ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 414, 2011-05-24 10:30

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם, אנחנו פותחים ישיבת ועדת חינוך.

אלכס מילר: אנחנו ממשיכים בסדר היום.

אלכס מילר: בשתי הישיבות הקרובות אנחנו נתעסק באמנות עולים.

אלכס מילר: הכנסת מארחת השבוע תערוכה של תמונות מגלריות שונות שבעצם מצביעים על הפעילות של העולים בעניין האמנות בישראל ועל כך אנחנו מברכים.

אלכס מילר: אני עשיתי בעצם את התערוכה, כוועדה, וגם את הישיבות האלו, מכמה סיבות.

אלכס מילר: קודם כל, אני חושב שבאמת הגיע הזמן שלא רק על-ידי הפעילות המבורכת שלכם, של האמנים, הציבור בישראל יהיה חשוף לתרומת

אלכס מילר: כם וליופי וליצירה שלכם, אלא גם שבכנסת ישראל, שמארחת כאן מדי שבוע תערוכות שונות, תהיה גם התייחסות לנושא החשוב הזה וגם לאור אותן התבטאויות שהיו לאחרונה ונמצאת כאן אתנו שרת הקליטה, חברת הכנסת סופה לנדבר, שמכירה בעצם את העולם הזה, כרשות המבצעת וכמובן כפעילה שנים רבות בתחום העולים, גם נמצאת אתנו כאן חברת הכנסת ליה שמטוב, שהיתה רק לא מזמן יושבת ראש ועדת הקליטה שגם היא מעורבת מאוד בכל תחום העולים ואני גם אתייחס לאותן התבטאויות שהיו לאחרונה על-ידי בכירים במדינה, מכל מיני סיבות, שהתייחסו לנושא של העלייה וניסו לצבוע את זה באור מאוד בעייתי מבחינתנו, לפחות כך אני חושב, ואני חושב שדווקא פעילות מסוג זה מצביעה על טעות של אותם אנשים שמנסים לתקוף את הנושא של העלייה מזווית שהיא זווית חשוכה ומבחינתנו, כאשר אנחנו מעלים את הסוגיות האלו ומצביעים על תרומתם של העולים בתרבות, באמנות, במדעים, ובכל הנושאים האחרים, זה בעצם חושף את העולם הזה לכלל הציבור בישראל וזה, לדעתי, גם תפקידנו, כחברי כנסת שמכירים את העולם הזה, שמבינים את העולם הזה ושגם יודעים לחשוף אותו לכלל הציבור.

אלכס מילר: אנחנו נתחיל קודם כל, לדעתי, ממך גברתי השרה, שבעצם משרדך הוא המשרד מטעם הרשות המבצעת, האחראי על הפעילות השוטפת, לתמיכה באמנים העולים והפעילות השוטפת של המשרד ואחר-כך אנחנו גם נשמע את האמנים עצמם ונמשיך בדיון.

סופה לנדבר: אני לא ממליצה כלום, הם ידברו ואחר-כך אני.

סופה לנדבר: אני נמצאת אתך עד הסוף.

סופה לנדבר: באתי כדי לברך אותך על היוזמה.

אלכס מילר: בבקשה, רבותיי.

אלכס מילר: לא נמסרה לי רשימת דוברים, אז נתחיל באופן ספונטאני.

אלכס מילר: בבקשה.

אלכס מילר: רבותיי, אני אכוון אתכם.

אלכס מילר: קודם כל, מה שאנחנו מעוניינים לשמוע, את הסיפור האישי שלכם, זה דבר ראשון.

אלכס מילר: דבר שני, נשמח גם להבין מכם איך, מבחינתכם, אתם רואים ומכירים את העולם הזה כאן בארץ, את הקשיים אולי שאיתם אתם מתמודדים, איפה אתם רואים יכולת שלנו לסייע, כרשות המחוקקת, לקידום.

סופה לנדבר: ולציין, בבקשה, את הסיוע של משרד הקליטה.

אלכס מילר: איפה אנחנו יכולים לסייע, איפה אנחנו יכולים לעזור ובאופן כללי, איך אתם מרגישים מבחינת החשיפה של היצירה שלכם לכלל הציבור, איפה אתם מרגישים באמת, איזה ציבור אתם רואים שהיו בגלריות שלכם, מי מגיע לראות ואני חושב שכך אנחנו נוכל להבין את התמונה המלאה ממה שקורה בעולם שלכם.

אלכס מילר: בבקשה.

אלכסנדר גנלין: אתמול מלאו 20 שנה לעלייתי ארצה.

אלכסנדר גנלין: קיבלתי המלצה לעשות קורס גרפיקה למחשב, הפכתי לאיש מחשב.

אלכסנדר גנלין: ועבדתי במשרדים שונים.

אלכסנדר גנלין: כך אני נכנסתי לציבור הישראלי פה בארץ.

אלכסנדר גנלין: זה ממש היתה קליטה, אפשר להגיד, פחות או יותר מוצלחת.

אלכסנדר גנלין: גם עשיתי קורס בבצלאל, בשנת 93, חצי שנה לאקדמאים.

אלכסנדר גנלין: זה גם עזר מאוד.

אלכסנדר גנלין: אז אני עשיתי מה שאמור כל אמן לעשות.

אלכסנדר גנלין: אם הוא כבר הגיע, אני חושב שהוא צריך לעשות קפיצה בתוך המים.

אלכסנדר גנלין: עבדתי במשרד פרסום, אז גם שטפתי מוח, ואחר-כך אני עבדתי עם עולים מאנגליה, וממשיך לעבוד.

אלכסנדר גנלין: אז עזבתי את כל הדברים הקטנים שהבאתי לפה, זאת אומרת הטעם הרוסי שרציתי לשחרר ממני.

אלכסנדר גנלין: אז אני עכשיו עדיין עם רגל אחת בתרבות האקדמית והרגל השנייה כבר בארץ.

אלכסנדר גנלין: לפני כמעט 12 שנה אני פתחתי עסק וכמעט תשע שנים אני בעל גלריה ביפו העתיקה.

אלכסנדר גנלין: זה לא קל, להיות בעל גלריה זה ממש לא קל ואני יודע שבירושלים מקבלים הרבה עזרה מהעירייה.

אלכסנדר גנלין: בתל-אביב מקבלים ארנונה לתשלום, כרגיל.

אלכסנדר גנלין: אבל ממשיכים.

אלכסנדר גנלין: אני רציתי לעשות פרויקטים משותפים, וזה מה שאני עושה.

אלכסנדר גנלין: מה שאני קיבלתי פעם, לפני 30 שנה ברוסיה, כשהייתי צעיר, תערוכות וממש עזרה ממשלתית, אני גם רציתי לעזור לאמנים פה ולא כולם עוברים את הקליטה בקלות.

אלכסנדר גנלין: אז זה כן, כבר כמה שנים אני עובד עם משרד הקליטה.

אלכסנדר גנלין: בהתחלה אני זוכר, אני התחלתי בפרויקטים בגלריה דיזנגוף, אסתר המלכה 6, ועכשיו אני כמה שנים עושה אלבומים, תערוכות, פסטיבלים.

אלכסנדר גנלין: אז יש כמה עבודות, אלבומים בדרך, וכשאני בא לתערוכה ואני רואה קטלוגים ואלבומים, 90% זה שאני עשיתי.

אלכסנדר גנלין: בזכות זאת שבזמן הנכון עשיתי את הקורסים.

אלכס מילר: אתה מבחינתך טוען שבעצם בתל-אביב אתה מתקשה מבחינת התמיכה של העיר עצמה, של הרשות המקומית.

אלכסנדר גנלין: כן, זה חסר.

אלכסנדר גנלין: חסר מקום כמו בירושלים, יש בית אות המוצר.

אלכס מילר: כמה מצגות יש לך בגלריה?

אלכס מילר: כמה תמונות?

אלכסנדר גנלין: כמה תמונות?

אלכסנדר גנלין: יש הרבה, אבל זה לא נוח.

אלכסנדר גנלין: אני גם חייב לעבוד שם, לצייר.

אלכסנדר גנלין: גם עושה גרפיקה, וזה גם מחסן וגם מקלחון ומטבח.

אלכסנדר גנלין: זה חדר אחד.

אלכסנדר גנלין: כמו שולחן בפנים.

אלכס מילר: אז אתה בעצם מצביע כרגע אך ורק על הנושא של עיריית תל-אביב, שבעצם מבחינתך, היה חשוב אם גם הם היו לוקחים חלק בסיוע ובעזרה.

אלכס מילר: OK.

אלכס מילר: כן, גברתי, בבקשה.

אנה זרניצקי: ראשית כל, ברצוני להודות למארגני התערוכה ובשיתוף פעולה של הציירים ואנשים שעשו תערוכה ועוזרים לאנשים חדשים ורצינו להגיד תורה רבה, שזה גם חשוב לכל צייר לעשות תערוכה במקום כזה ופה בארץ יש עבודת אמנים מקצועיים בישראל, שיש יותר מ- 100 ציירים, רוב הציירים הרוסים שמדברים ברוסית, ואנחנו כל הזמן עושים תערוכות בכל מיני מקומות.

אנה זרניצקי: זה לא קל לפעמים, אבל אנחנו עושים כמה שאנחנו יכולים.

אנה זרניצקי: זה מה שרציתי להגיד.

אלכס מילר: איפה הגלריה שלך?

אנה זרניצקי: אני עובדת עם כמה גלריות.

אנה זרניצקי: גם פה בארץ, ביפו העתיקה יש שתי גלריות שאני עובדת, בירושלים, בקנדה, בפראג, בצ'כיה.

אנה זרניצקי: בכמה מקומות.

אלכס מילר: בואי נתמקד כרגע בארץ.

אלכס מילר: איפה את רואה בעצם את הנוחיות הרבה יותר, באיזו עיר, איפה את מרגישה, הרי את נמצאת בקשר עם הגלריות, הם בסופו של דבר צריכים להציג את התמונות שלך והציבור מגיע ומסתכל.

אלכס מילר: איפה בעצם, אם אפשר לקרוא לבירת האמנות העולים, איפה את יכולה להצביע?

אנה זרניצקי: זה לא קל להחליט איזה מקום יותר עובד.

אנה זרניצקי: לעולים החדשים דווקא אין כל-כך הרבה מקומות שהם יכולים להשתתף.

אנה זרניצקי: זה לא קל.

אלכס מילר: ומי לדעתך, הציבור שנחשף יותר?

אנה זרניצקי: אני פה יושב ראש של אגודת האמנים, יכולה להגיד שיש לנו באגודה הרבה ציירים פנסיונרים, יש ציירים שלא עובדים במקצוע שלהם, לדוגמה.

אנה זרניצקי: אז זה ככה.

אלכס מילר: הציבור שהם לא עולים, הם גם נחשפים לאמנות שלכם?

אלכס מילר: זאת אומרת, מי הציבור שלדע

אלכס מילר: ת

אלכס מילר: כם ככה עובר בגלריות ומסתכל, אני לא יודע אם קונה בכלל.

אנה זרניצקי: כל בן-אדם, כל צייר כאילו לבד עושה, רוב הזמן.

אלכס מילר: זאת אומרת, היום החשיפה היא כללית, אי-אפשר להגיד שזה רק איזה שהוא עולם סגור, נכון?

אנה זרניצקי: כן.

אנה זרניצקי: יש לנו גם כמה פרויקטים ויש פרויקט שאנחנו עושים שקשור לשגאל וגם רוצים שאולי יהיה פה במקום גם כן.

אנה זרניצקי: ועוד יש לנו משהו חדש, באמנות שלנו, שזה טוב שיש אצלנו באגודה גלינה פדורסקה, שהיא עשתה עבודה מאוד מאוד קשה שנים, זה ספר שיהיה גדול מאוד, על 80 ציירים, שהגיעו מהארץ, מההתחלה, ממארק שגאל, עד ציירים שעכשיו משתתפים, אני חושבת שזה יהיה מאוד מאוד חשוב, שכך אפשר בספר אחד לראות ממש אמנות ישראלית.

אלכס מילר: OK.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: גברתי, בבקשה.

סמדר מסינג: אני מייצגת פרויקט שתומך בתעסוקה של נשים אתיופיות באמנות, בנושא של רקמה ופיסול.

סמדר מסינג: שם הפרויקט זה אלמז, הוא נמצא בלוד.

סמדר מסינג: הוא מעסיק עשר נשים בתפירה, זאת אומרת, בשכר יומי, הן מקבלות שכר חודשי ויש לנו עוד 100 נשים בבתים, שאנחנו מעסיקים אותן פר רקמה.

סמדר מסינג: זאת אומרת, נשים שזאת העבודה והתעסוקה היחידה שהן יכולות לעשות והן באות פעם בשבוע למפעל, מקבלות רקמה, מחזירות את זה.

סמדר מסינג: הפרויקט שלנו עושה דברים מאוד מאוד יפים, ברמה מאוד מאוד גבוהה.

סמדר מסינג: אנחנו מוכרים את העבודות שלנו בגלריות, במוזיאון תל-אביב, במוזיאון הארץ.

סמדר מסינג: אפשר לבוא לבקר אותנו במפעל בלוד.

סמדר מסינג: יש לנו גם חנות בתל-אביב.

סמדר מסינג: אנחנו ראינו, עד היום אנחנו נהנים מתמיכה מממשלתית שהולכת ויורדת, בשנים האחרונות כבר ממש התמיכה היא מזערית.

סמדר מסינג: אנחנו היינו מצפים ליותר ממשרדי הממשלה, גם גוף אפילו כמו הכנסת, שיכיר בנו, שיבוא יותר לקראתנו בעניין הזה של הצגת העבודות, קניית עבודות, אפילו קניית מתנות למשרדי ממשלה, לחגים, ולכל מיני פרויקטים.

סמדר מסינג: אני יודעת שיש פה איזה פרויקט יפה בכנסת של קניית עבודות מאמנים.

סמדר מסינג: העבודות שלנו הן עבודות בממדים מאוד גדולים, רקמות מאוד מאוד גדולות שיכולות לדעתי להתאים מאוד לגם לחדרי הכנסת וגם לכל מיני משרדי ממשלה.

סמדר מסינג: אני הייתי מצפה יותר בעניין הזה, של עזרה ותמיכה לאו דווקא כספית, אלא בהצגת העבודות, בחשיפה, בקניית עבודות מאיתנו ועל-ידי זה אנחנו גם נשפר את מצבנו וגם נוכל לתת תעסוקה ליותר עובדות אתיופיות.

סמדר מסינג: יש פה את אביבה רחמים, שהיא גם מנהלת את המתפרה, היא תספר לכם גם על העלייה וגם קצת על הקשיים.

אלכס מילר: בבקשה, אביבה.

אלכס מילר: תספרי לנו קצת על עצמך, מתי הגעת, איך נקלטת ומה לדעתך, מה חשוב ועל איזה בעיות, אם את מצביעה, אז חשוב שתעלי אותן כך שאנחנו אולי נוכל גם בעתיד לנסות ולסייע ולעזור ולדחוף את הסוגיות האלו.

אביבה רחמים: קודם כל, שלום לכם.

אביבה רחמים: נעים לי להכיר אתכם ואני מודה לאלה שהזמינו אותנו להגיע למקום הזה, זה כבוד גדול.

אביבה רחמים: אני עליתי ב- 1981, דרך סודאן, במבצע משה, כמעט לפני משה, אני נשואה פלוס שלושה, אמנית, אמנות מסורתית של העדה האתיופית.

אביבה רחמים: יש את המפעל הגדול זה מעסיק את העדה.

אביבה רחמים: היו הרבה תמיכות, היום כל התמיכות ירדו, יש לנו רק תמיכה אחת והיו לנו המון המון עובדות, היום קצת ירדו והייתי רוצה שבמפעל, אלה העובדות הביתיות תמיד קיימות, כשיש יותר הזמנות, קניות, מכירות, אז הן גדלות.

אביבה רחמים: כשיש פחות, אז הן יורדות.

אביבה רחמים: הייתי רוצה שיגדלו וגם שיהיו לנו הרבה עובדות במפעל, שיירבו, שיעבדו בכבוד, שיתפרנסו בכבוד, לשמור את המסורת.

אביבה רחמים: זה מה שהייתי רוצה שיהיה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: כן, רבותיי, בבקשה, אדוני.

לאוניד פדרול: אני מודה לכל הנוכחים וליוזמי הוועדה על ההזדמנות לשאת דברים בפניכם.

לאוניד פדרול: אני עוסק באמנות הצילום, באופן מקצועי.

לאוניד פדרול: 20 שנה אני חי בארץ ועומד בראש מחלקת הצילום במוזיאון ארץ ישראל.

לאוניד פדרול: בשנת 2007, יחד עם סוכנות הפקות קרקובסקיה, יזמנו את הפרויקט הראשון מסוגו בישראל, פסטיבל ארצי לצילום אמנותי בקרב עולים בישראל בעין חדשה.

לאוניד פדרול: הפסטיבל מתקיים בתמיכת המשרד לקליטת עלייה, מיוחס לקליטת אמנים עולים, משרד התרבות והספורט ואני מודה על כך.

לאוניד פדרול: מדובר בפסטיבל צילום אמנותי בקרב אמנים עולים ללא מטרת רווח, הוא מתקיים מדי שנה, זו השנה החמישית.

לאוניד פדרול: הנושא המרכזי של התערוכה הוא מדינת ישראל מנקודת מבטם של אמנים עולים.

לאוניד פדרול: הצלמים המשתתפים בו מציגים את ארץ ישראל לא רק מטכניקות צילום מגוונות, אלא גם כן מזוויות ראיה ייחודיות רק להם, בתור עולים מהמדינות השונות, ברחבי העולם.

לאוניד פדרול: הפסטיבל מעניק לצלמים הזדמנות להציג את עבודותיהם מפני הקהל הרחב ללא דמי השתתפות ולקבל קטלוג עם עבודותיהם, זה מסייע רבות בקידומם המקצועי.

לאוניד פדרול: שילוב הניסיון האמנותי הקודם של העולים עם המציאות החדשה שאליה הם נחשפו בארץ מוסיפה נופך מיוחד לתערוכה וניתן לזהות בה את סימניהם של רב גוניות בתרבות הישראלית ובדו שיח האמנותי המתקיים בה.

לאוניד פדרול: כולי תקווה שפסטיבל חשוב זה יהפוך למסורת שנתית קבועה וימשיך לזכות לתמיכה רחבה יותר בהמשך.

לאוניד פדרול: כמו-כן, במשך חמש שנים, מוצגת תערוכתי צלה של ירושלים בתמיכת משרד החוץ ברחבי העולם ועד כה הוצגה בין היתר במוסקבה, בנגקוק, קופנהגן ובמינסק.

לאוניד פדרול: זכיתי להכרת תודה משגרירויות על תרומת התערוכה לתדמיתה של ישראל ולתיירות.

לאוניד פדרול: יחד עם זאת, למרות ההצלחות בתחום אמנות הצילום, ישנם גם קשיים רבים.

לאוניד פדרול: מדובר באמנות צעירה יחסית בארץ, אשר התפתחה במהלך 20 השנים האחרונות עם העלייה מכל רחבי העולם.

לאוניד פדרול: לכן, לא קיימת תמיכה מספקת לאמנים המקצועיים בתחום זה.

לאוניד פדרול: רבים אינם מודעים לכך שהצילום האמנותי הנו התחום הקשה ביותר בצילום ולכן נוטים להמעיט מערכו.

לאוניד פדרול: אני מקווה כי בעזרת

לאוניד פדרול: כם דבר זה ישתנה בעתיד.

לאוניד פדרול: כמנהל פסטיבל ישראל בעת החדשה, יצא לי להכיר צלמים עולים מוכשרים מאוד.

לאוניד פדרול: אם אמנים אלו יזכו לתמיכה מספקת, צילומיהם מתעדים את ישראל באופן אמנותי, יישארו לדורות הבאים ויהיו מקור לגאווה לאומית.

לאוניד פדרול: בהזדמנות זו ארצה להזמינכם לתערוכתי ערים מים אשר פתוחה עד סוף יוני במוזיאון לאמנות רוסית ברמת-גן.

לאוניד פדרול: אני מודה שנית למשרד לקליטת העלייה, לשרת הקליטה והעלייה סופה לנדבר, לקלאודיה כץ, לרשנו ליברמן, למרכז לקליטת אמנם עולים ולמשרד התרבות והספורט על התמיכה במשך השנים האלו.

לאוניד פדרול: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: טוב, אנחנו, גברתי, את רוצה עכשיו?

אלכס מילר: בבקשה.

סופה לנדבר: קודם כל, ברכות לך, יושב ראש הוועדה, על היוזמה המבורכת לעשות ישיבה ולכבד אמנים עולים ולהזמין אותם לכנסת ישראל.

סופה לנדבר: אני גם רוצה לברך את חברי הכנסת, חבר הכנסת מולה, את חברת הכנסת מרינה סולודקין והאמנים, בפרט לכל אחד.

שלמה מולה: חברת הכנסת ליה שמטוב פה מסתתרת.

סופה לנדבר: חברת הכנסת ליה שמטוב, יושבת ראש ועדת העלייה והקליטה בדימוס, שעשתה עבודה נהדרת במשך כמעט שנתיים.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד שאנחנו מקרוב כולנו מכירים מה העלייה הזאת במשך 20 שנה עשתה, תרמה למדינת ישראל.

סופה לנדבר: רק אתמול אנחנו ציינו כאן, בוועדה, בוועדה אחרת, בוועדת עלייה וקליטה 20 שנה למבצע שלמה, למבצע שהביא לכאן 15,000 יוצאי אתיופיה.

סופה לנדבר: אנחנו בשנה שעברה חגגנו בכל ההזדמנויות וציינו 20 שנה לעלייה המאסיבית של מיליון איש שהגיעו למדינת ישראל.

סופה לנדבר: מיותר להגיד שבעצם גם אתה אתמול חגגת, היום?

סופה לנדבר: אתמול?

סופה לנדבר: 20 שנה מאז שהגעת למדינת ישראל ואני מברכת אותך, אם כך.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד שמיותר, אלכס, לציין את תרומתה הענקית של העלייה של מיליון פלוס אנשים שהגיעו למדינת ישראל.

סופה לנדבר: מסה שאני תמיד אומרת, לא רק מסה דמוגרפית, זה מסה שאתה התעשרה מדינת ישראל ואמנים עולים זה חלק או דף מיוחד בכל ההיסטוריה הזאת של 20 שנה.

סופה לנדבר: אנחנו, במשרד הקליטה, עושים הרבה כדי לקלוט את כלל העולים ובמיוחד אמנים עולים.

סופה לנדבר: אני מכירה את הדרך ואני מכירה את הקשיים ואני צריכה להגיד שמאז שאני נכנסתי לתפקיד, כאשר מגיעים ללשכה ודרך הפרוזדור של משרד הקליטה יש לנו תמיד תערוכות.

סופה לנדבר: אנחנו עשינו תערוכה לאמנים, לנשים.

סופה לנדבר: אנחנו עכשיו בני מנשה מציגים אצלנו את האמנות שלהם ובכלל, אני חושבת שחברי הכנסת יסכימו אתי שהאמנים העולים הביאו אתם גם גוון, גם שינוי תפישה תרבותית במדינת ישראל.

סופה לנדבר: אני חושבת שאתם יודעים שהמשרד לקליטת עלייה, אנחנו עובדים בכמה זרועות.

סופה לנדבר: אנחנו עוזרים לחוגים שמארגנים אמנים עולים, אנחנו דרך ועדת ארבעה תומכים באמנים עולים ישירות.

סופה לנדבר: אנחנו עובדים עם עיריות, תודה חבר הכנסת מולה, אנחנו עובדים עם העיריות וישירות העיריות תמכו ויתמכו באמנים עולים, יכול להיות שבסדר גודל שהעירייה מעדיפה, אבל זה גם אחת מהדרכים.

סופה לנדבר: אני מכירה את הקשיים.

סופה לנדבר: יחד עם זאת, אני מציינת שקליטה של האמנים היתה מוצלחת בגלל שמהרגע הראשון, הם התחילו, המשיכו את הפעילות שעשו שם ואתה מכיר את הקשיים ואנחנו כולנו מכירים את הקשיים ואני מאמינה שהיום בוועדה שלך, אתה פותח את הדף ואנחנו נמשיך עם תערוכות ואנחנו עברנו כאן בכנסת וראינו את התערוכה הנהדרת ואני מאמינה שאנחנו גם בעולם של שגאל, נוכל לקבל את האמנים ולדבר על ספר שבדרך ואני חושבת שנזמין גם את כלל חברי הכנסת.

סופה לנדבר: יש להם מה ללמוד, יש להם מה לראות.

סופה לנדבר: אני חושבת שיכול להיות שעל אמנות לא מדברים כשיווק, אבל מה אפשר לעשות, שחלק של האמנים חייבים בעצמם לעשות שיווק לאמנות שלהם, ובגלל זה צריכים להזמין את כלל הציבור ולחשוב משהו חדש או חדשני, איך אנחנו ממשיכים לעזור, לא רק דרך משרד הקליטה, גם דרך כנסת ישראל ודרך הוועדות השונות.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד שאנחנו כולנו מכירים סיפורים והיסטוריה של כמה אמנים שעד שהם הצליחו כאן במדינה, בקילוגרמים קנו את האמנות שלהם ואני מכירה כאלו שהתעשרו על זה מאוד מאוד מאוד.

סופה לנדבר: אבל אני רוצה להגיד קודם כל תודה שבאתם, תודה שהצלחתם כאן ותמשיכו ואנחנו היינו ונהיה יחד אתכם.

סופה לנדבר: מה שתלוי בי ובמשרד לקליטת העלייה, אנחנו נמשיך לתמוך עד כמה שנוכל, אנחנו נלווה אתכם כמו שעשינו קודם ואני רוצה רק לברך ולהגיד לך, אלכס, תודה רבה, לחברי הכנסת שעבורם זה לא מילה גסה, אמנים עולים זה חלק ופרק של העלייה במשך שנים שהגיעו למדינת ישראל וגם לברך אתכם.

סופה לנדבר: לברך אתכם ולהגיד תודה רבה.

סופה לנדבר: תודה רבה.

סופה לנדבר: תצליחו ואם אנחנו, מה שאנחנו נוכל לעשות, אנחנו נמשיך לעשות לכל עולה, לעולה אמן בפרט, בגלל שאת הדרך של האמנים העולים אני מכירה.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

שלמה מולה: אדוני, היושב-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת ואורחים נכבדים, תודה שבאתם.

שלמה מולה: האמת היא, בדרך-כלל בפעילויות שמשרד הקליטה עושה, אין לנו פריבילגיה אפילו להיות קואליציה ואופוזיציה.

שלמה מולה: כמעט לא קיים, לא טוב שיהיה קיים.

שלמה מולה: אם אפילו המוזמנים ייראו את היושבים כאן, חברי הכנסת, כמעט כולנו אפשר להגיד עולים חדשים.

שלמה מולה: וכל אלה, כולל שרת הקליטה.

שלמה מולה: לכן, אין לנו באמת פריבילגיה באמת להתנגח אחד עם השני, אלא לחזק האחד את השני כמה שניתן וגם כדי להשיג משאבים שהמשרד בעיקר, משרד הקליטה, זקוק לו.

שלמה מולה: אבל האמת היא, הגיבורים הגדולים של העלייה ובאמת האנשים היושבים כאן, אמנים, מדענים, ויש איזה שהיא קלישאה שמדברים כמה שהעלייה מברית המועצות ומאתיופיה בכלל ב- 20, 24 השנים האחרונות, תרמה תרומה אדירה לדמוגרפיה.

שלמה מולה: זאת אומרת, התרומה הדמוגראפית היא חשובה, אבל משום מה לא מדברים למשל על התרומה הסגולית של האמנים עולים, לתרבות, ובוודאי ובוודאי למדע.

אלכס מילר: אני אגיד לך, חבר הכנסת מולה, אתה יודע למה?

אלכס מילר: כי אז הם יצטרכו להכיר בזה שלפני שהיתה עלייה, לא היו כל-כך תרבותיים או משהו.

שלמה מולה: לא לא לא לא, אני לא, להפך, להפך.

שלמה מולה: אני לא, לא חושב.

שלמה מולה: גם לפני כן יכולים לבוא ולהגיד, גם היתה, היו עולים.

שלמה מולה: עזוב, זה לא הוויכוח.

שלמה מולה: אבל אנחנו מדברים בעצם על ערך מוסף של העולים בעצם בתרומה שלהם לחברה הישראלית וכן הלאה.

שלמה מולה: נכון, בהתחלה כשהמדינה קמה, אנחנו לא היינו כאן, רובנו כולל אני ומרינה וגם אתה, היתה תחושה.

מרינה סולודקין: לא נולדנו כאן, שנינו.

מרינה סולודקין: זה ברור.

שלמה מולה: היתה תפישה של כור היתוך.

שלמה מולה: זאת אומרת, כל אחד ישאיר את העולם שלו ואת התרבות שלו, את האמנות שלו, את כל מה שבא אתו, שם נבנה איזה ישראלי חדש, משהו חדש ואז זה בעצם לוקחים, אולי משהו שכל אחד גדל אתו ובא אתו, וזה היה קשה.

שלמה מולה: אבל כשאתה לוקח בעצם אתה רוצה לבנות חברה ואתה, להפך, ואנחנו רוצים שאמנות והתרבות והציור והעולים הביאו אתם, יהיה חלק מפסיפס של החברה הישראלית, חלק מהמתנה שהעולים הביאו אתם, לחברה הישראלית.

שלמה מולה: זה הדבר החשוב ביותר.

שלמה מולה: ולכן, אני רק, כל מה שיש לנו לומר לכם, באמת להעלות על נס את מה שאתם עושים, לפעמים גם זה קשה לכם כי זה עולה הרבה כסף, המדינה לא תמיד, אפילו הבירוקרטיה, כמה שהיא הורגת באמת ומייאשת באמת את האנשים, גם כאשר באים ורוצים לעזור ובאמת, אביבה, אני קורא לה אביבצ'קי, אנחנו גדלנו מאותו הכפר ואנחנו בני פחות או יותר אותו הגיל שבאתיופיה אני מכיר אותה, ואני מכיר את מפעל אלמז למשל, אחד, באמת, מי שילך להסתובב במה שמפעל אלמז למשל עושים, ולא יודעים, מאידך למשל, יש ארגון שנקרא, איפה שהיה באתיופיה נקולג', מייצרים אמנות באתיופיה ומוכרים את זה בארצות-הברית, מוכרים את זה ביוקר.

שלמה מולה: דווקא כאשר יש פה אוצר ייחודי, מאוד מעניין, דרך אגב, אפילו מבחינה ויזואלית לראות את זה, כמה שזה יפה, שמנסים לבוא ולהגיד – תתמכו כמה שזה היה קשה ובאמת, כל מה שיש לי לומר לכם, לברך אותך, אדוני היושב-ראש על קיום הדיון ואנחנו נהיה לרשותכם וכל מי שעובר פה, רואה במסדרון אפילו את התמונות כמה שזה יפה.

שלמה מולה: אני מאוד מצטער, אפילו בדיון על זה משתתפים רק, כי אנחנו מובן מאליו, גם שרת הקליטה, גם חברי הכנסת, מובן מאליו שאנחנו באנו משם וחבל שמה שנקרא הח"כים הוותיקים, או הצברים שלא באו גם להזדהות גם להשמיע.

שלמה מולה: אבל טוב, אין לנו הרבה מה להגיד.

שלמה מולה: תודה רבה לכם.

אלכס מילר: לפחות אנחנו יודעים שהם הולכים לוועדת כספים, הם עוברים דרך אמנות העולים.

שלמה מולה: כן, זה גם נכון.

אלכס מילר: הפרופורציות שלהם אולי קצת משתנות, לפני שהם הולכים להצביע.

שלמה מולה: זה נכון.

שלמה מולה: כן.

אלכס מילר: תודה, חבר הכנסת מולה.

אלכס מילר: חברת הכנסת ליה שמטוב, בבקשה, גברתי.

ליה שמטוב: תודה ליושב ראש הוועדה, לאלכס מילר על היוזמה של הוועדה ובכלל היום אמנות בכנסת ובאמת, אנחנו היום מציינים בכנסת את היום הזה ואומרים ומזדהים אתכם ואומרים לכם תודה.

ליה שמטוב: לארץ הגיעו אמנים לא רק מברית המועצות אלא מכל המדינות כי ישראל היא מדינה קולטת עלייה וכמו שאומרים, אם לא הגיעו עם פסנתר ולא עם כינור, זאת אומרת הוא אמן, או צייר או צלם או שחקן, פה אומרים לי.

ליה שמטוב: וזה באמת תרומה גדולה למדינה.

ליה שמטוב: אבל אני כיושבת ראש הוועדה לעלייה וקליטה לשעבר, קיבלתי פניות מאמנים וביקרתי בערים וראיתי את הגלריות של האמנים ומקומות איפה אנשים מציירים וגם מלמדים וגם מנסים למכור את העבודות שלהם וזה לפעמים במקלטים, בלי טיפת אור, וגם המקלטים האלה שלפעמים עיריות או מועצות נותנים את זה לאמנים, מתברר שבכלל בשנים האחרונות המקלטים האלה, אי-אפשר היה סתם לתת וזה גם היו צריכים להשכיר את זה והיום אמנים בכמה ערים, קיבלו חשבוניות של 14 ו- 12 אלף שקל, לשלם עבור המקום הזה וזה כואב הלב ואני הסתכלתי על כל זה והרבה לא יכולה לעשות, הרבה לא יכולה לעזור בזה, רק את המכתבים שכתבתי לראשי הערים וביקשתי לפטור את האמנים מהתשלום.

ליה שמטוב: כשביקרתי בערים, אני גם ראיתי את האנשים שעוסקים בזה, יש אנשים שחולים, פשוט זה התחביב שלהם, שהם מוכנים לעשות הכל בשביל זה וככה זה רואים.

ליה שמטוב: רואים, כשעושים כל מיני פרויקטים בערים, ראיתי בחיפה את התצוגה של אמנים עולים, והם עשו את זה על שפת הים ועשו, העירייה השתתפה בזה ועשו גם את המכירה וגם תוך זה עשו עוד כמה פרויקטים מסביב.

ליה שמטוב: זאת אומרת, זה יוזמה של האנשים גם פרטיים וגם את המקומיים, היוזמה של האנשים שהם פשוט אוהבים את זה ומוכנים לתת הכל וזה בהרבה פעמים, עם ההפסד שלהם.

ליה שמטוב: לישראל הגיעו כל-כך הרבה תרבויות שדרך התרבויות האלה אפשר להגיד שאפשר לשנות את פני החברה שלנו, בה אנחנו חיים ואפשר את זה לראות גם בתצוגה שהיום בכנסת.

ליה שמטוב: אני ביקרתי בתל-אביב לא מזמן, בתערוכה של עולים, אפשר להגיד עולים ולא עולים.

ליה שמטוב: ילדים שהגיעו לארץ בגיל צעיר וכבר למדו את האמנות פה בארץ, וגם ילדים שנולדו כבר בארץ, אבל ההורים הם עולים ובתמונות אפשר היה לראות שהם כבר ישראלים, אבל עדיין התרבות מהמקום איפה שהם נולדו.

ליה שמטוב: ראיתי למשל חיילת שהיא חיילת שהיא כבר פה בארץ, אבל בכל זאת עם העניבה כמו בצופים, זאת אומרת, היא זוכרת את עצמה כשהיא היתה בגיל 12, 13, עדיין איך היא היתה בברית המועצות והיום היא חיילת, היא כבר ישראלית.

ליה שמטוב: אני רוצה להודות לכם, שוב, ולהודות לשרת הקליטה, לחברי הכנסת, שעושים הכל למען האמנות.

ליה שמטוב: אני חושבת שצריכים לעשות הרבה יותר.

אלכס מילר: תודה גברתי.

אלכס מילר: לפני שאני עובר כאן לחברת הכנסת מרינה סולודקין, אני רק רוצה לברך את אורחינו כאן בוועדת החינוך הנמצאים כאן איתנו, נציגים שהגיעו מדנמרק ומאיטליה, מר ז'אן גז'ל, We welcome you in our Knesset, in our committee of Education, נשיא האוניברסיטה לברטאו אודינה באיטליה, פינה ראסו, ואנחנו כמובן מברכים אתכם בכנסת ישראל, ברוכים הבאים, תהנו מהישיבה.

אלכס מילר: אנחנו מציינים כאן היום, אם אפשר לתרגם למען האורחים, אנחנו מציינים כאן היום יום אמנות עולים, על תרומתם של העולים לתרבות בישראל וכמובן העיר המארחת, מודיעין, ברכות על הפעילות המבורכת הזאת.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה, גברתי.

מרינה סולודקין: אז קודם כל לך ותודה לשרה שהגיעו כדי לציין את 20 שנה לאמנים עולים ולאמנות שהביאו.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שעשיתם לנו חג בגלל שהתערוכה שם, רואים את האיכות שלא הרבה פעמים רואים במקומות האחרים וחבל מאוד שלא רואים גם את המחירים, בגלל שחלק מהדברים מאוד מאוד טובים.

מרינה סולודקין: חסר לי משהו כאן.

מרינה סולודקין: קודם כל, חברי כנסת שנולדו בארץ.

מרינה סולודקין: זה דבר אחד.

מרינה סולודקין: דבר שני, שרת התרבות.

אלכס מילר: מרינה, אני אגיד לך.

אלכס מילר: קודם כל, שרת התרבות, אנחנו עובדים לפי השיטה, כמו שאת מכירה את ועדות הכנסת, משרד התרבות נמצא כאן.

אלכס מילר: אנחנו תיאמנו את הישיבה הזאת עם שרת הקליטה.

מרינה סולודקין: לא, אני אגיד את המילים הטובות לשרת התרבות, שהיא חברה.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שבמקרים מסוימים עולים נכים, אני פונה לשרת התרבות והיא עוזרת אבל כללי לחשוב שאנחנו לא רק קיבוץ גלויות, אנחנו קיבוץ תרבויות ואיזה תרבויות, לתפארת של מדינת ישראל.

מרינה סולודקין: בראייה כללית ואסטרטגיה איך המדינה יכולה לעודד, לא למכור, בטח.

מרינה סולודקין: אתם מוכרים.

מרינה סולודקין: אבל לעשות אולי שיווק, אולי פרסום, אולי סביב זה חיים תרבותיים.

מרינה סולודקין: את זה אין וחבל מאוד.

מרינה סולודקין: אני אומרת לכם תודה ומאחלת לכם הצלחה ואנחנו כאן כולנו בכנסת, ומוכנים, אם יש הצעות מה לעשות.

מרינה סולודקין: בגלל שאנחנו יכולים לפנות גם לממשלה, גם לשרים, לסופה ובמשרד הקליטה, יש מחלקות ואגפים של אמנויות ועידוד אמנים עולים.

מרינה סולודקין: לצערי הרב, במשרדים האחרים, כשהעולים כבר ותיקים, אין מחלקות כאלה.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: משרד התרבות, בבקשה.

אלכס מילר: סקירה קצרה על העניין הזה, נשמח לקבל מכם.

אלכס מילר: המגרש שלכם, איפה הדברים עומדים.

נילי כהן: אני ממינהל התרבות.

נילי כהן: יש לנו פעילות רבה בתחום הזה, אבל הואיל והמושב הזה מדבר על אמנות פלסטית, יש כאן אתי הקולגה שמטפלת במיוחד בתחום הזה והיא תיתן סקירה.

אלכס מילר: בבקשה.

שלומית נמליך: אני יועצת במחלקה למוזיאונים ואמנות פלסטית במינהל התרבות במשרד התרבות והספורט.

שלומית נמליך: המשרד שלנו לא מטפל ישירות באמנים, אלא בגופים כמו גלריות וחללי תצוגה, שבחלקם מוצגים בהחלט, מציגים הרבה אמנים שנולדו ברוסיה.

שלומית נמליך: חלקם הגיעו לכאן כילדים, וגדלו ולמדו במוסדות בבתי-ספר מובילים לאמנות והתפתחו והשתלבו באופן טבעי מאוד בעולם האמנות הישראלית.

שלומית נמליך: הם מדברים כבר בשפה עדכנית, הם מעורים בחברה ובתרבות.

שלומית נמליך: מה שכן, יש אצלנו מסלולים של תמיכה בפרסים לעידוד גם של אמנים צעירים, גם של אמנים ומורים, פרויקט אמן מורה, שעליו תדבר ד"ר נעמי יפה, אחריי, וגם אמן בקהילה, פרויקט אמן בקהילה.

שלומית נמליך: אמן צעיר זה אמן צעיר, כמו שכן הוא, וביניהם זכה למשל יאן קמחי, אמן בן 38 שעלה מצ'כוסלובקיה.

שלומית נמליך: יש ז'וזף דדון מאופקים, שעלה ממרוקו.

שלומית נמליך: יש אלהם רוקני שעלתה מאיראן והיא נבחרה גם לייצג אותנו בסיטה בפריז.

שלומית נמליך: ישנה רימה ארסלנוב שקיבלה פרס משרד התרבות לאמן בקהילה בשנת 2010, סמיון בלו פיינרו, שעלה מרומניה, וזכה בפרסים רבים במשרד התרבות, עשה תערוכות יחיד ופרס אמן בקהילה בשנת 2010.

שלומית נמליך: אמן בקהילה, הפרויקט הזה, הוא פרויקט מאוד מיוחד, זה אמן שיושב בתוך הקהילה ועובד בשעות אחר-הצהריים בדרך-כלל, גם עם ילדים, לפעמים גם עם מבוגרים, ומביא תחומים חדשים של פעילות לקהילה מחוץ לחינוך הפורמאלי.

שלומית נמליך: יורי כץ, שזכה באמן הצעיר.

אלכס מילר: שאלה להבהרה.

אלכס מילר: מה התקציב של המשרד לתמיכה בגלריות ברחבי הארץ, אם יש כזה.

שלומית נמליך: לגלריות בכלל?

שלומית נמליך: למעלה משלושה וחצי מיליון.

אלכס מילר: מי שמבקש בקשת תמיכה, זה הגלריה או האמנים?

אלכס מילר: איך זה עובד?

שלומית נמליך: לא, זה בפירוש הגלריה ויש תנאי סף לכניסה לתמיכה כזאת.

שלומית נמליך: חייב להיות אוצר, אוצר מקצועי בגלריה, היא חייבת להיות פתוחה לציבור בשעות, מספר שעות מסוים בשבוע, לפחות עשר שעות.

אלכס מילר: אז אני כבר מבקש איזה שהיא בקשה מטעם הוועדה, שתנסו לבדוק.

אלכס מילר: כי אתם שומעים כאן שחלק מהאמנים, חלק גדול מהאמנים מציגים את התמונות שלהם בגלריות שונות בארץ ואנחנו רואים שלגלריות כבר יש גם זהות, זאת אומרת מסוימת.

אלכס מילר: זאת אומרת, רוב התמונות שם ורוב היצירה שם, היא באה מאנשים שאולי מבחינתנו הם עולים, אבל יכול להיות בפורמאלית, הם כבר לא העולים עצמם.

אלכס מילר: זאת אומרת, אולי הם עלו לכאן לפני 20 שנה.

אלכס מילר: הרי מובן לכולנו שאדם שעלה לפני 20 שנה, אין לו שום אפשרות נגיד לקבל תמיכה ממשרד הקליטה.

אלכס מילר: משרד הקליטה גם כן עובד לפי המנגנון שהחוק קבע.

אלכס מילר: אבל הראייה הכללית מצביעה על כך שגלריה כזאת או אחרת מזוהה עם איזה שהיא אמנות שבאה נגיד ממזרח אירופה או שבאה מאתיופיה, או שבאה מאירופה, נגיד צרפת.

סופה לנדבר: זה יותר קל לשאול, בתוך חצי מיליון, כמה במספר, אנשים, מקבלים.

סופה לנדבר: או כמה גלריות מקבלות את התמיכה?

שלומית נמליך: כמה גלריות?

נילי כהן: 35.

סופה לנדבר: כמה מתוכם יש עולים חדשים?

אלכס מילר: אתם מכירים את הגלריות שבעצם מוצגות כאן?

אלכס מילר: לא מכירים אותם?

סופה לנדבר: אפשר לנחש שאין גלריות של עולים.

שלומית נמליך: לא, מדובר בגלריות ציבוריות שהן לא למטרות רווח ואני חושבת שאלה שמוצגים כאן הם כן.

אלכס מילר: אני מציע דבר כזה.

אלכס מילר: קודם כל, צריך להבין את המנגנון.

אלכס מילר: עד כמה הגלריות, אותן הגלריות הציבוריות שמדברים עליהן.

אלכס מילר: תראו, אני מציע דבר כזה.

אלכס מילר: אני מציע, גברתי השרה.

אלכס מילר: אנחנו פה מצאנו את עצמנו בין איזה שהוא מצב שניתן פה באמת לסייע, זה רק עניין של מודעות.

אלכס מילר: אני מציע שמשרד הקליטה יעביר למשרד התרבות את רשימת הגלריות שהם מתעסקים בעצם באמנות עולים, אפילו אם אותן גלריות או אותם אמנים כבר לא נחשבים לפי הקריטריונים שלכם, של המשרד, כעולים, אבל עדיין אני בטוח שהרי אנחנו עשינו תיאומים כאן מבחינת המוזמנים ואת כל מי שנמצא כאן או כל מה שנמצא כאן אנחנו קיבלנו מכם, אז אני מציע למשרד התרבות, משרד הקליטה יעביר לכם את הרשימה, אנחנו מבקשים מכם באמת, תראו, אין היום בעיה לאנשים, בואו נגיד שנולדו כאן, והם חלק מהמערכת והם מבינים איך בעצם להתמודד עם הבירוקרטיה של המערכת, לבוא ולפנות כי הם עובדים לפי מנגנונים שהם בעצם חיים אותם כאן.

אלכס מילר: אנשים שעלו לכאן, הם אפילו לא מכירים שיש את המנגנונים האלה.

אלכס מילר: בשביל זה אנחנו מבקשים מכם שאתם תהיו בעצם היוזמים עם סיוע קטן לפחות, משותף, בין שני המשרדים, אם יש אפשרות ובדקתם שאותן גלריות הם עומדים בקריטריונים שלכם, פשוט הם לא כל-כך יודעים איך להגיש את הבקשות או שיכול להיות שכדאי להם לפנות לגלריות ציבוריות שמקבלים תמיכה ולשתף אתם פעולה.

אלכס מילר: כי אנחנו באמת רוצים לסייע ואין יותר מדי מקורות למדינה מאיפה הם יקבלו את הסיוע שלכם, זה או אתם או משרד הקליטה.

אלכס מילר: משרד הקליטה מוגבל מבחינת השנים שאנשים נמצאים בארץ, אתם מבחינתכם, ברגע שהם מסיימים את הטיפול, אתם בעצם מקבלים את האנשים האלה להמשך טיפול, הם כבר לא עולים בהגדרה.

מרינה סולודקין: אלכס, יש לי שאלה על הפרויקט השני כי זה נשמע מאוד מעניין.

אלכס מילר: תכף.

אלכס מילר: רגע.

אלכס מילר: אני פשוט רוצה שאנחנו נסיים עם זה ואז נמשיך.

אלכס מילר: אז בואו נגיד זה חלק מהסיכומים שלנו, שאתם תהיו מתואמים מבחינת הרשימה ולבדוק איפה אתם יכולים לסייע מבחינת הגלריות והאמנים.

אלכס מילר: זה בנושא הזה.

אלכס מילר: יש עוד משהו שאתם רוצים להוסיף?

אלכס מילר: משרד התרבות?

אלכס מילר: כן, בבקשה.

נעמי יפה: שלום.

נעמי יפה: אני נעמי יפה ממשרד החינוך.

נעמי יפה: אני מפקחת שמרכזת את לימודי האמנות במערכת החינוך.

נעמי יפה: אחד הדברים היפים לראות מתלמידים שבאו מארצות שונות, עלו לארץ בגילאים שונים, זה הביטוי בבחינת הבגרות בסדנה של עבודות שמציגות זיכרון מהבית, עבודות שמציגות את המסע מאתיופיה לארץ, מיצבים, עבודות מאוד מאוד מעניינות ואנחנו מאוד מטפחים את היכולת של התלמיד בחטיבה העליונה להביע בדרכי מבע שונים, במדיה שונים, את החוויות שלו ואת ההתנסויות שלו וזה חלק מבחינת הבגרות ובתערוכות שמתקיימות ברשויות או בבתי הספר וגם ברמה הארצית שאנחנו מקיימים במשרד החינוך בתל-אביב במבואה, אפשר לראות את העבודות של התלמידים.

נעמי יפה: כשהיתה העלייה הגדולה מרוסיה, היו הרבה מאוד אמנים שרצו להורות אמנות במערכת החינוך ואז קיימנו במכללות השונות התאמה להוראת אמנות בארץ.

נעמי יפה: כיום הם משתלבים באופן לגמרי אותנטי בתוך מערכת החינוך.

נעמי יפה: פעילות שיש לנו משותפת למשרד החינוך ומשרד התרבות זה אמן מורה, זה אמנים שמציגים את מועמדותם ונכנסים לתוך מערכת החינוך, בדרך-כלל לבתי-ספר שלא מתקיימים שם לימודי אמנות.

נעמי יפה: המטרה היא שהאמן יביא את אמנותו לקבוצת התלמידים, בדרך-כלל חטיבת ביניים, חטיבה עליונה, בתקווה שתהיה השפעה של אותו אמן להכנסת אמנות באופן מסודר לתוך תוכנית הלימודים בבית-הספר.

נעמי יפה: במסגרת הזאת משתתפים כעשרה, 12 אמנים, ובמקומות מסוימים, כתוצאה מהכניסה של האמנים, התחילו ללמד אמנות או בחטיבת הביניים או בחטיבה העליונה ובזה אנחנו רואים הישג מאוד מאוד גדול ומעודדים את האמן לשנה שנייה, שמאפשרת לו גם עבודה בתוך בית-הספר וגם התפנות ליצירה שלו.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: כן, חברת הכנסת סולודקין, רצית לשאול משהו.

מרינה סולודקין: אז קודם כל, זה מאוד מעניין מה שאתם מספרים על פרויקטים מיוחדים של המשרד.

מרינה סולודקין: אני מאוד מתעניינת, אמן בקהילה.

מרינה סולודקין: אני מבינה שיש תמיכה של המשרד לאמן בקהילה, אז בקיצור, תגידו לנו מהם תנאי הסף ואיך זה עובד.

עידית עמיחי: אם יורשה לי, אני מתנצלת על האיחור.

עידית עמיחי: אני מנהלת המחלקה למוזיאונים ולאמנות פלסטית במשרד התרבות.

עידית עמיחי: אני רוצה להמשיך את דבריה של נעמי יפה שפרויקט אמן מורה שהוא דומה מאוד לאמן בקהילה.

עידית עמיחי: משרד התרבות החליט השנה להגדיל את התמיכה ולהרחיב את הכמות ויש לנו השנה 15 אמנים שיהיו, יעבדו בבתי-ספר, ותשעה אמנים שיעבדו בקהילות השונות.

עידית עמיחי: לגבי תנאי הסף, לשאלתך, חברת הכנסת סולודקין.

עידית עמיחי: תנאי הסף הם קודם כל שהאמנים יהיו אמנים טובים, מצטיינים, שיגישו הצעה חינוכית קהילתית ראויה, שהמקום יהיה מקום שזקוק.

עידית עמיחי: יושבת ועדה ואנחנו לא מסתכלים אם הוא עולה חדש, אני מודה.

עידית עמיחי: אבל זה אני רוצה לומר, שלפני הדיון, שלומית ואני קיימנו מספר ראיונות עם מספר עולים חדשים, אמנים ושאלנו אותם על הקשיים.

עידית עמיחי: אמנים צעירים שעלו לפני עשר שנים וזכו להכרה, כך אני מכירה אותם, כי למשל, שלומית לא הזכירה, יש אמנית בשם אנה ים, בת 30, שמקבלת אצלנו פרס ביום שישי הקרוב, אמנית וידיאו מאוד מוכשרת.

עידית עמיחי: באמת הם אמרו שהקשיים הם רבים אבל הקשיים האלו תורמים להם בסך-הכל, למוטיבים אחרים, לעבודות יותר טעונות.

עידית עמיחי: הם לא היו רוצים שיסווגו אותם כאמנים עולים, הם אמרו שבבתי-הספר הגבוהים בצלאל, מוסררה.

אלכס מילר: בן-אדם שמשלמים לו משכורת נמוכה זה לא אומר שהוא יעבוד יותר קשה כדי שיעלו לו את המשכורת.

עידית עמיחי: לא היו רוצים להיקרא אמן עולה.

עידית עמיחי: היא אומרת – אני, את רוסיה אני שמה בעבודות שלי, בצילומים, את הגעגועים לבית, את הזרות, את הקשיים, כל זה מגיע לאמנות.

עידית עמיחי: אני לא הייתי רוצה את הסטיגמה הזאת, אני אמן עולה ולכן אני זוכה להכרה.

סופה לנדבר: סליחה, אני חושבת שזה מוזר שכאן בוועדה בכלל את מבטאה את הדברים האלו.

סופה לנדבר: מדינת ישראל קיבלה על מגש הכסף עלייה מבורכת שהשפיעה על המון דברים, על האמנות בפרט, על התרבות בפרט.

עידית עמיחי: בהחלט.

סופה לנדבר: ובמשרד התרבות, אחרי שאנחנו במשרד הקליטה לא יכולים לטפל, לפי המנדט שלנו, עשר שנים, אנחנו כן, אחרי זה – לא.

סופה לנדבר: אני לא חושבת שמישהו מהאמנים שנמצא כאן ונתקל עם קשיים רבים, אנשים מוכשרים ביותר, שפשוט המדינה התברכה בגלל שהם הגיעו למדינת ישראל, צריכים לפתוח להם במשרד התרבות מסלול נפרד בגלל שקשה להם, לא פשוט להם, זה רמה גבוהה ביותר, אבל הם לא מכירים את המנטאליות והם לא מכירים את הדרכים שיש במשרד התרבות ואז משרד התרבות צריך ליזום יחד אתנו, אני מסכימה, אנחנו נמסור את כל הרשימות, אנחנו נבנה את הקשר, אבל חבל פשוט שהם לא מקבלים את התמיכה.

סופה לנדבר: איך יכול להיות שבכל חצי מיליון, אין גלריה אחת של עולים שהגיעו או מאתיופיה או מרוסיה, אלו שהגיעו ב- 20 השנים האחרונות.

עידית עמיחי: אולי לא הובנתי.

עידית עמיחי: בוודאי שאנחנו רוצים לעודד, אנחנו מברכים על העושר התרבותי שהביאה העלייה, אין ספק שהיא תרמה מאוד לגיבוש התרבות בישראל.

עידית עמיחי: אני אומר רק שיש הרבה אמנים שהשתלבו במערכת הקיימת, זכו להכרה והצלחה.

עידית עמיחי: אותם אמנים שעובדים בגלריות, אם הן לא גלריות מסחריות, משרד התרבות בהחלט יכול לתמוך בהם, הוא לא בערוץ של התקנה המסוימת, יש לנו תקנה של תרבות בקהילה ויש גם, כל אמן שיש, ואני פונה אליכם, כל אמן שיש לו איזה שהיא בעיה, יש לכם את הכתובת במשרד התרבות לפנות למחלקה לאמנות פלסטית, לא היה אמן שפנה אלי ולא ניסיתי לסייע לו.

עידית עמיחי: לא תמיד בהצלחה .

אלכס מילר: כמה אנשים מונה המחלקה שלכם?

אלכס מילר: רק את?

שלומית נמליך: זאת שאלה שלא כדאי לשאול אותנו, זה שאלה כואבת.

עידית עמיחי: שלומית היא יועצת ענייני מוזיאונים ואני ביקשתי ממנה להחליף אותי, אנחנו מחלקה מאוד קטנה.

אלכס מילר: OK.

עידית עמיחי: יש תקציבן ואני.

אלכס מילר: אנחנו את הנישה הזאת הבנו.

רינת גל און: אני רוצה גם להגיד כמה מילים.

אלכס מילר: בבקשה.

רינת גל און: תודה.

רינת גל און: אני רינת גל און ואני מנכ"ל חברת תרבות לישראל.

רינת גל און: תרבות לישראל היא חברה שנתמכת במלואה על-ידי משרד התרבות ומשרד התרבות הקים אותה ביחד עם ההסתדרות הציונית העולמית במטרה לסייע להפצת אמנות שקיימת, אמנות איכותית לרחבי הפריפריה.

רינת גל און: אז ראשית, אני רוצה לנצל את ההזדמנות, אני תכף אסביר במה אנחנו עוסקים, אבל אני רוצה באמת לנצל את ההזדמנות ולפנות באמצעותכם, לכל האמנים העולים, אנחנו עובדים עם המון אמנים עולים והמון גופים נתמכים וגופים רשמיים של אמנים עולים.

רינת גל און: אבל כמו שאני רואה כאן, אנחנו לא מגיעים לכל העולים.

רינת גל און: אני פונה אליכם שתהיו שגרירים שלנו הלאה, ותפנו את האמנים אלינו.

רינת גל און: אני אשמח לתת את הפרטים למי שרוצה, שיפנו אלינו ואנחנו, מה שאנחנו עושים, זה מסייעים לכם, האמנים היוצרים, להגיע אל הפריפריה.

רינת גל און: אנחנו עוזרים בתקציבים מאוד גדולים וגם בפרויקטים.

אלכס מילר: לא, אני מציע שקודם כל אתם תעבירו את הפרטים שלכם למשרד הקליטה.

אלכס מילר: כי הם גם המרכז הראשי בעצם של כל הפעילות אם היה לנו איזה שהוא ארגון כללי של אמנים עולים בארץ, שהיה מייצג את כולם, אז אולי הם יכלו לבוא ולעשות את החשיפה של העניין הזה.

אלכס מילר: בגלל שאין פה איזה משהו מאורגן, אני מציע שמשרד הקליטה, ברגע שהוא מרכז את כל הדברים האלו ויש להם את ההפניות שהם יכולים לפנות וגם אתם מהם מקבלים כל מיני נתונים אם יש צורך ואם יש איזה שהוא משבר סביב הגלריה או סביב אמן כזה או אחר, שהוא ממש על הקשקש, אז אני חושב שדווקא החיבור הזה יכול להיות יעיל מאוד.

רינת גל און: בשמחה.

רינת גל און: אנחנו בקשר עם מחלקות מסוימות במשרד הקליטה.

רינת גל און: אנחנו נשמח להרחיב את זה.

רינת גל און: אנחנו בקשר עם אריה קורת, עם גלינה, שבאמת אנחנו מנסים ליזום אתם ביחד פרויקטים.

רינת גל און: אבל רק באמת מילה על הפעילות שלנו.

רינת גל און: אז ראשית, אנחנו מסייעים למוסדות של עולים ולמוסדות בכלל, שקיימים גם במרכז וגם בפריפריה, להגיע לרחבי הארץ.

רינת גל און: לצורך זה יש גם תקציבים וגם אנשי מקצוע שבאמת, המטרה שלנו זה להביא אתכם, היוצרים, לכל רחבי הארץ וכמובן בתשלום שפשוט תהיה באמת חשיפה לאמנות שקורית.

רינת גל און: זה ראשית ואני באמת קוראת לכם באמצעות משרד הקליטה לפנות אלינו ואנחנו נשמח לסייע.

רינת גל און: הדבר השני הוא שאנחנו יוזמים מדי פעם פרויקטים שמטפחים את העולים באופן ייחודי ואני אתן דוגמה לפרויקט שממש קרה עכשיו, הסתיים כרגע, של פסטיבל שקראנו לו פסטיבל אבבה, שמסמל את הפריחה, זה היה גם האביב שהגיע וגם הפריחה באמת שיש אצל העדה האתיופית, זה דווקא היה פסטיבל שהתייחס לעדה האתיופית.

רינת גל און: עשינו את זה ב- 15 יישובים, בכל יישוב היו בין שלושה לארבעה אירועים שיצרו מין מיני פסטיבל של אמנויות הבמה ובנוסף ביקשנו מהיישובים לחשוף תערוכות מקומיות והנה, אני פוגשת פה עוד אנשים שאני לא מספיק מכירה, אבל באמת, תערוכות מקומיות של אמנים, לחשוף אותם, לעשות מכירה של מאכלים, של אמנויות, של כל מה שהעדה הזאת יש לה להציע ואנחנו רק לומדים מיום ליום עד כמה באמת ההיצע הוא עשיר ושוב אני אומרת, זה היה דוגמה של פסטיבל אחד.

רינת גל און: אבל מושקעים בזה באמת המון משאבים ואנחנו נשמח להרחיב את זה ולהמשיך הלאה.

רינת גל און: אנחנו כבר אישרנו את התקציבים לשנה הבאה שאנחנו רוצים להמשיך ולחזור על כזה פסטיבל גם להבא, אז שוב, אני אשמח בשיתוף פעולה עם משרד הקליטה לפנות לכל האמנים העולים ולסייע.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: בבקשה, אדוני.

ארקדי ליפשיץ: אני בעצמי ותיק אבל אני קשור כך או אחרת לקבוצה גדולה מאוד של עולים, של עולים, עולים בעבר, אם הם כבר 20, 25 שנה בארץ, אנחנו מכירים את סופה לנדבר, את מרינה, ברור, סולודקין.

ארקדי ליפשיץ: אבל אנחנו לא מכירים את משרד התרבות, לא מכירים.

ארקדי ליפשיץ: קבוצה ענקית של אמנים, שלא קשורה אליכם, ואתם, אני אפילו ניסיתי פעם ליצור קשר, ולא הצלחתי.

ארקדי ליפשיץ: אתם מפספסים.

ארקדי ליפשיץ: חוץ מזה שהאמנים במצב שהם, הם נמצאים במצב שהם לא יודעים לקשור את הקשר, הם עם קושי שפתי, קושי להיות, קושי להתארגן, הם פשוט לא מסוגלים להתארגן כמו שאמנים ותיקים יכולים.

ארקדי ליפשיץ: זאת אומרת צריך לארגן את הקשר הזה אליהם, אל האמנים האלה.

ארקדי ליפשיץ: ולדעתי, אתם לא עשיתם די.

עידית עמיחי: מר ארקדי, אני מכירה כמה אמנים.

ארקדי ליפשיץ: ברור שאת מכירה כמה.

ארקדי ליפשיץ: אבל אלה אנשים עם אופי.

אלכס מילר: ארקדי, תראה, אנחנו לא פותחים כאן ויכוח, כמה מכירים וזה.

אלכס מילר: תראה, כרגע אנחנו מדברים על דרך.

ארקדי ליפשיץ: אני מדבר על 300 איש שלא מכירים את משרד התרבות.

אלכס מילר: אבל אתה צריך להבין שמשרד התרבות עובד לפי שיטה שכמו משרד ומשרד עובד.

אלכס מילר: יש להם קריטריונים.

אלכס מילר: כמו שאתה והאמנים שלך, שהם נגיד עולים, שמגישים בקשה לתמיכה למשרד הקליטה, הם ממלאים טפסים ויש קריטריונים מיוחדים.

אלכס מילר: אותו דבר גם שם, אתה מבין?

אלכס מילר: משרד התרבות לא יחפש, זה לא מנגנון של חיפוש.

אלכס מילר: הוא עובד בצורה מאוד פשוטה.

אלכס מילר: אתה נכנס, לוקח את הפרטים, ממלא, ואנחנו מנסים עכשיו ליצור עוד מנגנון שאולי איכשהו ינסה גם לפנות לאמנים אבל אפשר גם, צריך גם להבין ולא, אתה יודע.

ארקדי ליפשיץ: אני עכשיו במקרה שמעתי או קראתי שיש התארגנות בכנסת לרכוש או לארגן רכישת תמונות.

אלכס מילר: נכון.

אלכס מילר: קנו.

ארקדי ליפשיץ: תשאלו את כל האנשים שמסביב אם הם יודעים על זה.

ארקדי ליפשיץ: הם לא יודעים על זה בכלל.

אלכס מילר: כן, אבל תבין שהכנסת לא מחזיקה רשימה של כל אמן ואמן ומתקשרת אליו.

אלכס מילר: יצא קול קורא, זה היה חשוף, זה היה חשוף.

אלכס מילר: כל מי שראה לנכון, הרי אני, אתה צריך להבין איך זה עובד.

ארקדי ליפשיץ: אני מבין.

אלכס מילר: אתה רוצה לקנות, אתה אומר, בכל המדינה, אני רוצה לקנות.

אלכס מילר: אבל האחריות היא של כל אלו שמוכרים.

סופה לנדבר: אני ממליצה, מה שאנחנו נעשה.

סופה לנדבר: בגלל שבעצם לא נבנה כל גשר בין משרד הקליטה ומשרד התרבות, אנחנו נעשה יום עיון, נזמין את האמנים, אתם תציגו.

עידית עמיחי: אני רק חייבת להעיר הערה מאוד מהותית, שהיא באמת מקשה על האמנים העולים ועל האמנים בכלל.

עידית עמיחי: משרד התרבות, המנגנון שלו, לתמוך בעמותות, בחברות מלכ"ר, שמוזיאונים וגלריות ציבוריות עומדות בהם.

עידית עמיחי: אין לי אפשרות כמעט לעזור לבן-אדם הבודד.

עידית עמיחי: אמנים, אתם יודעים, עובדים לבד.

עידית עמיחי: הם בסטודיו, הם לא קשורים לקבוצות, ולכן הדרך של משרד התרבות כן להגיע לאותם אמנים בודדים, היא באמצעות הפרויקטים שצוינו, אמן בקהילה, אמן מורה, מערכת פרסים.

עידית עמיחי: מדי שנה ניתנים ללמעלה מ- 50 אמנים.

סופה לנדבר: הם מאורגנים, זה לא נכון.

אנה זרניצקי: אנחנו מאורגנים.

אנה זרניצקי: יש לנו אגודה, יש לנו קבוצות גלריות שעובדים עם אנשים.

אנה זרניצקי: באגודה שלנו, יש לנו יותר מ- 100 אנשים ציירים ואני לא זוכרת מתי שאיזה שהיא גלריה של המדינה, עשתה לעולים החדשים, ועכשיו אני חושבת, יש הזדמנות ויש 20 שנה לעלייה וככה מתי שעושים איזה פרויקט, אנחנו מכירים יותר אחד את השני ואנחנו יכולים להמשיך לעבוד.

אלכס מילר: תראי, את יכולה לשים בקריטריון שלך.

עידית עמיחי: אני רוצה לומר שאנחנו נשמח לקיים את היום עיון.

עידית עמיחי: אגודת אמנים יכולה לקבל כאגודה, אם היא רשומה, איזה שהיא תמיכה, אנחנו אבל נזהרים והשרה תסכים אתי כמובן, מלהתערב בהחלטות מקצועיות של הגלריות והמוזיאונים.

עידית עמיחי: אנחנו לא יכולים להכתיב לגלריה את מי להציג.

עידית עמיחי: אם אתם מאורגנים כאגודה, בהחלט אנחנו נשקול, אני מניחה שאתם כוללים אמנים וזו מטרת עבודתכם, אנחנו נוכל לתמוך ולסייע לכם כאגודה.

עידית עמיחי: לומר לגלריה את מי להציג, אנחנו לא יכולים וטוב שכך אלא לעשות.

אלכס מילר: לא, אבל אתם יכולים לעשות קונצפט.

אלכס מילר: אתם יכולים שנגיד גלריה שמקבלת מכם תמיכה, מחויבת פעם בשנה לעשות תערוכת נגיד עולים.

אלכס מילר: אין שום בעיה עם זה, אני חושב שזה קריטריון די גמיש לגוף שמקבל תמיכה מטעם משלמי המיסים.

עידית עמיחי: אפשר לשקול את זה.

עידית עמיחי: המועצה הציבורית יכולה לתקן את הקריטריון ולהוסיף.

אלכס מילר: אין שום בעיה.

אלכס מילר: עובדה שהכנסת יודעת לעשות את זה במגבלויות שלנו, ובדרך שלנו ויש לך פה תערוכה של 35 ציורים וזה מעט ממה שהיינו יכולים, תאמיני לי, היינו יכולים להביא עוד יותר, כי פשוט זו המגבלה שהיתה לנו.

אלכס מילר: אני בטוח שכל גלריה שמקבלת מכם תמיכה, אין שום בעיה בכך, וזה רק לדעתי ייתן איזה שהוא חשיפה ארצית לכל אולם אנשים שמנסים להגיע.

אלכס מילר: כי אנחנו מכירים ותאמינו לי, עד כמה שאני מכיר איך כל המערכות האלה עובדות ובדיוק עם מי הם עובדים ואיך הם פונים ותשמעי, אז אם עד עכשיו זה לא היה קיים, אז יכול להיות שאם באים ומשנים את הקריטריון, אז זה יהיה.

אלכס מילר: אז שבוע אחד או שבועיים יצטרכו לא לעבוד לפי מה שהשיטה שהם עבדו ונהנו ושבוע יצטרכו לעבוד, להיות קצת גמישים.

אלכס מילר: לא קרה כלום.

אלכס מילר: זה בסדר.

אלכס מילר: הרי אנחנו לא קובעים איזה גלריה תוצג באיזה מקום ומי האמנים, אנחנו בסך-הכל מכניסים קריטריון נוסף שיצטרכו ליישר קו.

אלכסנדר גנלין: אני מבקש להוסיף שתי מילים.

אלכס מילר: בבקשה.

אלכסנדר גנלין: בשוק הפשפשים ביפו שיפצו בית אמן, אולי אתם מכירים אולי לא, זה מקום יפה מאוד וזה מוכן, לאגודה שלנו.

אלכסנדר גנלין: פשוט, אם אנחנו יכולים לקבל תמיכה, אז אנחנו כן יכולים לקחת, בטח לא את כל הבית, אנחנו מדברים על חצי קומה, ועדיין זה יקר.

אלכס מילר: פניתם לתמיכה?

אלכס מילר: לבקשת תמיכה?

אלכסנדר גנלין: כן, הייתי בפנים, צילמתי.

אלכס מילר: לא, פנית?

אלכסנדר גנלין: לא.

מרינה סולודקין: זה פעם ראשונה.

אלכס מילר: אז תשמע, שוב, אני אסביר לך.

סופה לנדבר: טוב שהגעתם לכאן.

אלכס מילר: רבותיי, קודם כל, תבינו, המערכת עובדת, קודם כל תפנו, בכל דבר.

אלכסנדר גנלין: הנה, עכשיו.

אלכס מילר: בכל דבר תפנו.

אלכס מילר: אם יהיה תפשת, לא תפשת.

אלכס מילר: אתה יודע איך זה.

אלכס מילר: אבל יש הליך, אתם לא יכולים, אתם, ברגע שאתם עושים את השיקול שלכם עם מה אתם תפנו ועם מה לא, זה לא השיקול לדעתי הנכון.

אלכס מילר: אתם פשוט צריכים לבוא ולקחת, להיכנס למשרד התרבות מבחינת אתר האינטרנט וכל מה שעם זה, לבדוק במה הם נותנים תמיכות.

אלכס מילר: מתאימים קצת את עצמכם לתוך הדבר הזה ופונים.

אלכס מילר: שם כבר זה כבר עניין אחר.

סופה לנדבר: הוועדה שלך היום הפכה לסדנה.

אלכס מילר: כן, אין מה לעשות.

אלכס מילר: רבותיי, קודם כל תבינו, אי-אפשר לבוא בתלונות אליהם אם אתם בכלל לא פונים.

אלכס מילר: קודם כל, אם הייתם באים לכאן ואתם אומרים – תשמעו, אני כל שנה פונה, כל שנה פונה וכל שנה מסרבים, אז היינו באים ושואלים שאלה איך הגענו למצב הזה שכל שנה מסרבים.

אלכס מילר: אבל אי-אפשר עכשיו לדבר על משהו כאשר עדיין אתם בהליך שבכלל למידה של העניין הזה.

מרינה שלסט: אני עולה חדשה.

מרינה שלסט: אני ארבע שנים בארץ.

אלכס מילר: אנחנו נשחרר את השרה שצריכה להמשיך בסדר יומה ואנחנו ממשיכים הלאה, יש לנו גם ישיבה אחר-כך עוד אחת, אבל בינתיים אנחנו כאן.

מרינה שלסט: תודה רבה לסופה לנדבר, בגלל הפנקס שלה והעבודה היפה ותמיכה בעצם היחידה שמקבלים כאן.

סופה לנדבר: תודה רבה.

אלכס מילר: בבקשה.

מרינה שלסט: הם באו זוג אמנים מגרמניה והם טוענים שרק כאן הם מצאו את האפשרות להתארגן ולבצע, וגם להגיע לפגישה הזו, זה גם היא חושבת שזה מאוד חשוב.

מרינה שלסט: יש סדרה של תערוכות, אמנים ישראליים.

מרינה שלסט: כי זה לא אותו דבר אמנים ישראלים, אנחנו לא מרוסיה, יש קווקז ויש בלטיקה ויש, וזה לא אותו דבר.

מרינה שלסט: אפילו מוסקבה וסן פטרבורג זה גם לא אותו דבר.

אלכס מילר: הנה, את מסתדרת יפה מאוד בעברית.

אלכס מילר: לא צריך תרגום.

מרינה שלסט: בטח שמשרד הקליטה.

מרינה שלסט: כי אנחנו, יש קטלוגים הזה, וזה רק בגלל זה, זה תמיכות שאנחנו מקבלים שם.

מרינה שלסט: יש בעיה שעולים חדשים רק 20 שנים בארץ, עשר שנים.

אלכס מילר: על זה אנחנו דיברנו היום.

מרינה שלסט: ו- 21, לא.

מרינה שלסט: וזה עכשיו, זה בעיה.

מרינה שלסט: 11, כן.

אלכס מילר: טוב, בסדר, הבנו.

אלכס מילר: רבותיי, אנחנו מסיימים כאן.

אלכס מילר: אני רוצה לסכם בכך שקודם כל, כמובן, אנחנו מביעים הערכה רבה לכל היצירה שבאה מהעולים לאלו שאני לא מתייחס, רבותיי, למספר שנים, אני מתייחס באופן כללי, למי שבעצם לא נולד כאן אין ספק שיצירה, אם זה פלסטית וכל יצירה אחרת, זה דבר מבורך ואי-אפשר גם להשאיר את זה ברמה של היכולת העצמית הכלכלית של אותם האמנים, להתקיים בעולם הזה, אלא גם אין ספק שהמדינה צריכה לקחת חלק בחיזוק של אותם אנשים שבעצם מגיעים מחוץ לישראל עם עבר בתוך האמנות ורוצים להמשיך וצריך לתמוך כי בסופו של דבר, ההחלטה תהיה הרי לא לטובת המדינה.

אלכס מילר: זאת אומרת, אם בן-אדם מוצא את עצמו במקום אחר ועוזב את הארץ כי הוא לא מצליח להתקיים כאן, אז אנחנו מאבדים.

אלכס מילר: אם בן-אדם מחליט לא להתעסק באמנות ולעבור למקצוע אחר כדי להתפרנס, אז אנחנו מפסידים.

אלכס מילר: זאת אומרת, צריכה להיות כאן מחשבה שהיא מחשבה קצת יותר רחבה.

אלכס מילר: אנחנו כמובן רוצים להודות לכל אותם האמנים שהביאו את התמונות שלהם לתערוכה כאן, התערוכה מאוד מכובדת ומייצרת בעצם תחושה כללית בתוך הכנסת עד כמה חשוב מה שקורה בעצם בעולם תרבות זה.

אלכס מילר: אני פונה למשרד התרבות, זה נכנס לתוך הסיכום, על כך שאנחנו מבקשים במנגנון של קריטריונים לקבלת תמיכה לגלריות להכניס בעצם קריטריון שפעם בשנה תוצג בעצם התערוכה של האמנים שלא נולדו בישראל.

אלכס מילר: אני אגדיר את זה בצורה כזאת שכך גם שאמנים שנמצאים בארץ מעל 11 שנה, יכלו להיות חלק מהתערוכות האלו, אז בעצם, הקריטריון יהיה שאלו שלא נולדו בישראל, לדעתי, במערכת שמשותפת עם משרד הקליטה וזה בעצם הסעיף השני, שאני מבקש מכם לקיים מפגש עם משרד הקליטה ולעשות אולי יום מיוחד סדנה, יום עיון, לכל אותם אלו שנמצאים כאן אתנו ובטוח יש נוספים, ובסך-הכל יום אחד שמשותף עם שני המשרדים, אין שום בעיה לעשות את זה ופשוט להסביר לאנשים את המנגנון עבודה במשרדים ממשלתיים.

אלכס מילר: פשוט להסביר.

אלכס מילר: לדעתי, חלק מהבעיות שעולות כאן אתם יכולים לפתור לפי המנגנונים הקיימים ואם המנגנונים הקיימים לא נותנים מענה, אז אפשר להפנות אותם לאותם המנגנונים שקיימים במקביל, כולל הגוף שנקרא תרבות לישראל, גם תרבות לישראל, אנחנו מברכים גם אתכם, יחד עם משרד התרבות ומשרד הקליטה על הפעילות המבורכת שאתם עושים ומבחינתי גם אתם צריכים להיות איפה שהוא חלק של חשיפה של אותם האנשים, אז הפרטים שלכם גם תעבירו אם תרצו גם להיות חלק מיום העיון הזה, אז אנחנו נודה לכם ולכל האמנים, תודה רבה על מה שאתם עושים, כמו שאתם רואים, אנחנו באמת מכירים ויודעים על כמה שזה לא פשוט להיות אמן בישראל, אבל יחד עם זאת אנחנו גם ננסה למצוא דרכים כדי שבאמת תוכלו לעשות במה שאתם מתעסקים ולחזק את התרבות במדינה שלנו שהיא מדינה די צעירה וחייבת את הדברים האלו גם לעתיד ולדור חדש.

אלכס מילר: תודה רבה.