה ויהיה מנגנון של קומבינות בין מקורבים, אנחנו נפסיד את כל המהלך הזה וזה לא יעבוד.

שמשון שושני: לא יכולות להיות קומבינות כאן.

שמשון שושני: אני לא מאמין שברישום תלמידים יש קומבינות.

גנית ויינשטיין: לכן קמה מנהלת.

גנית ויינשטיין: המנהלת הזו כוללת מספר אנשים, שהם יישבו ויבדקו את המנגנון.

גנית ויינשטיין: מטעמינו יהיו בקרים לנושא הזה, ואנחנו נבדוק את זה לעומקו.

אלכס מילר: הסמינרים הם מחוץ לעניין.

שמשון שושני: בית יעקב, לצערי הרב, מחוץ לעניין.

אלכס מילר: את אומרת לי שיש עכשיו קרוב ל-16 מועמדים.

אלכס מילר: הבנתי שמדובר באשקלון ובראשון לציון.

גנית ויינשטיין: ראשון לציון, אשקלון, ערד, טבעון, עוספייה, מבשרת.

אלכס מילר: מה קורה עם באר שבע ופתח תקווה?

גנית ויינשטיין: באר שבע היתה איתנו במשא ומתן.

גנית ויינשטיין: הם אמרו שהם עוד לא לגמרי בשלים, אבל הם ירצו ללכת לכיוון הזה.

גנית ויינשטיין: דימונה גם כן נמצאת בפרויקט.

שמשון שושני: אגב, אנחנו לא לוחצים על הרשויות.

שמשון שושני: הכל על פי החלטת הרשות המקומית.

שמשון שושני: אם הניסוי יצליח – והוא צריך להיעשות בצורה שהוא יצליח - תעמודנה רשויות בתור.

אלכס מילר: מה היעד בסופו של דבר?

אלכס מילר: לאן אנחנו רוצים להגיע?

אלכס מילר: אתם לא מייצרים תחרות בין בתי ספר על פי רמה וידע.

אלכס מילר: כלומר, זה לא שמי שנכנס לבית ספר מסוים צריך לעבור מבחנים, ואז יוצרים מנגנון פנימי-ישובי בו יש כמה בתי ספר הרבה יותר חזקים, כך שההורים משקיעים השקעת יתר כדי שילדיהם יתקבלו לשם.

אלכס מילר: אני הבנתי, שאין מבחני קבלה לבתי הספר.

אלכס מילר: כלומר, אין תחרות לפי הידע.

אלכס מילר: מה בעצם היעד?

אלכס מילר: לאן אתם רוצים להגיע?

אלכס מילר: האם אתם מדברים על נוחיות של ההורים?

גנית ויינשטיין: אל"ף, אנחנו מדברים על שביעות רצון.

גנית ויינשטיין: שביעות רצון של תושבים בקהילה יוצרת מוטיבציה הרבה יותר גבוהה לחינוך, הוראה וכל השאר.

גנית ויינשטיין: בנוסף, שקט מסוים ודיאלוג.

גנית ויינשטיין: בסך הכל, מוסדות חינוך כאלה יוצרים דיאלוג עם הקהילה.

גנית ויינשטיין: דבר שני, נוצרת תחרות.

גנית ויינשטיין: בסך הכל המנגנון הזה רואה איפה קיים ביקוש ליותר בתי ספר ואיפה פחות.

גנית ויינשטיין: בתוך פעילות מרחבית כזו אפשר לבדוק, מדוע לא מבקשים בית ספר מסוים, ולא לחייב ללכת לאותו בית ספר, אלא להעצים ולהאדיר את בית הספר.

גנית ויינשטיין: בסך הכל, אתה יוצר בתוך המנהלת איגום של תקציבים וכוח אדם.

גנית ויינשטיין: החשיבה היא חשיבה מערכתית.

גנית ויינשטיין: מקום חלש מתגברים במקצועות יסוד, לאו דווקא באוריינטציות, וגם יוצרים שיח שכולם אחראים לו.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אנחנו נחזור אלייך בהמשך עם כל מיני שאלות.

אלכס מילר: יש לי בקשות מצד הורים.

אלכס מילר: אני רוצה לשמוע את נציגת השלטון המקומי.

אתי אלוני: אנחנו קיבלנו את העדכונים על יציאת הפיילוט של המשרד.

אתי אלוני: קיבלנו גם את ההסדרים ממנכ"ל משרד החינוך, ושמענו על כך במספר ישיבות על העניין הזה.

אתי אלוני: אני רוצה לומר, שבמספר דיונים שהתקיימו בשלטון המקומי, עלה שהמהלך הוא לא נכון בשם עקרון הבחירה.

אתי אלוני: אנחנו חושבים שיש בו הרבה יותר תוצאות שליליות מאשר יתרונות.

שמשון שושני: אגב, את זה לא שמענו עד היום מהשלטון המקומי, גם לא לפני יומיים כאשר היינו בכנס ראשי רשויות מקומיות.

אתי אלוני: אדוני היו"ר, אני הייתי צריכה לפתוח את דבריי ולומר לך תודה, כי הדיון הזה הוא על פי בקשת יו"ר השלטון המקומי.

אתי אלוני: אנחנו הזמנו את הישיבה הזו, כי אנחנו מבינים ומכבדים את הרעיון של עיקרון הבחירה והרצון לייצר פלורליזם, עושר ומגוון, אך לצד המציאות הקיימת אנחנו מבינים שהדבר הזה ביישובים הרבים בארץ – 257 רשויות – לא רק שלא יוצר בחירה, אלא יוצר הרבה איים ובועות, שיוצרים אחר כך לחץ מיותר על השלטון המקומי, על הרשויות המקומיות.

אתי אלוני: אני אגע בכמה דברים, ואבקש מעופר, ראש רשות, ומהגברת חיה שיטאי, ראש מינהל חינוך מודיעין, להשלים את הדברים.

אתי אלוני: די בזה שנאמר בנוגע לבחירה מבוקרת – אם אתה עובד על פי שכונות בעיריות, אתה יוצר חוסר ויסות.

אתי אלוני: אתה יוצר מצב של עודף רישום במקום אחד לצד חוסר רישום במקום אחר, שלא לדבר על התיוג, שלא לדבר על מה עושים עם המבנים, שלא לדבר על איך אתה מנייד ומי נושא את הנטל בניוד מקצה לקצה, כי הורים מטבע הדברים היו נורא רוצים ללכת לבית ספר או לגן שנחשבים לטוב.

אתי אלוני: אנחנו מדברים על סגלי המורים באותו בית ספר, שיתדלדלו ממנו המורים, אם לא תהיה בו מספיק הרשמה.

אתי אלוני: מה עושים איתם?

אתי אלוני: אנחנו מדברים על המבנים עצמם.

אתי אלוני: אנחנו מדברים על מה זה עושה ברמת הקהילה והחברתיות בתוך הקהילה, כאשר מדובר ביישובים.

אתי אלוני: שמחתי לשמוע על רשימת היישובים הנמצאים בפיילוט.

אתי אלוני: אני רוצה לומר, שזה לא מקרי שזה אולי 16 מתוך 257 יישובים.

אתי אלוני: כל אחד שיעשה את החישובים.

אתי אלוני: למרות שהמשרד קורא לזה פיילוט ואומר שזו החלטתו של ראש הרשות אם לפתוח או לא, העובדה שישנה מגמה כזו מאוד מדאיגה בעיננו.

אתי אלוני: אני יכולה לומר, שממרבית ראשי הרשויות אנחנו קיבלנו הדיפה מאוד קשה, ובקשה לפנות אליכם לשקול את העניין הזה מחדש.

אתי אלוני: אנחנו חושבים שהדבר הזה פוגע באושיות הבסיסיות פנים-רשותיות, הקיימות בתוך הרשות.

עינת וילף: כמו שאתם יודעים, ההתמחות שלי בתחום הזה היא בפער שבין המילים היפות לבין המציאות.

עינת וילף: בעיני, זה רעיון רע.

עינת וילף: ההגדרה של המטרה: "שביעות רצון" – בתחום החינוך זו לא צריכה להיות מטרה.

עינת וילף: שביעות רצון מעצם המחשבה שאפשר לבחור – אפילו בהגדרת המטרה הזו לא תשיגו את זה.

עינת וילף: ברגע שאתה מתחיל לתת את האשליה של הבחירה, מתחילים לחצים וקומבינות.

עינת וילף: תהיה חוסר שביעות רצון קיצונית יותר מעצם התחרות שתיוצר, שהיא אפילו לא תחרות שמייצרת משהו.

עינת וילף: בנוסף, ההנחה שזה מייצר תחרות חיובית.

עינת וילף: יש שני תחומים: חינוך ובריאות, שלא מתנהגים כמו במבמה.

עינת וילף: ההנחה שאם אתה עושה שם תחרות אתה בהכרח מקבל מוצר יותר טוב, היא לא נכונה.

עינת וילף: בתחום הזה התחרות היא בהרבה מקרים תחרות לתחתית.

עינת וילף: הרבה מורים מדווחים על שיווקיות, מגמות.

עינת וילף: את מדברת על דברים פדגוגיים.

עינת וילף: זה יהיה כל מיני דברים שנשמעים מגניבים, קולים, שיווקיים.

עינת וילף: כאשר מדובר בבתי ספר, ניתן לדבר גם על ציונים יותר קלים, ודברים אחרים הגורמים לבית הספר להיראות אטרקטיבי כאשר בפועל לא מייצרים חינוך יותר טוב.

עינת וילף: ילדים בגיל יסודי לא צריכים להתעסק, איך הם ייכנסו לבית הספר הזה או לבית הספר הזה.

עינת וילף: זה מייצר הרבה יותר שקט ושביעות רצון כאשר יודעים לאן צריך להגיע.

עינת וילף: יש כאן תפיסת עולם בעייתית.

עינת וילף: המאבק צריך להיות בכל התופעה הפסולה של מוכר שאינו רשמי, שלא לדבר על מוסדות פטור והאפליה שהם מייצרים.

עינת וילף: זו הבעיה.

עינת וילף: במקום להילחם ישירות בזה, מנסים למצוא פתרונות באמצעות פתיחת אזורי רישום, תחרות וכו'.

עינת וילף: צריך להיאבק ישירות על ההגנה על החינוך הציבורי, לאפשר אך ורק חינוך ציבורי, לא לאפשר את מנגנוני הביניים האלה – את החינוך הפרטי במימון הציבורי, שזו שערורייה.

עינת וילף: זה לא בדיוק עזר לתיכונים, ולכן אין שום סיבה לייבא את זה לחטיבות הביניים וליסודי.

עינת וילף: זה רעיון רע מאוד.

עינת וילף: יש לנו כאן מקרה קלאסי של מילים שנשמעות יפה.

עינת וילף: אני בטוחה, שמאמינים בזה שזה יהיה מבוקר, שזה יהיה מפוקח, שזה לא יהיה מושפע מלחצים.

עינת וילף: כרגע אתם מאמינים בזה, אבל הקשר בין המציאות לבין המילים היפות בתחום החינוך, הרבה פעמים הוא קלוש.

עינת וילף: זה רעיון רע.

עינת וילף: המאבק צריך להיות נגד המוכר שאינו רשמי, נגד החינוך הפרטי במימון ציבורי, ולא לנסות שוב ושוב למצוא פתרונות עקיפים, שגם לא יפתרו דבר וגם יחריפו את המגמה הזו.

עינת וילף: אני מבקשת, להיאבק את המאבק הראשי ולא ללכת לפתרונות משניים.

אלכס מילר: אבל תדעי שהתחרות קיימת בכל מקום.

אלכס מילר: כרגע אין מסגרת לתחרות הזו.

אלכס מילר: המצב עכשיו הוא אבסורדי.

אלכס מילר: כולם יודעים שזה קיים.

אלכס מילר: כולם יודעים שהורים במקומות מסוימים מחפשים דרך להגיע לבתי ספר שונים, אבל זה הכל בחדרי חדרים.

אלכס מילר: ברגע שרוצים למסגר את זה, כנראה שהגענו למצב שאין ברירה.

אלכס מילר: בפועל, היום זה מה שקורה.

עינת וילף: זה קורה בגלל בתי ספר במסגרת המוכר שאינו רשמי.

אלכס מילר: לא, אני מדבר על בתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים בשכונות שונות, שהורים מחפשים דרך להגיע אליהם.

אלכס מילר: מנסים לעשות זאת על ידי מעבר דירה כדי להיות רשום שם, או מנסים למצוא מישהו שמכיר מישהו שיעזור להם לעבור לשם וכו'.

אלכס מילר: זה קורה, זה בחדרי חדרים.

עינת וילף: עכשיו אתה הולך להחריף את זה עשרות מונים, בלי לייצר שום דבר יותר טוב.

אלכס מילר: אבל כך לפחות יהיה פיקוח על זה.

עינת וילף: שום דבר.

עינת וילף: היום זה נשאר ברמות מינימאליות, ובדרך הזו אתה הולך לפרוץ את זה.

עינת וילף: הברדק הולך להיות אדיר, והלחצים להיות בלתי נסבלים.

עינת וילף: הדבר האחרון שיהיה מזה, זו שביעות רצון.

יוסי וסרמן: לא ידוע לי ששותפנו בזה.

גנית ויינשטיין: כן שותפתם.

יוסי וסרמן: על כל פנים, לי נראה שהנזק עלול לעלות על התועלת הצפויה.

יוסי וסרמן: אני מאמין גדול בבית ספר יסודי של אזור מגורים, שהוא בית ספר קהילתי המאגד בתוכו את הקהילה כולו.

יוסי וסרמן: הילדים לומדים קרוב לביתם, בית הספר פתוח מבוקרו של יום עד שעות הערב המאוחרות לפעילות ילדים, לפעילות הורים, כולל פעילות קהילתית של הורים בתוך בית הספר.

יוסי וסרמן: אני מדבר על בית ספר שהוא מרכז קהילה.

יוסי וסרמן: אני חושש, שההצעה הזו, כולל ההגרלות למיניהן, עלולה להביא למצב של הגדלת פערים, וגם כך הנושא של פערים בחברה שלנו בין אוכלוסיות שונות זה "אם כל חטאת".

יוסי וסרמן: אנחנו עלולים לאבד שליטה אם אנחנו נתחיל להכניס לתוך החינוך בעלי ממון, פילנתרופיים ובעלי אינטרסים שונים – אנשים שהם חזקים מול האוכלוסיות החלשות.

יוסי וסרמן: אני מודה, שלא נכנסתי לעומקם של דברים.

יוסי וסרמן: לא שותפתי גם.

יוסי וסרמן: כרגע, נראה לי שהנושא הזה עלול לגרום יותר נזק מאשר תועלת.

אלכס מילר: חיה שיטאי, ראש מינהל חינוך מודיעין, בבקשה.

חיה שיטאי: אני מתחברת לדברים של קודמיי.

חיה שיטאי: אנחנו עיר שבה אין פערים סוציו-אקונומיים ניכרים באוכלוסייה.

חיה שיטאי: תפיסת העולם שלנו מדברת על בתי ספר קהילתיים – בתי ספר עם אוכלוסייה שמשקיעה את כל כולה בבית הספר.

חיה שיטאי: אני רוצה לדבר על בתי ספר צומחים חדשים.

חיה שיטאי: בדרך כלל, הורים מעדיפים ללכת למוכר ולא ידוע.

חיה שיטאי: אתה לא יכול להגיד לילדים שגרים מול בית הספר: "סליחה, יש ילדים משכונה אחרת שמעדיפים ללכת לבית הספר".

חיה שיטאי: מהניסיון שלנו, גם כאשר התעקשנו על אזורי רישום וחיזקנו את החינוך הציבורי – לשמחתי, אנחנו הצלחנו למנוע בעיר מוסדות מוכרים שאינם רשמיים - אם יש בית ספר שמתעוררת בו אי שביעות רצון, אנחנו משקיעים מאמצים רבים לגלות למה זה קורה, ויחד עם ההורים אנחנו מביאים לידי תיקון.

חיה שיטאי: יש לנו הצלחות בנושא הזה.

חיה שיטאי: הרעיון הוא לחזק את האוכלוסייה, ולראות איך אנחנו מביאים את כל בתי הספר לרמה דומה.

חיה שיטאי: בנוגע להגרלות – אני נכוויתי מזה קשות לפני שנה.

חיה שיטאי: הרעיון הוא להיות גמישים במידת האפשר.

חיה שיטאי: זה לא שלא שומעים את האוכלוסייה.

חיה שיטאי: אם יש הורים שרוצים ויש מקום, אנחנו לא אטומים.

חיה שיטאי: אחרי שבשנה שעברה ניהלנו הגרלה, אמרתי: לא עוד.

חיה שיטאי: בהגרלה היה לנו מקרה בו 4 ילדים מתוך קבוצה של 5 ילדים הוגרלו, כאשר השארנו ילד בודד ואומלל שלא היה לו מקום.

חיה שיטאי: אני לא חושבת, שילדים הם חפצים.

חיה שיטאי: אנחנו לא יכולים בשרירות לב לפעול כך.

חיה שיטאי: אגב, גם בתל אביב חזרו בהם מכל הסיפור.

חיה שיטאי: יש נסיגה מכל הסיפור הזה.

חיה שיטאי: אנחנו חייבים לחזק את המערכת הציבורית, אבל לשמור על התגייסות האוכלוסייה סביב בית הספר.

אלכס מילר: אתי, אני רוצה להתייחס למשהו שהיה חשוב בדברייך.

אלכס מילר: אני מקריא מהסכם קואליציוני שנחתם בין ישראל ביתנו לליכוד בסעיף החינוך: "הצדדים יפעלו לקידום רפורמה מקיפה במערכת החינוך, במסגרתה תורחב יכולת הבחירה של הורי התלמידים לגבי בתי ספר בהם ילמדו ילדיהם".

אלכס מילר: זו הסיבה.

אלכס מילר: מבחינתנו, הנושא הזה נמצא על סדר היום.

עינת וילף: מבחינתנו, סדר היום הוא הפוך.

אלכס מילר: להזכירכם, מפלגת העבודה חתומה על הסכם קואליציוני.

עינת וילף: הפוך: לחיזוק החינוך הציבורי.

אלכס מילר: צריך לעיין במה שחותמים.

אלכס מילר: אין ספק, שהממשלה, שחותמת על הסכמים קואליציוניים, גם צריכה לבצע.

אלכס מילר: זו היתה הסיבה להחלטת הממשלה בנושא של רפורמה בפתיחת אזורי רישום.

אלכס מילר: עופר בן אליעזר מרמת ישי, בבקשה.

עופר בן אליעזר: תודה על הזכות שניתנה לנו לדבר פה.

עופר בן אליעזר: אני מקווה, שההחלטות שיתקבלו פה הן לא החלטות פוליטיות, אלא החלטות ערכיות.

עופר בן אליעזר: גם אם נחתם הסכם קואליציוני כזה, חינוך הוא מעבר לעניין הזה.

עופר בן אליעזר: אני רוצה להגיד לך ולכל הנוכחים, שמשרד החינוך עושה רפורמות מדהימות, שאני חווה אותן יומיום.

עופר בן אליעזר: זה טוב שחושבים מחוץ לקופסה, אבל לפעמים שחושבים מחוץ לקופסה וזה לא מתאים, אז צריך לחזור חזרה לתוך הקופסה.

עופר בן אליעזר: לא הכל מתאים.

עופר בן אליעזר: האם זכות הבחירה של אותו אב, אם או ילד – ואני לא יודע של מי זכות הבחירה.

עופר בן אליעזר: תיכף נראה איך הילדים בוחרים.

עופר בן אליעזר: אני לא יודע לכמה מכם יש ילדים - היא לפי החבר'ה?

עופר בן אליעזר: אם החבר'ה הולכים לבית ספר מסוים, הולכים איתם.

עופר בן אליעזר: זה לא בדיוק איך שאבא ואמא רוצים.

עופר בן אליעזר: אם מתאגדים 5 חברים ורוצים ללכת, הולכים ביחד.

עופר בן אליעזר: אם הילד ירצה ללמוד בעיר אחרת, הוא יוכל?

עופר בן אליעזר: בוא ניתן לו זכות בחירה.

עופר בן אליעזר: מי יממן את זכות הבחירה הזו?

עופר בן אליעזר: אם הוא ירצה ללמוד בראשון לציון במקום בתל אביב, בוא ניתן לו את זכות הבחירה.

עופר בן אליעזר: האם אנחנו מבינים את המשמעות של "אין מיונים", כך שבעצם יהיו מיונים אבל לא יקראו לזה מיונים?

עופר בן אליעזר: האם אנחנו מבינים את המשמעות הפוליטית של העניין הזה מול ראשי רשויות, כי ככה זה יקרה?

עופר בן אליעזר: חבר'ה, עם כל הכבוד לד"ר שושני, בסופו של דבר אנחנו נבחרי ציבור ואנחנו גם נמצאים במערכת פוליטית.

אלכס מילר: אם אתה כל כך חושש מהעולם הפוליטי שנכנס לתוך מערכת החינוך, למה כל כך חששתם מהחוק שאנחנו קידמנו בנוגע למינוי מנהל, כאשר דיברנו על כך שמי שאחראי על מינוי מנהלי בתי ספר בתחומי הערים בוועדת המכרזים זה ראש השלטון המקומי?

אלכס מילר: מה שרצינו לעשות הוא לשנות את המצב, ולתת את הרוב למערכת המקצועית של משרד החינוך.

אלכס מילר: ההתנגדות שלכם היתה כל כך גדולה: מה יקרה ומה יהיה עם הסינרגיה.

אלכס מילר: כרגע אתה אומר לי דברים הפוכים.

עופר בן אליעזר: אני לא אומר לך דברים הפוכים.

עופר בן אליעזר: בעניין הזה אני מוכן לנהל דיון, אבל אני חושב שזה לא הנושא לדיון.

עופר בן אליעזר: זה תחום מקצועי, וזה תחום חברתי-פוליטי.

עופר בן אליעזר: עם ההורים אני נמצא בקשר יומיומי, וההורים שנמצאים פה יודעים את העניין הזה.

אלכס מילר: האם אתה כראש עיר מקבל פניות מהורים, שרוצים לעבור מבית ספר אחד לשני?

עופר בן אליעזר: הרבה.

אלכס מילר: למה?

עופר בן אליעזר: כל אחד מסיבותיו הוא.

עופר בן אליעזר: אחד רוצה שזה יהיה לו יותר קרוב, אחד רוצה ללמוד עם החבר'ה, אחד המורה לא מתאימה לו.

עופר בן אליעזר: תאמין לי, שמאז אני ראש רשות למדתי שיש כל כך הרבה סיבות, שאני בעצמי לא יכולתי לדמיין אותן.

עופר בן אליעזר: זה בסדר ולגיטימי.

עופר בן אליעזר: כל אחד מאיתנו רואה את הדברים בדרך שלו, וזה לגיטימי.

עופר בן אליעזר: אני מכבד את זה.

אלכס מילר: לכמה פתחתם?

עופר בן אליעזר: אפילו לא לאחד.

עופר בן אליעזר: אני עמדתי מול כל ההורים מבלי להתבלבל, ואמרתי להם שזו החלטת הרשות.

עופר בן אליעזר: קיללו אותי על זה, והשארנו את זה בצורה מאוד סגורה.

עופר בן אליעזר: אני אצטט מישהו מהגדולים, שהיה הרבה לפניי: "צריך לראות מה העם צריך, ולא מה העם רוצה".

עופר בן אליעזר: האם זה נכון שהעם צריך עכשיו שמישהו ייקח אותו במנהיגות נכונה לאן שצריך, בלי פופולאריות שאומרת: "בוא נרצה את העם וניתן לו את זכות הבחירה", ואחרי זה כולנו לא נדע איך לצאת מזה?

עופר בן אליעזר: הדבר השני שיקרה הוא, שנאבד את הקהילתיות.

עופר בן אליעזר: היום לכל בית ספר יש את האזור שלו, שמאגד את הקהילה סביבו בפעילויות שנמצאות לאורך כל היום.

עופר בן אליעזר: ברגע שזה לא יקרה, זה לא יהיה.

עופר בן אליעזר: הדבר השני שקורה היום ומשרד החינוך לא מממן, הוא נושא ההסעות.

עופר בן אליעזר: הוא לא קיים.

עופר בן אליעזר: אנחנו מכירים את סיפור ה-GIS.

עופר בן אליעזר: אני לא רוצה להיכנס לזה.

עופר בן אליעזר: בעניינים האלה אנחנו נתקעים, אז מחר שהתלמיד ירצה ללמוד במקום אחר, מי יממן לו את זה?

עופר בן אליעזר: היום, במקום 50%-50%, הרשות מממנת בחלוקה של 80%-20% או 75%-25%, זה תלוי באיזו רשות מדובר ובאיזה מרחקים מדובר.

עופר בן אליעזר: העלויות הכספיות הן מטורפות.

עופר בן אליעזר: בנוגע לתחרות – גם היום יש תחרות.

עופר בן אליעזר: צר לי לאכזב את מי שחושב שאין תחרות.

עופר בן אליעזר: לבית ספר יש שם, ולמנהל בית הספר חשוב שהשם שלו יהיה טוב, חשוב שהתלמידים יהיו מרוצים.

עופר בן אליעזר: יש תחרות בין בתי ספר, שקיימת כל הזמן.

עופר בן אליעזר: אנחנו שואפים, להעלות אותה קדימה וללכת איתה הלאה.

עופר בן אליעזר: היכולת שלנו להשאיר את המסגרת כמסגרת ברורה, שנותנת להורים ולתלמידים את הראייה ארוכת הטווח הנכונה, היא חשובה.

עופר בן אליעזר: אמר ד"ר שושני – ואני מסכים איתו - בכיתה י' התלמידים יכולים לבחור לאיזה בית ספר הם רוצים ללכת.

עופר בן אליעזר: אני אשתמש במילה שלהם ואומר: אתם יודעים איזה "בלבלה" יש להם מהעניין הזה?

עופר בן אליעזר: כאשר אני הייתי ילד, היה או עיוני או מקצועי.

עופר בן אליעזר: היום הם מגיעים למצב שהם נהרסים מזה חברתית, לימודית, פדגוגית.

עופר בן אליעזר: הם מגיעים במתחים עצומים, כי הם רוצים לבחור את מה שהכי מתאים להם.

עופר בן אליעזר: חבר'ה, אנחנו חווים את זה יומיום.

עופר בן אליעזר: למה להתחיל את זה כבר בכיתה א'.

עופר בן אליעזר: הדבר האחרון – לא יעזור כלום, בסוף למי שיהיה כסף תהיה אפשרות לבחור את בית הספר שהוא רוצה, ולאחרים לא, עם כל הכבוד לכל הניסיונות לעשות את הדברים האחרים.

אלכס מילר: אבל אף אחד לא מכריח אותך.

עופר בן אליעזר: אבל אז אתה מחזיר את זה לזירה הפוליטית.

אלכס מילר: למה?

אלכס מילר: אף אחד לא מכריח אותך ללכת לפיילוט כזה או אחר.

אלכס מילר: זו בחירה שלך.

עינת וילף: יש כאן מאבק על דמות החינוך בישראל.

אלכס מילר: יש פה עניין שאני רוצה להסביר.

אלכס מילר: אתה נמצא במקום בו אין בעיה.

אלכס מילר: אין אצלך שכונות מצוקה, ולכן אתה לא מוצא את הנושא הזה כדבר שאתה רוצה לקדם.

אלכס מילר: יש ערים אחרות בארץ, בהן יש שכונות מצוקה.

אלכס מילר: שם אומרים: היום, אנחנו לא יכולים לקחת ילדים משכונה מסוימת ולהעביר אותם לשכונה חזקה בה יש ספר עם שם ועם השקעה הרבה יותר גדולה.

אלכס מילר: הם רוצים לערבב.

אלכס מילר: בעזרת הפיילוט שמציע משרד החינוך אפשר לעשות את הערבוב.

עופר בן אליעזר: אני יותר ממסכים איתך.

עופר בן אליעזר: בוא ניקח את זה למקומות הבעייתיים שמשרד החינוך ימפה, ניתן פתרון נקודתי, ולא ניקח נקודה אחת ונחיל אותה על כל המערכת.

עינת וילף: שידאגו לבית הספר שם.

עינת וילף: שלא יוציאו את זה כמדיניות.

אלכס מילר: אני לא מנסה לשכנע אתכם.

אלכס מילר: אני מנסה להסביר את הרציונאל.

עינת וילף: שיפתרו את הבעיה של בתי הספר באותן שכונות.

אלכס מילר: יש כאן עניין, שכרגע לא מחייב.

עופר בן אליעזר: כרגע.

אלכס מילר: בסדר.

אלכס מילר: הכל דינאמי.

עינת וילף: אתה ציטטת הסכם קואליציוני.

עינת וילף: זו מדיניות שלכם.

אלכס מילר: כל אחד קובע לעצמו את הדרך.

אלכס מילר: אנחנו נמצאים במערכת פוליטית, והציבור בוחר בנו בשביל שאנחנו נוביל את הדרך שהציבור מוצא לנכון להצביע עבורה.

אלכס מילר: אין פה דבר שצריך להתבייש בו.

עינת וילף: אבל אתה תציג את זה כאילו זה דבר קטן.

עינת וילף: יש כאן אמירה משמעותית.

אלכס מילר: זו בחירה של ראש העיר.

אלכס מילר: אם קיבלת החלטה עם נבחרי העיר שלך, שאתה צריך לעשות ערבוב של אוכלוסייה בתוך העיר בשביל לא להמשיך את החלוקה לשכונות, אתה בא ועושה את זה.

אלכס מילר: זו בחירה שלך, אם אתה אומר שהאמצעים שיש לרשותך מוכיחים את המטרה אליה אתה רוצה להגיע.

אלכס מילר: אני יכול להגיד לך, שיש עירייה שלא נמצאת בתוך הפיילוט, שעושה מה שהיא רוצה, ולא בגלל שהיא רוצה לערבב אלא בגלל שהיא רוצה לעשות ריכוזיות.

אלכס מילר: אני אעשה לך סיבוב בפתח תקווה, ואני אראה לך מה קורה שם.

אלכס מילר: עושים שם ריכוזיות של סקטורים, וזה בגלל שיש להם את האפשרות הזו.

עינת וילף: בזה צריך להיאבק, אבל זו לא השיטה והדרך.

אלכס מילר: עופר, אני לא משכנע אותך.

עופר בן אליעזר: אני מאוד מבין את מה שאתה אומר, אבל אני אומר שאם יש בעיה נקודתית צריך לפתור אותה ולא להחיל את הפתרון על הכלל.

אלכס מילר: אבל אף אחד לא מחיל.

עופר בן אליעזר: בסופו של דבר החיים הם יותר מכל דבר אחד.

עופר בן אליעזר: גם כאשר אני רוצה להוביל תהליכים, אני מתחיל בקטן, אחר כך יש עוד צעד ועוד צעד, ולבסוף הסכר נפרץ.

עופר בן אליעזר: לבסוף כל החברה תסבול, ולחזור אחורה זה בלתי אפשרי.

עופר בן אליעזר: לתת אפשר, לקחת זה בלתי אפשרי.

אלכס מילר: רבותיי, יש לנו נציגים של הכפר הירוק.

אלכס מילר: כידוע לכם, ישנה עתירה בבית המשפט.

אלכס מילר: הכנסת לא יכולה לשמוע נימוקים הנשמעים בבית המשפט.

אלכס מילר: אני יכול לתת לכם זכות דיבור, אם לא תתייחסו לנושאים הקשורים לעתירה.

אלכס מילר: אפשר לספר מה קורה, איך המנגנון שלכם עובד, מאיפה אתם מקבלים ילדים.

אלכס מילר: אל תסבירו לנו למה עתרתם, ותבקשו מאיתנו להחליט החלטה הקשורה לעתירה.

אלכס מילר: לכנסת אסור על פי התקנון להשפיע על החלטת בית המשפט.

יואל ישורון: אולי שהורה ידבר.

אלכס מילר: אני הבנתי מהיועצת המשפטית של הוועדה שהנושא נמצא בעתירה בבית המשפט.

אלכס מילר: לכן, אני מבקש שלא להיכנס לנושא הקשור לעתירה בדיון הזה, אלא להתייחס לנושא הכללי.

אלכס מילר: לא להתייחס לעתירה.

אלכס מילר: מבחינתנו, זה דבר בעייתי.

אלכס מילר: יואל, האם אתה מוותר?

יואל ישורון: אני לא יכול לדבר על אזורי הרישום.

מירב ישראלי: זה לא רק הנושא של אזורי הרישום.

מירב ישראלי: צריך להבין את ההבדל בין שני הנושאים.

שמשון שושני: בפתיחת דבריי הסברתי, שיש פה שני נושאים שונים:

שמשון שושני: אישור לימודי חוץ והרחבת חופש הבחירה של ההורים.

אלכס מילר: גם לנושא הזה אשמח שתהיה התייחסות.

אלכס מילר: אני פשוט רוצה לעשות את זה במסגרת התקנון של הוועדה.

רם רביב: אני הורה לילדה מפתח תקווה, שביקשנו עבורה אישור ללימודי חוץ בכפר הירוק.

רם רביב: זה נכון שיש עתירה, ולא נתייחס אליה.

רם רביב: אני אספר את הסיפור.

רם רביב: בפתח תקווה יש קומץ של ילדים, כמו בשנים הקודמות, שפנה לבקש אישור לימוד חוץ בכפר הירוק.

רם רביב: השנה באופן מפתיע הוא לא קיבל אישור לימודי חוץ.

רם רביב: אני אומר שזה מפתיע, משום שבשנים הקודמות היתה זרימה של תלמידים מפתח תקווה ומרשויות אחרות לכפר הירוק ולא היתה בעיה.

רם רביב: הפעם נתקלנו בסירוב גורף.

רם רביב: הטעם של רוב המשפחות שביקשו שהילדים שלהם ילמדו בכפר הירוק היה, שבכפר הירוק היו מסגרות ייחודיות, שלא קיימות בפתח תקווה.

רם רביב: זו היתה הסיבה לכך שהילדים ביקשו להירשם לכפר הירוק.

רם רביב: צריך להדגיש, שבפתח תקווה יש מערכת חינוך חזקה ואיתנה, ואנחנו מאמינים בה לחלוטין.

רם רביב: לי יש בן שלומד במערכת החינוך בפתח תקווה, לשביעות רצוננו המלאה.

אלכס מילר: עזוב כרגע את המנגנון.

אלכס מילר: כולנו יודעים מה קורה כאשר אתה רוצה להעביר ילד ממקום אחד למקום אחר.

אלכס מילר: אני רוצה לשמוע, מה הסיבה שהעדפת שהילד שלך ילך דווקא לשם.

רם רביב: צריך להדגיש, שזו הבחירה של הילדה.

אלכס מילר: ואיך היא הגיעה לזה?

רם רביב: דרך השמועה.

רם רביב: לפי הסיפור, זה כפר נוער, סביבה חקלאית, סביבה אחרת מהעיר.

רם רביב: זה מה שגרם לה להתעניין בבית הספר.

רם רביב: לבקשתה, רשמנו אותה.

אלכס מילר: איך היא תגיע לשם?

רם רביב: ההבנה שלנו היא, שהכפר הירוק מציע הסעות.

אלכס מילר: כמה זמן לוקח להגיע מפתח תקווה לשם?

רם רביב: לא התנסינו בזה, אבל אנחנו מבינים שההסעות יוצאות בבוקר בשעה 07:00 או אפילו לפני, כאשר הלימודים מתחילים בשעה 08:00 או לפני.

רם רביב: אני לא יכול להגיד את זה בצורה מוסמכת.

רם רביב: אני יודע שינסו לצבוע בקשות מן הסוג הזה ולומר: "הנה הורים אליטיסטים, המבקשים חינוך אחר לילדים שלהם".

רם רביב: זה לא כך.

רם רביב: אנחנו מכירים את ההורים מפתח תקווה שמנסים להירשם לבית הספר הזה, ואני יכול לומר שחלקם ממשפחות של עולים חדשים, חלקם תושבים ותיקים, עצמאים ושכירים, מכל אזורי הרישום בפתח תקווה.

אלכס מילר: האם, כפי שידוע לך, כל מי שנרשם מפתח תקווה לא שוחרר, או שחלק שוחררו וחלק לא?

רם רביב: בשלב הראשון ניתנה תשובה שלילית אחידה וגורפת.

רם רביב: בשלב שני, בקשות ספורות התקבלו על רקע נסיבות אישיות.

מוני עזורה: אני עו"ד שמייצג בעתירה, אבל אני גם הורה לילד.

אלכס מילר: אתה לא יכול לדבר.

אלכס מילר: לכנסת יש חוקים, לפיהם כל עו"ד שמגיע לוועדה כדי לייצג את העותרים, לא משנה באיזה כובע הוא מגיע, הוא חייב לעבור דרך מנגנון הכנסת, לקבל שרוך כתום ולהירשם כמייצג.

מוני עזורה: אבל אני לא בא כמייצג.

מוני עזורה: אני הורה לשלושה ילדים שלומדים בכפר הנוער שפיה.

אלכס מילר: מירב, האם הוא יכול לדבר?

מירב ישראלי: להחלטתך.

אלכס מילר: האם אתה גם קשור לפתח תקווה?

מוני עזורה: לא, אני גר בזיכרון יעקוב.

אלכס מילר: לאיזה בית ספר ניסית להתקבל?

מוני עזורה: לכפר הנוער מאיר שפיה, שהוא דומה לכפר הירוק.

מוני עזורה: בשנת 2003-2004, כאשר הילד הגיע לכיתה ז', היתה לו בחירה בין אורט בנימינה לבין אורט בנימינה.

מוני עזורה: כלומר, לא היתה לו בחירה.

מוני עזורה: אנחנו כהורים אמרנו: "איפה הילד?

מוני עזורה: הילד רוצה שתהיה לו אלטרנטיבה.

מוני עזורה: אם הוא לא רוצה את אורט, לאיזה מקום הוא יוכל ללכת?" חיפשנו פתרון.

מוני עזורה: הילדים לא רצו ללכת לבית הספר "אורט בנימינה".

מוני עזורה: כהורים החלטנו להתאסף, ולנסות למצוא פתרון אלטרנטיבי בתוך זיכרון יעקוב או מחוץ לזיכרון יעקב.

מוני עזורה: כפר הנוער מאיר שפיה כיבד אותנו, ואמר שהוא פותח את שעריו אלינו.

מוני עזורה: נאלצנו להגיע לבג"צ, זכינו בבג"צ ו-80 הורים הכניסו אל ילדיהם לבית הספר מאיר שפיה.

מוני עזורה: מאז הם שם.

מוני עזורה: הילד סיים עכשיו כיתה י"ב.

מוני עזורה: במהלך השנים בהן אנחנו מלווים אותו למדנו מה זה נקרא אינטגרציה אמיתית, למדנו מה זה להיות עם ילדים מבתים הרוסים, שבאים אלינו לזיכרון יעקוב, לאליטיסטים, ונהנים.

מוני עזורה: זו היתה הגדולה של בית הספר.

מוני עזורה: ראינו את זה במקום שנקרא מסע ישראלי.

מוני עזורה: מסע ישראלי הוא מסע של כמה ימים, שבו יש עירוב בין ילדי הפנימייה לבין ילדי מופת וילדי זיכרון יעקוב, כאשר הם יוצאים לטיול בארץ ישראל.

מוני עזורה: נוצרו שם חברויות בין בנים ובנות ללא כל הבדל.

מוני עזורה: זו הגדולה של כפר נוער.

מוני עזורה: הם משכו את אותם ילדים מהפנימייה להצליח בבגרויות.

מוני עזורה: הם למדו ביחד לבגרויות אצלי בבית.

מוני עזורה: אתה ראית את אותם ילדים, שמגיעים מבתים הרוסים, אצלי בבית כאחד החברים ללא כל הבדל.

מוני עזורה: היום הילד שלי סיים כיתה י"ב, והילד הבא שלי נמצא בכיתה י' בכפר שפיה.

מוני עזורה: גם לו מלא חברים שהם ילדי פנימייה.

מוני עזורה: אין הבדל בכיתות, הם לומדים ביחד, הם נמצאים בחצר ביחד, הם לאורך כל היום ביחד.

מוני עזורה: עכשיו אנחנו רוצים להכניס לשם גם את הילדה.

מוני עזורה: אפשר לפתור את זה.

מוני עזורה: צריך לעודד את כפרי הנוער האלה, ולא להשאיר אותם למות עם ממוצע בגרות של 8%.

יוליה אובלבסקי: אני רוצה להוסיף עוד דבר בנוגע לכפר הירוק.

יוליה אובלבסקי: הלימודים שם הם באמת אינטגראליים.

יוליה אובלבסקי: אני גרה בפתח תקווה, בשכונה שאין בה חטיבה.

יוליה אובלבסקי: העניין של הסעות הוא מאוד חשוב.

יוליה אובלבסקי: החטיבה נמצאת במרחק נסיעה של שני אוטובוסים.

יוליה אובלבסקי: הילדה תצטרך לעשות את הדרך הזו לבד.

יוליה אובלבסקי: כרגע אין אפשרות כזו, ולא תהיה.

יוליה אובלבסקי: הילדה נדרסה לפני שנתיים על ידי רכב בפתח תקווה, והיא מפחדת לנסוע לבד.

יוליה אובלבסקי: בכפר הירוק יש הסעות ומסגרת של יום לימודים ארוך, וזה מאוד מתאים לנו.

יוליה אובלבסקי: אנחנו הורים שעובדים, וזה נותן לנו שקט פנימי כאשר אנחנו יודעים שהילדה שלנו נמצאת במקום בטוח, כאשר היא מגיעה לשם עם הסעות וחוזרת משם בהסעות.

יוליה אובלבסקי: בנוסף, ישנה גם מסגרת של ארוחות צהריים.

יוליה אובלבסקי: הרבה שנים היינו גרים ברמת הגולן, והגענו לאזור המרכז לפני כ-6 שנים.

יוליה אובלבסקי: חשוב מאוד להגיד, שיש שם באמת אינטגרציה, כי הולכים ללמוד שם ילדים מכל השכונות, מכל מיני מקומות בארץ.

יוליה אובלבסקי: בכפר הירוק בכל שנה עושים קייטנות קיץ.

יוליה אובלבסקי: הילדה היתה שם שנתיים, ומאז היא רוצה ללמוד רק שם.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: יש לנו כאן נציגה של ועד הורים של רזיאל.

עינת וילף: אנחנו מבלבלים בין שני הנושאים, ואני לא בטוחה שזה משרת את המטרה.

אלכס מילר: יש כאן סוגיה של בתוך העיר, ויש כאן סוגיה של מחוץ לעיר.

אלכס מילר: אי אפשר לנתק את הנושאים אחד מהשני כאשר מדברים על פתיחת אזורי רישום.

עינת וילף: אפשר.

עינת וילף: אפשר לדון בשאלה של בתי ספר ייחודיים – האם מוצדק אישורי לימודי חוץ.

עינת וילף: פתיחת אזורי רישום כמדיניות, זה שונה.

מוני עזורה: כולם נצמדים למילים "אזורי רישום".

ג'ני אזיה: אני באה לדבר על נושא של לימודי חוץ.

ג'ני אזיה: לפני כן, אני רוצה להתייחס לנושא שהועלה פה כאשר דיברו על פתיחת אזורי רישום – תחרותיות.

ג'ני אזיה: לא היתה תחרותיות, לא היו קמים לימודים מיוחדים, אם לא היה ואקום או דרישה של אנשים ללימודים טובים ואיכותיים.

ג'ני אזיה: אף אחד לא מקים כזו מסגרת אם אין דרישה.

ג'ני אזיה: היה ואקום, ולשם נשאבים.

ג'ני אזיה: לכן, אסור לבטל את הנושא של התחרותיות.

ג'ני אזיה: זה דבר שבא לעודד מצוינות, ולא להסכים עם בינוניות כדי שיהיה בין כולם שוויון.

ג'ני אזיה: מדינת ישראל זקוקה למצוינות, במיוחד בחינוך.

ג'ני אזיה: ילדי נמצא בגיל בו הנושא של אזורי רישום כבר לא רלוונטי.

ג'ני אזיה: הוא כבר בכיתה י"ב.

ג'ני אזיה: אני באה לדבר מתוך השטח ולספר על התוצאות, לטובת אותם אנשים שרק עכשיו נכנסים לתוך המערכת.

ג'ני אזיה: יש לי ילד שהוא בוגר מערכת חינוך עירונית, וילד שנמצא בכפר נוער.

ג'ני אזיה: ההבדל הוא מהותי.

ג'ני אזיה: ההתייעלות בעקבות התחרותיות.

ג'ני אזיה: הנושא של לימוד 6 שנתי, הוא דבר שהוא הכרח במערכת החינוך.

ג'ני אזיה: הילד מתחיל להתמקצע כבר בכיתה ז'.

ג'ני אזיה: הוא מגיע לכיתה י' מאוד בשל במגמות שהוא רוצה.

ג'ני אזיה: המורים מכירים את הילד, והילד מכיר את המערכת עצמה.

ג'ני אזיה: אני מדגישה את זה, כי כפרי הנוער מציעים את האפשרות הזו.

ג'ני אזיה: אני כמובן מצטרפת למה שנאמר קודם בנוגע למיזוג אוכלוסיות.

ג'ני אזיה: אכן באים ילדים בעייתיים מאוד מהפריפריה לפנימיות, והמיזוג הזה רק מעלה את היכולת שלהם.

אלכס מילר: הורה מכפר סילבר, בבקשה.

ניצן הורוביץ: יש לי בן שלומד בכפר סילבר, כאשר בני הבכור כבר בוגר הכפר.

ניצן הורוביץ: אני חייב להעיר, ששמעתי פה דברים שהם על גבול המקוממים.

ניצן הורוביץ: אם ראש רשות חושב, שכאשר נותנים לאנשים שלו אופציות הם בבלבלה, זה לא בסדר.

ניצן הורוביץ: אני מקווה מאוד, שראש הרשות שלי לא חושב עליי ככה.

ניצן הורוביץ: אני חושב, שגם לפטרונות יש גבול.

ניצן הורוביץ: אני רשמתי את שני ילדיי לכפר סילבר, אבל היה כל הזמן ערפל של התנהלות כאילו עקלתון.

ניצן הורוביץ: רישום ילד לבית ספר זו החלטה שיש לה היבט חינוכי כבד מאוד.

ניצן הורוביץ: לא מדובר במה נאכל בארוחת ערב.

ניצן הורוביץ: אנחנו צריכים להנחיל את זה לילדים.

ניצן הורוביץ: אם ישאלו אותי מה זה חינוך, זו דוגמא אישית.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להראות לילד שלי שאני הולך ישר, ואני מבקש מכם לתת לנו את האפשרות לעשות את זה בכבוד, בראש מורם, ולא בפתלתלות, במעקפים ובתחמנות.

ניצן הורוביץ: אנחנו רוצים לתת לילדים שלנו אפשרות ללימודים באווירה התואמת את הערכים שאנחנו מאמינים בהם.

ניצן הורוביץ: בכפר סילבר נותנים יום עבודה בשבוע, ובבתי הספר באשקלון לא נותנים זאת.

ניצן הורוביץ: אמנם אלה בתי ספר מצוינים, אבל אני רוצה שהוא יעבוד יום בשבוע.

ניצן הורוביץ: לי כהורה זה יותר חשוב מיום לימודים נוסף בשבוע.

ניצן הורוביץ: בנוסף, אני רוצה לומר שיש פה נוסחה מאוד בעייתית, בעיני, שחברים בה כל מיני גורמים: כסף, פוליטיקה, אגו ואינטרסים.

ניצן הורוביץ: בסוף מדובר בילדים.

ניצן הורוביץ: אני מבקש, להעביר את הילדים לצד שלנו – להיות גורם בנוסחה ולא התוצאה.

אלכס מילר: אני יכול לתת לך הסבר חלקי של הצד השני, של ראש העירייה.

אלכס מילר: תחשוב שאתה מנהל מערכת חינוך.

אלכס מילר: על כל ילד אתה מקבל תקציב, ולפי זה אתה צריך להתנהל.

אלכס מילר: נניח שיש לך כיתה ממש על הגבול.

אלכס מילר: כלומר, כל תלמיד שיוצא מהכיתה, הכיתה נסגרת וצריך לפזר את התלמידים בכיתות אחרות.

אלכס מילר: ראש עיר, שמשקיע בחינוך, שואף שיהיו לו כמה שיותר כיתות קטנות מבחינת מספר תלמידים.

אלכס מילר: כלומר, הוא צריך להביא אותם למינימום ולא למקסימום, ואז הוא משקיע בתשתיות ובכל מה שקשור למערכת החינוך.

אלכס מילר: ברגע שהילד שלך רוצה לעבור לבית ספר אחר בגלל כל מיני סיבות שציינת: יום עבודה בשבוע וכו', אתה מוציא אותו, הכיתה נסגרת וראש הרשות צריך לפזר את התלמידים בכיתות אחרות.

אלכס מילר: מה שקורה הוא שכל השאר הם אלה שנושאים בנטל.

אלכס מילר: הפתרון הוא פתרון של מי שצריך לממן.

אלכס מילר: ברגע שיש לך פחות ממה שהמדינה דורשת כמינימום בכיתה, מישהו צריך לממן את ההפרש.

אלכס מילר: כלומר, אתה מממן כיתה וירטואלית של כמה תלמידים שלא קיימים שם, וזה בשביל לשמור על מספר התלמידים שיקבלו את החינוך הטוב ביותר.

אלכס מילר: כולנו ראינו את החפיפה בין מספר תלמידים בכיתה לבין ההישגים של אותם התלמידים.

אלכס מילר: מישהו צריך לממן את זה.

אלכס מילר: זה מה שאומר הצד השני.

אלכס מילר: אלה ההשלכות שקורות כאשר אתה מוציא תלמיד מהכיתה.

אלכס מילר: מבחינתך, מה שחשוב הוא הילד שלך, אבל זה מה שחייב לעשות ראש העיר.

אלכס מילר: מתחיל בלגן בעיר: מה קורה עם כיתה שנסגרת וצריך לפזר את התלמידים בבית הספר לכיתות אחרות, כך שבמקום 25-30 ילדים בכיתה ישנם 32-40 תלמידים בכיתה.

אלכס מילר: לפעמים הוא גם לא יכול להרכיב כיתה, ואז מתחיל בלגן הרבה יותר גדול.

אלכס מילר: זו ההתנגשות בין הצדדים.

אלכס מילר: זה תמיד יהיה כך, אלא אם תהיה רפורמה שיודעת להתמודד עם המצבים מסוג זה.

אלכס מילר: היום הבחירה שעושה ראש העיר היא בחירה לפי שיקול לא טוב.

אלכס מילר: הוא אומר: את החלש אני אשחרר כי הוא מוריד את התוצאות, ואת החזק אני אשאיר.

אלכס מילר: זה השיקול היחיד שלו.

אלכס מילר: לכן, לא צריך להתפלא כאשר אנחנו רואים שחרור של כמה תלמידים.

אלכס מילר: אם תבחן את התוצאות של התלמידים האלו, אתה תראה שהתוצאות של המבחנים שלהם הן לא ברמה מאוד גבוהה.

אלכס מילר: את התלמידים עם התוצאות הגבוהות לא משחררים.

אלכס מילר: זה מה שקורה היום בשטח, ואת זה אפשר לעצור.

עינת וילף: אנשים כאן מדברים על חינוך למצוינות.

עינת וילף: חינוך למצוינות הוא חשוב, אך מה הקשר בינו לבין פתיחת אזורי רישום?

עינת וילף: זה ממש לא ברור.

עינת וילף: בגלל שלא הולכים בצורה ברורה ואומרים שיהיה בית ספר על אזורי או בית ספר יישובי, שיהיה מוקדש למצוינות ויהיו בחינות, יש כל מיני יצירים, כמו בתי ספר לאומנויות, ופתאום מתברר שיש קשר מופלא בין רקע סוציו-אקונומי ובין יכולת אומנותית.

עינת וילף: לכן, חינוך למצוינות זה דבר אחד, ויש להשקיע בו.

עינת וילף: בהחלט יש לבחון בתי ספר ייחודיים, על אזוריים-ארציים, שיעסקו אך ורק בחינוך למצוינות, אבל בין זה לבין פתיחת אזורי רישום יש הבדל גדול.

עינת וילף: צריך לשים לב מה הקשר בין כל המילים היפות, שכולנו מסכימים איתן, ובין התוכנית הזו.

אלכס מילר: אני אתן לך דוגמא.

אלכס מילר: הילד שלי בן 9 וחצי.

אלכס מילר: אני גיליתי שיש לו כישרון לספורט.

אלכס מילר: אני יודע שיש רק בית ספר אחד בארץ שמתמקד בזה.

אלכס מילר: אנחנו החלטנו, שזו צריכה להיות הדרך בחיים שלו.

אלכס מילר: היום אין לי אפשרות להעביר אותו לשם.

אלכס מילר: ראש העיר לא משחרר אותו, כי הוא מאבד תקציב, הוא סוגר כיתה וכו'.

אלכס מילר: זה השיקול של ראש העיר, וזה השיקול שלי כהורה.

עינת וילף: אם יש לנו בעיה של טיפוח ספורטאים צעירים בישראל, בואו נבדוק איך פותרים את הבעיה הזו.

עינת וילף: לוקחים בעיה אחת, ונותנים לה פתרון אחר.

עינת וילף: מה הקשר?

עינת וילף: אפשר לפתור בעיה נקודתית לא עם פטיש של 5 קילו.

אתי בנימין: בשנים האחרונות אנחנו עדים לפשיטת רגל של החינוך הציבורי.

אתי בנימין: כתוצאה מכך קמו כל מיני מסגרות פרטיות כאלה ואחרות, ואנחנו רואים הורים ותלמידים רבים שנוהרים אליהן.

אתי בנימין: במקום שמערכת החינוך תלך ותלמד מה מושך את אותם הורים וילדים לאותן מסגרות ציבוריות, היא עסוקה בכל מיני רפורמות כאלה ואחרות.

אתי בנימין: היא הפכה את הילדים שלנו לשפני ניסיונות בבתי הספר הציבוריים.

אתי בנימין: הילדים שלנו גם הפכו לבני ערובה בידיה: "אנחנו לא נשחרר את הילדים שלכם, אנחנו לא נאפשר לילדים שלכם ללמוד איפה שהם רוצים".

אתי בנימין: לא יכול להיות שהזכות של ההורים לבחור באיזו מסגרת הילד שלהם ילמד ובאיזו מגמה הילד שלהם ילמד, תיפגע.

אתי בנימין: זכותו של כל הורה לבחור איפה הוא רוצה שהילד שלו יילמד.

אתי בנימין: במקום לחזק את בתי הספר הציבוריים וללמוד מה מושך את הילדים בבתי הספר הפרטיים, אנחנו עסוקים בשטויות – אנחנו עסוקים בלמנוע מהילדים ללכת לבתי הספר אותם הם רוצים.

אתי בנימין: הנושא של העמקת פערים – זה לא קיים.

אתי בנימין: אני מכירה מאות מקרים של הורים, שהעדיפו לא לקנות דירה או לנסוע ברכב חדש, ולהכניס את הילד שלהם לאותו בית ספר פרטי, שנותן להם מענה, שנותן להם את החינוך הטוב ביותר עבור הילדים שלהם.

אתי בנימין: הם מוכנים לקחת הלוואות, משכנתאות, לממן את הלימודים של הילדים שלהם, להביא אותם למקום שהם רוצים ולא להשאיר אותם בבתי הספר הציבוריים.

אתי בנימין: אנחנו לא יכולים למנוע את זה מבעדם.

אתי בנימין: יתרה מזו, אני יודעת על בתי ספר פרטיים שכן מקבלים את הילדים ולא גובים מהם שכר לימוד גבוה ומסייעים להם.

אתי בנימין: אני מדברת על עולים חדשים, על ילדים ממשפחות סוציו-אקונומיות נמוכות.

אתי בנימין: כך למשל, האקדמיה לאומנויות בירושלים.

אתי בנימין: לפני שנה הכנסנו לשם ילדה, ובית הספר עזר לה במימון הנסיעות ולא גבה ממנה שכר לימוד.

אתי בנימין: אם משרד החינוך לא נותן פתרון לילדים ולהורים במסגרת החינוך הציבורי, הוא צריך לאפשר להורים לרשום את הילדים שלהם איפה שהם רוצים.

אתי בנימין: הילדים האלה הם לא בני ערובה.

טל אורן: אני גר בהוד השרון, ואני אב לילדה שנרשמה לכפר הירוק.

טל אורן: הבת שלי שמעה על בית הספר הזה מילדה מיישוב אחר, הלכה וקראה באינטרנט על בית הספר, עניינה אותנו, ואנחנו הלכנו איתה ליום עיון.

טל אורן: היא החליטה ששם היא רוצה ללמוד.

טל אורן: בהוד השרון, עד לשנה זו, ילדים שנרשמו לכפר הירוק קיבלו אישור לימודי חוץ.

טל אורן: השנה, באופן מוצהר, לאחר התארגנות של כל יישובי האזור, החליטו שלא לתת אישור לאף אחד.

טל אורן: מתעלמים מבקשות ספציפיות של ילדים מבתי ספר שונים.

טל אורן: אין התארגנות.

טל אורן: לא מדובר בחבר'ה.

טל אורן: אלה ילדים שמוכנים לקום מוקדם בבוקר ולחזור מאוחר אחר הצהריים, כי הם מוצאים שהמסגרת הזו, עם הסביבה הלימודית והחברתית שלה, מתאימה להם.

טל אורן: הרשויות המקומיות נתלות באיזשהו חוזר, שניתן לפרש אותו לכל כיוון.

מירב ישראלי: אל תיכנס לזה.

מירב ישראלי: זה נושא שתלוי ועומד בבית משפט.

טל אורן: אנחנו לא הגשנו אותו לבית משפט.

מירב ישראלי: אני לא יודעת מי הגיש את זה, אבל זה תלוי ועומד בבית משפט.

מירב ישראלי: אנחנו לא יכולים להיכנס פה לטיעונים המשפטיים ולחוק.

טל אורן: העיקרון הזה הוא משהו מאוד בסיסי, שיורד לחיים שלנו – עיקרון ההסתמכות.

טל אורן: זה לא עניין משפטי.

טל אורן: עד השנה זה ניתן, והשנה באופן גורף החליטו שלא, ונתלים באיזשהו גיבוי.

טל אורן: לא מדובר בכל ילדי הוד השרון.

טל אורן: מדובר במספר קטן של ילדים, וזה לא פוגע בשום דבר.

טל אורן: זה רק מתוך מאבק כללי, שהמניעים שלו לא ברורים.

אלכס מילר: אני רוצה לתת למנכ"ל להתייחס לכל מה שנאמר כאן, גם בנוגע לרפורמה וגם בנוגע ללימודי חוץ.

גידי ציפורי: אני נאלצתי למכור בית, לסגור קליניקה ולברוח מהעיר שבה אני גר, כי העיר החליטה שהיא לא נותנת לילד שלי ללמוד איפה שהוא רוצה.

גידי ציפורי: אני הייתי תושב ראש העין, כאשר הילד שלי בחר באופן עצמאי לחלוטין בבית ספר עלה רזיאל, מתוך עבודה באינטרנט, מתוך ההיכרות שלו עם מערכת החינוך בראש העין, לאחר שהוא היה ביום סיור בחטיבת הביניים וראה מה הם מציעים.

גידי ציפורי: העירייה לא טרחה ליידע אף אחד מהורי ראש העין, כיצד צריך להגיש בקשה.

גידי ציפורי: הילד החליט לבד, עזב את כל החברים שלו וקם כל יום בשעה 06:30 בבוקר כדי לנסוע לבית הספר.

גידי ציפורי: אנחנו מממנים את הלימודים.

גידי ציפורי: כתוצאה ממלחמה שמנוהלת, הגעתי למצב בו נאלצתי למכור את ביתי בראש העין, נאלצתי לסגור קליניקה וטרינרית שעבדה 19 שנה בראש העין, על מנת לאפשר לבן שלי ללמוד בבית ספר ממלכתי מוכר, בית ספר ממלכתי של מערכת החינוך במדינת ישראל.

גידי ציפורי: זה בית ספר למצוינות, שיש בו מגמות מיוחדות, שלא ניתנות בעיר שבו הילד חי.

אלכס מילר: אביך היה סגן שר הביטחון.

גידי ציפורי: אבי היה סגן שר הביטחון ושר התקשורת במדינת ישראל.

שמשון שושני: גם חבר כנסת, גם חבר האצ"ל ואסיר בקניה ואריתריאה.

שמשון שושני: אדוני היו"ר, זכותם היחידה של ההורים על פי החוק – ותתקן אותי היועצת המשפטית של הוועדה – היא לבחור לפני הכניסה לכיתה א' בין חינוך ממלכתי ובין חינוך ממלכתי דתי, או בית ספר מוכר שאינו רשמי בזרם החרדי.

שמשון שושני: זו זכותם של ההורים.

שמשון שושני: על פי החוק, ההורים אינם יכולים לקבוע היכן ילמדו ילדיהם על חשבון מדינת ישראל.

שמשון שושני: בינתיים, מיום חקיקת החוק הזה נשתנתה קצת המציאות החינוכית, וכל מיני רעיונות דמוקרטיים על זכות הבחירה עולים בקרב הורים, שרוצים לבחור בחינוך שנחשב בעיניהם חינוך טוב יותר.

שמשון שושני: החלטת הממשלה באה לומר להם: אנחנו רוצים להרחיב את מרחב חופש הנשימה והבחירה שלכם בתוך החינוך הממלכתי, בתוך החינוך הרשמי.

שמשון שושני: זה במקום הקביעה, שמי שנולד באזור מסוים, בשכונה מסוימת, ילמד כל חייו בשכונה הזו.

שמשון שושני: אם נולדת בשכונת מצוקה, אין לך זכות לעבור למקום אחר.

שמשון שושני: הרעיון שלנו אומר:

שמשון שושני: כן נפתח את העניין הזה, כן נאפשר לך.

שמשון שושני: אנחנו הבירוקרטים, האדמיניסטרטיביים, כי אזורי הרישום נקבעו מסיבות אדמיניסטרטיביות ולא מסיבות פדגוגיות.

שמשון שושני: כמי שעסק הרבה מאוד שנים בבקשות העברה של תלמידים, אני אומר לכם: הלב נשבר.

שמשון שושני: הנימוקים הבירוקרטים לשמירה על אזורי הרישום אינם מתחשבים בהרבה מאוד דברים.

שמשון שושני: היום אנחנו אומרים, שאנחנו לא רוצים להיות רק בירוקרטים במציאות של ישראל 2011, ואנחנו רוצים להרחיב בתוך החינוך הרשמי את אפשרויות הבחירה, שאינן קיימות על פי החוק, והכל במסגרת החוק, הכל במסגרת התקנות, הכל במסגרת בקשות העברה שיגישו הורים במסגרת החוק.

שמשון שושני: רשות מקומית שרוצה – תתמודד עם העניין הזה.

שמשון שושני: לא כל רשות מקומית דומה לחברתה.

שמשון שושני: לא מודל שיעבוד במקום אחד דומה למודל שיעבוד במקום שני.

שמשון שושני: מה שלא ניתן היום בכלל, אנחנו רוצים להרחיב במסגרת החינוך הרשמי.

שמשון שושני: ראה זה פלא, בספרות המקצועית יש חילוקי דעות מכאן ועד להודעה חדשה.

שמשון שושני: 50% יטענו שזה הפתרון האידיאלי לטיוב הישגים לימודיים וכל ההישגים הלימודיים השתפרו וקפצו ב-3 דרגות, ו-50% אחרים יטענו שזה אסון.

שמשון שושני: נער הייתי, גם בגרתי וגם זקנתי בתוך מערכת החינוך, ואני יכול לומר לכם: האמת תמיד נמצאת באמצע.

עינת וילף: אם חצי כך וחצי כך, אז למה לעשות את זה בכלל?

שמשון שושני: נתתי לכך הסבר כאשר את היית בחוץ.

שמשון שושני: אם היית נולדת בשכונת מצוקה, שם היית לומדת עד סוף ימי הלימודים שלך.

שמשון שושני: לא היו מאפשרים לך לצאת.

שמשון שושני: ראש העירייה לא היה מאשר בקשות העברה.

עינת וילף: צריך לטפל בבית הספר של כולם בשכונה הזו, ולא ב-10 תלמידים.

שמשון שושני: צריך לטפל בהכל, צריך לטפל בנושאים שונים, אבל אני אומר לך כמי שטיפל במאות אלפי בקשות העברה, שהלב נשבר וצריך לפתוח ולאפשר מרחב נשימה.

שמשון שושני: אם זה לא ייעשה, מכים את החלשים ומחזקים את החזקים.

שמשון שושני: העניין הזה מוכרח ללכת לקראת פתיחה.

עינת וילף: אז תיאבק במוכר שאינו רשמי.

עינת וילף: זה הבסיס של כל הצרות האלה.

שמשון שושני: אנחנו נאבקים במוכר שאינו רשמי, ועל פי ניסיוננו המקצועי זאת אחת הדרכים בין הדרכים המרובות שאנחנו נוקטים בהן.

שמשון שושני: אנחנו עוסקים גם בבתי ספר ייחודיים, בבתי ספר ניסויים, וצריך לבחון את השאלה: איך תאושרנה בקשות לימודי חוץ.

שמשון שושני: אני לא מכיר דבר כזה.

שמשון שושני: אני רוצה להתייחס לבקשות לימודי החוץ.

שמשון שושני: כל בקשה צריכה להישקל לגופה.

שמשון שושני: כמו שאמר היו"ר, יש מקרים בהם כיתה צריכה להיפתח או כיתה צריכה להיסגר.

שמשון שושני: אני רוצה לומר להורים שרשמו את ילדיהם בכיתה ז': בכיתה י' הכל פתוח.

קריאה: זה מאוחר.

שמשון שושני: אני לא הולך נגדך.

שמשון שושני: אני אומר: בכיתה י' הכל פתוח.

שמשון שושני: אם מישהו מתעקש ללמוד במקום אחר, בכיתה י' הכל פתוח.

שמשון שושני: גם על זה היה מאבק גדול.

שמשון שושני: עדיין יש רשויות מקומיות שלא מסכימות עם העניין.

שמשון שושני: אני לא מכיר מה זו דחייה גורפת של בקשות העברה.

שמשון שושני: יש זכות ערעור בפני מנהל מחוז, ואני חושב שכל מקרה צריך להישקל לגופו של עניין.

שמשון שושני: יש בעיה של תכנון חינוכי-אזורי, את מי מקבלים ואיזה השלכות חינוכיות-פדגוגיות יש לאישור של בקשה מסוימת.

שמשון שושני: אפשר להגיע עם העיריות והמועצות להבנות בנוגע לבתי הספר שצוינו כאן, להסכמים ולדיון משותף.

שמשון שושני: יש כל מיני אלטרנטיבות לגופו של עניין.

שמשון שושני: אני רוצה לסכם ולומר בצורה חד משמעית: הניסוי הזה צריך לתת הרבה מרחב נשימה להורים, הרבה שיתוף פעולה בין הקהילה ובין הרשות המקומית, ולהקפיד שתהיה הרחבת נשימה של הורים.

שמשון שושני: שתהיה להם לפחות התחושה.

שמשון שושני: ההיבטים הסובייקטיביים – ואת זה למדתי בכל שנותיי בחינוך – הם לא פחות חשובים מההיבטים האובייקטיביים.

שמשון שושני: אנחנו יכולים לבוא ולומר עד מחר בבוקר שבית ספר מסוים הוא טוב, אבל אם התחושה היא שזה בית ספר רע לא יעזור לאף אחד שום דבר.

עינת וילף: האם צריך להיכנע לזה?

שמשון שושני: כן.

שמשון שושני: צריך להתמודד גם עם ההיבטים הסובייקטיביים, ולהקנות את התחושות הנכונות.

שמשון שושני: הניסוי הזה – אני מקווה - הוא פריצת דרך בשינוי המצב הקיים.

אלכס מילר: מה בנוגע לתקציב הניסוי?

שמשון שושני: אנחנו לא יודעים, כי יהיו מודלים שונים.

שמשון שושני: התקציב הוא תקציב משרד החינוך ומשרד האוצר.

אלכס מילר: אני רוצה לסכם את הישיבה.

אלכס מילר: אני מעוניין לקיים ישיבה נפרדת בנושא של לימודי חוץ, כי אני חושב שהנושא הזה נמצא כמעט בכל מקום בישראל, וישנו חוסר אונים של המערכת להתמודד עם העניין הזה.

אלכס מילר: יש כמה פתרונות גם בנוגע לכפרי נוער.

אלכס מילר: אפשר לחשוב על סיפוח של כל המקומות האלה למועצות שונות, ולקיים סינרגיה בין המועצות כך שלא יהיה הפסד בתוך הרשויות המקומיות.

אלכס מילר: אפשר לעשות תקצוב נפרד.

אלכס מילר: אפשר לחשוב על אלף ואחד דברים, אבל אם הנושא הזה לא יהיה על סדר היום ויתעלמו מכך, המאבק שיהיה בין המערכת לבין ההורים יהיה מאבק נצחי.

אלכס מילר: אף אחד לא ינצח, ומי שנפגע אלה הילדים, שהם חלק מהמאבק היומיומי הזה בין רשויות המקומיות ובתי הספר.

אלכס מילר: לדעתי, זה לא מה שאנחנו רוצים לראות בתוך מערכת החינוך שלנו.

אלכס מילר: אדוני המנכ"ל, אני חושב שמתן אופציות בחירה להורים איפה ילדיהם ילמדו, זה דבר חשוב.

אלכס מילר: זה נותן אפשרות להתערב בחיי החינוך של המשפחה.

אלכס מילר: אי אפשר לומר: אתה שם, תישאר שם ותחכה עד שמתישהו מישהו יבוא וישנה את המצב הסוציו-אקונומי של השכונה שלך.

אלכס מילר: היום אפשר להשפיע, להיות מעורב, ובסופו של דבר המערכת תצליח להעביר אותך לאן שאתה רוצה.

אלכס מילר: לדעתי, זה דבר חיובי.

אלכס מילר: חה"כ וילף, אני לא רואה רע בכך.

אלכס מילר: כל אחד מאיתנו היה רוצה לראות במדינת ישראל מקומות שהם זהים אחד לשני, בלי שכונות מצוקה ושכונות יוקרה, אבל צריך לחיות במציאות.

עינת וילף: אני לא מתווכחת עם המציאות.

עינת וילף: אני מתווכחת עם הפתרון.

אלכס מילר: הפתרון שנראה כרגע הוא מתן אפשרויות.

אלכס מילר: אין ספק, שהמאבק יומיומי, שכבר 60 שנה מדינת ישראל רוצה להוביל, הוא מאבק במצב הסוציו-אקונומי.

אלכס מילר: אם לא הצלחנו לעשות את זה במשך 60 שנה, לא נצליח לעשות את זה תוך שנה-שנתיים.

אלכס מילר: חייבים לתת פתרון בתוך השכונות האלה, כי אחרת זה לא יעבוד.

אלכס מילר: גם בנוגע ללימודי חוץ - מדינה שרוצה להצליח בתחומים מסוימים, חייבת לאפשר ייחודיות: ספורט, אומנות, שירה, קליעה וכו'.

אלכס מילר: אני הייתי גר במקום, שבו בכל מקום היה בית ספר ייחודי לשחייה.

אלכס מילר: שם לא היתה בעיה.

אלכס מילר: המציאות שלנו היא שונה.

אלכס מילר: אין לנו בכל בית ספר בריכה ואולם ספורט, ויש הורים שלא מעוניינים שהילדים שלהם יפתחו קריירה בספורט, קריירה אומנותית או קריירה ביחסי חוץ או משפטים ומעניין אותם מה שבית הספר שלהם נותן.

אלכס מילר: אנחנו חייבים ליצור ייחודיות, כי אחרת כולם יהיו באותו קו.

עינת וילף: אין ויכוח על הצורך בבתי ספר ייחודיים.

אלכס מילר: צריך לפתח ייחודיות.

אלכס מילר: אם אנחנו מדינה שמובילה בחקלאות, צריך ללמוד.

אלכס מילר: נניח שאני גר בתל אביב והילד שלי מתחבר לחקלאות.

אלכס מילר: בתל אביב אין בתי ספר בתחום הזה, ולכן חייבת להיות בחירה וגמישות.

אלכס מילר: גם ראשי רשויות חייבים להבין את זה, כי גם הם יכולים לפתח דברים אחרים, כך שילדים אחרים יבואו לשם.

עופר בן אליעזר: בנוגע לייחודיות, אין מישהו אחד שיחלוק עליך.

עופר בן אליעזר: כולם יסכימו איתך.

אלכס מילר: אני מתכוון לקיים ישיבה נוספת על כל הנושא של לימודי חוץ.

אלכס מילר: אני מקווה שבמשרד החינוך יקיימו דיון ביחד עם השלטון המקומי, כדי לבדוק מה קורה היום בשטח מבחינת התזוזה של התלמידים, על מנת לראות האם גם שם אפשר לעשות פיילוט שיהיה מסוכם עם ראשי הרשויות, שיוכלו לפתוח את הדלתות וללמוד מכל מה שקורה מסביבם.

אלכס מילר: מצד אחד המדינה נותנת אישור לעבודה של בתי הספר האלה, הם עובדים ומקבלים רישיון ותקציב, אבל מצד שני מי שרוצה ללמוד שם מתמודד עם קשיים מאוד גדולים.

אלכס מילר: אני חושב, שאפשר לעשות סינרגיה.

אלכס מילר: אפשר למצוא פתרון ולהגיע לסיכומים.

אלכס מילר: כמו שאני רואה, זה בדרך הנכונה בנוגע לפתיחת אזורי רישום בתוך העיר.

אלכס מילר: לדעתי, אפשר לקחת מודלים שונים מרחבי העולם ולהתאים אותם ללימודי חוץ.

אלכס מילר: יובל, אני מבקש שתביא מחקר בנושא של לימודי חוץ במדינות אחרות בעולם.

אלכס מילר: קח כמה מדינות, שאנחנו יכולים לקחת מהן דוגמא.

אלכס מילר: יכול להיות שאנחנו יכולים ללמוד מאחרים.

אלכס מילר: אנחנו רוצים חינוך טוב לילדנו.

אלכס מילר: תודה רבה, הישיבה נעולה.