הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 50, 2011-01-05 09:30

יעקב כץ: בוקר טוב.

יעקב כץ: אני פותח את ישיבת הוועדה לבחינת בעיות העובדים הזרים.

יעקב כץ: על סדר-היום: דיון מהיר של חברת הכנסת רונית תירוש בנושא: טיפול המדינה במסתננים לשכונות דרום תל-אביב.

יעקב כץ: חברת הכנסת, מכובדיי המוזמנים, תלמידי בתי הספר, אני מקווה שהישיבה תהיה מכובדת ואני מקווה שהתלמידים יוכלו לחזור עם רשמים טובים מכנסת ישראל.

יעקב כץ: תוכלו לומר שהתרשמתם מהנימוס ומהדיבור היפה ומהאחריות למה שנאמר פה.

יעקב כץ: תודה לנציגים של מרכז המידע והמחקר של הכנסת שנמצאים פה ומעבירים לנו את המידע.

יעקב כץ: רציתי בתחילה לומר שני דברים.

יעקב כץ: בוועדה הזאת אנו עוסקים בנושא הזה באופן שוטף מידי שבוע בשבוע, ישיבות על ישיבות, כולל ביקורים וסיורים.

יעקב כץ: הדברים האלה הובאו לידיעתנו כבר לפני שנתיים וגם הרמטכ"ל אמר בוועדת חוץ וביטחון שהבעיה של המסתננים שמגיעים מאפריקה היא הבעיה הלאומית מספר אחת של מדינת ישראל.

יעקב כץ: אגב, היא לא רק בעיה של דרום תל-אביב, זאת בעיה של העיר אילת, של בני-ברק, ערד, זאת בעיה של מדינת ישראל כולה.

יעקב כץ: לדעת המודיעין של ישראל, כפי שהוצג על-ידי אלופי צה"ל, מיליון וחצי מסתננים נמצאים בדרכם לישראל.

יעקב כץ: הם רואים את העתיד באירופה כשמדינת ישראל משמשת כשער לאירופה.

יעקב כץ: .

יעקב כץ: זה המקום היחיד שניתן לעבור אליו דרך היבשה.

יעקב כץ: דלתות מדינת ישראל פתוחות והיא רחמנית, ביישנית וגומלת חסדים, וכאלה אנחנו - תעיד על-כך הגברת תמר שוורץ ממסיל"ה שמטפלת במסירות נפש באלה שנמצאים בתל-אביב.

יעקב כץ: הנשים והילדים שמגיעים לכאן רובם ככולם נאנסים בדרך לכאן.

יעקב כץ: לכן, רוב אלה שמגיעים הם גברים כי הנשים יודעות שהן עלולות להיאנס בדרך.

יעקב כץ: .

יעקב כץ: אנחנו נוהגים להלקות את עצמנו בשוטים ולייסר את עצמנו בעקרבים, אבל כשמגיעים לגבולות מדינת ישראל כל המערכות שמטפלות בהם, מטפלות בהם בצורה ביישנית, רחמנית וגומלת חסדים.

יעקב כץ: היא האחרונה שמקבלת אותם אבל בדרך הם עוברים דרך צה"ל ודרך סהרונים והטיפול הוא טיפול ששום מדינה בעולם לא נוהגת בהם כך.

יעקב כץ: חשוב לי גם לומר, על-פי נתונים שקיבלתי ממרכז המידע והמחקר של הכנסת, ב-2010 נכנסו כ-13,840 מסתננים.

יעקב כץ: אם אני רשאי לחזור על מה שיוסי אמר בשנה הקודמת, אז אלה הם הידועים.

יעקב כץ: יש עוד כ-20% שאינם רשומים.

יעקב כץ: זאת אומרת, אם נכנסו 14,000 אפשר להעריך שמדובר על עוד 3,000-4,000 איש שנכנסו בצורה לא ידועה.

יעקב כץ: זאת אומרת שהשנה נקלטו בישראל קרוב ל-17,000 אנשים.

יעקב כץ: נתון נוסף שקיבלנו הוא, שקרוב ל-32,000 נכנסו בצורה ידועה ועוד כ-20% לא ידועים.

יעקב כץ: זאת אומרת, נמצאים בארץ כ-40,000 מסתננים.

יעקב כץ: רובם נמצאים בדרום תל-אביב, מיעוטם, כ-6,000 באילת, מספר אלפים באשדוד, מספר אלפים בפרדס כץ ועוד כ-1,000 בערד.

יעקב כץ: פחות או יותר אלה הנתונים ויש לנו גם בירושלים, בנתניה ובמקומות אחרים.

יעקב כץ: הבעיה הזאת היא בעיה לאומית מספר אחת.

יעקב כץ: רונית, אל תכעסי, אבל כיוון שאני יו"ר הוועדה לעובדים זרים והיועץ המשפטי ויינשטיין ביקש מהפרקליט הראשי לחקור העסקת עובדת זרה בביתו שלא כחוק.

יעקב כץ: אני קורא לו מפה להשעות את עצמו עד גמר החקירה בגין "קשות עצמך תחילה", "בדרך שאדם מודד מודדים לו".

יעקב כץ: רק אחרי שיתברר שהוא לא מעורב ולא קרה שום דבר, הוא יחזור לתפקידו.

יעקב כץ: בבקשה, חברת הכנסת תירוש.

רונית תירוש: תודה רבה אדוני היושב ראש.

רונית תירוש: אני חייבת לומר שאני מאוכזבת אבל לא מופתעת, ממה שאני רואה כאן היום.

רונית תירוש: אני לא רואה כאן חברי כנסת, אני לא רואה כאן מצלמות, למעט השידור הישיר שהוא ראוי וחשוב.

רונית תירוש: אין פה את כל הכתבים שבדרך-כלל עטים.

רונית תירוש: זאת לא הפגנה ואמור להתקיים כאן דיון מושכל וזה לא מעניין את אף אחד.

רונית תירוש: מה שמעניין זה אם יש הפגנות ויש התלהמות ויש פוטנציאל לכותרת בעיתון של "הנה אנחנו הגזענים", עוד הלקאה עצמית עלינו ועל התנהגותנו.

רונית תירוש: אני באמת מאוכזבת כי מדובר בבעיה קשה מאוד שיכולה להשפיע על כל אחד ואחת מאיתנו, לא משנה היכן אנו גרים.

רונית תירוש: כמובן שככל שאנחנו גרים באזורים מוחלשים, פריפריה גיאוגרפית או פריפריות בתוך הערים הגדולות, כמו שכונות דרום תל-אביב, אלה בוודאי ייפגעו ראשונים.

רונית תירוש: אבל, ההשלכות יכולות להיות גם במקומות הבילוי, באופן לא פרלמנטארי, של ה"צפונבונים".

רונית תירוש: זה מכעיס אותי כי זה לא מעניין אותם.

רונית תירוש: יותר מעניין אותם לבוא ולכתוב ולהכות את אלה שמרימים קול צעקה ובצדק.

רונית תירוש: אני רוצה לדבר בשם תושבי השכונות שנפגעים כתוצאה מהתרשלות ומחוסר עניין של הממשלה ושל גורמי השלטון במה שקורה ביום יום.

רונית תירוש: אני רוצה להביע את צעקתם ואומר במה הדברים אמורים.

רונית תירוש: אני מכירה ומוקירה מקרוב את שכונת התקווה ואת שכונות דרום תל-אביב.

רונית תירוש: ניהלתי בית ספר בדרום מזרח העיר, את עירוני ט'.

רונית תירוש: רבים מבוגרי בית הספר הם תלמידי והם באים משכונות הדרום.

רונית תירוש: אני מאוד מאוד מעריכה את הערכים שלהם, את הסובלנות שלהם, את אמות המידה המוסריות שלהם ואת היכולת שלהם לחבור ולהתחבר לפשוטי עם.

רונית תירוש: אף אחד לא יכול להאשים אותם בהתנשאות או בגאווה יתרה ובוודאי לא בגזענות.

רונית תירוש: אני בדיוק יודעת מה מוצאם, מאין הם באים וגם שהם קלטו במשך השנים האחרונות גם עולים מחבר העמים.

רונית תירוש: אני קלטתי בבית הספר מאות ואולי אלפים של תלמידים גם מחבר העמים וגם ממקומות אחרים.

רונית תירוש: הקליטה בקהילה היתה יוצאת מן הכלל וזאת בזכות הפתיחות, החמימות, הדלתות הפתוחות.

רונית תירוש: שם אין את ההסתגרות הזאת של כל משפחה לעצמה.

רונית תירוש: שם יש את העזרה ההדדית ואת הערבות ההדדית ולא משנה מה צבעו של השכן ומאיפה מוצאו.

רונית תירוש: זאת קהילה חמה ואפשר רק לקנא בי שניהלתי בית ספר כל-כך גדול אבל כל-כך משפחתי.

רונית תירוש: היו לי 2,500 תלמידים בבית הספר.

רונית תירוש: זה היה ונותר אחד הגדולים בארץ, בוודאי בעיר תל-אביב יפו.

רונית תירוש: הרגשתי שאני מנהלת משפחה בגלל האופי המיוחד, בגלל התרבות והמנטאליות הכול-כך מיוחדים למקומות הללו.

רונית תירוש: לבוא ולקרוא בעיתונים למחרת, שבגלל הפגנה מוצדקת שהם עשו, כשהם בעצם כועסים על המדינה שלא נותנת את המשאבים כדי לשלב את האוכלוסייה הזאת ודומיה בצורה הוגנת ובצורה שלא תפגע לא במשתלבים ולא במשלבים.

רונית תירוש: כלומר, גם תושבי המקום זכאים למינימום של משאבים על-מנת להתמודד עם מה שהם עומדים מולו ולא כך הוא הדבר.

רונית תירוש: במעט שבדקתי, משטרת ישראל ולצורך העניין מחוז יפתח שמנהל את כל הפעילות המשטרתית במקום, לא נוסף שם ולו תקן אחד של שוטר, בוודאי לא תקציבים.

רונית תירוש: אתה יודע מה?

רונית תירוש: אולי הם צודקים, אולי המדינה צודקת כי היא לא מכירה את האנשים הללו.

רונית תירוש: אין להם פנים, אין להם תעודת זהות, הם לא קיימים, הם אוויר.

רונית תירוש: הם לא מוכרים על-ידי רשויות השלטון למיניהם, הם לא רשומים במשרד הפנים שלנו,הם לא אזרחים, הם לא תושבים.

רונית תירוש: אולי יש איזו אשרה אבל אני לא יודעת בדיוק מה עלה בגורלה.

רונית תירוש: אז למה שיקצו?

רונית תירוש: אין בסיס נתונים, אין נתונים אז למה שיקצו משאבים?

רונית תירוש: נהדר, שיפלו על תושבי השכונות ואלה יתמודדו עם זה.

רונית תירוש: אחר-כך גם אפשר לבוא בכותרת ולומר: רבותיי, שלא יעזו בכלל להתלונן כי אם הם מתלוננים אנחנו יכולים לצבוע אותם כגזענים.

רונית תירוש: זאת צביעות.

רונית תירוש: זאת צביעות של השלטון, זה כישלון של השלטון.

רונית תירוש: האמינו לי, מזל של השלטון הזה שמדובר בשכונת התקווה.

רונית תירוש: אם זאת היתה שכונת אחרת, זה לא היה נגמר בהפגנה חד פעמית.

רונית תירוש: זה היה נגמר בסגירת צירים, בשריפה של צמיגים, בעלייה לרגל כאן לבית המחוקקים, ובעיקר למשרדי הממשלה ולראש הממשלה.

רונית תירוש: זה לא היה נגמר כך.

יעקב כץ: זה בדרך לשם.

רונית תירוש: אני לא יודעת מה בדרך לשם.

רונית תירוש: אני יודעת מה ראיתי ואני אומרת שאני מסירה את הכובע.

רונית תירוש: זאת היתה הפגנה ברישיון, זעקו את זעקתם, אבל מאותו רגע ואילך כל אחד תפס את הכותרת שלו, עיתוני הבוגר, עיתוני הלילה, השדרנים ברדיו למיניהם, הצלמים למיניהם וזהו נגמר.

רונית תירוש: את אף אחד זה יותר לא מעניין, הם עשו את שלהם.

רונית תירוש: הם גם לא ירצו למחזר את זה כי זה כבר לא יעשה כותרת.

רונית תירוש: בושה וחרפה, בושה וחרפה למדיה במדינת ישראל, שהיא ששה להגן על כל אחד אבל לא על אזרחיה שלה, לא על תושבי ה עיר תל-אביב או ספציפית דרום העיר תל-אביב.

רונית תירוש: בושה למדיה, בראש ובראשונה בושה למשרדי הממשלה שלא נותנים את המשאבים ובראשם כמובן ראש הממשלה ושריו.

רונית תירוש: אני אומרת את זה בכאב רב.

רונית תירוש: לא יכול להיות שבשכונה הזאת יסתובבו אנשים ללא פנים, שהם באים ממנטאליות ומתרבות שונה.

רונית תירוש: אני לא רוצה לומר מעבריינות, אני אגיד ממנטאליות ומתרבות שונה.

רונית תירוש: רבותיי, הם נטל על האוכלוסייה הזאת.

רונית תירוש: אם תלכו לבית ספר הירדן, תיראו כמה ילדים משתלבים שם, שהופכים להיות קבוצת הרוב ואין להם את הכלים המינימאליים להשתלב בכיתה.

יעקב כץ: ב"רוגוזין" הם כבר רוב.

יעקב כץ: גם ב"ירדן" הם הרוב.

רונית תירוש: זה הכול אוחד שם, הם עשו מזה מגן ילדים עד כיתה יב'.

רונית תירוש: בדרך-כלל משרד החינוך לא מכיר בפורמטים כאלה, אבל זה נוח, את כולם לנקז לשם.

רונית תירוש: זה מן משפך כזה ששופך את כולם לשם.

רונית תירוש: שתתמודד המנהלת המסכנה, שאגב עושה עבודה יוצאת מן הכלל.

רונית תירוש: שהיא וצוות המורים שלה והעובדים שלה והיועצות שלה, שהם יתמודדו.

רונית תירוש: מה הם מקבלים?

רונית תירוש: כתף קרה.

רונית תירוש: אני לא מדברת על ההנחיות של משרד הפנים, הרדיפה ומשרד הפנים.

רונית תירוש: אני לא נכנסת לזה, זה לא הדיון.

רונית תירוש: אני מדברת אפילו על הבוגרים, על האבות והאמהות שלהם שמסתננים לכאן בדרך לא חוקית.

רונית תירוש: בעצם את כל מה שרצו להקים, את הגדרות הללו שרצו להקים בדרום הארץ על הגבול, הביאו את זה לתוככי מרכז המדינה, לתוך העיר תל-אביב.

רונית תירוש: לבי לבי עם ראש עיריית תל-אביב.

רונית תירוש: ראש העירייה הזה ואנשיו ומסיל"ה וכל מי שנמצא שם, כולל המשטרה בעיר תל-אביב, כל אלה עושים כמיטב יכולתם אבל אף אחד לא נותן להם את המשאבים.

רונית תירוש: אני רוצה להקים קול צעקה מכאן.

רונית תירוש: אני מקווה שהשידור הזה יביא את הדברים לאוזניהם של הכתבים, של רזי ברקאי ואחרים שאותם אני שומעת כל בוקר בכל הרשתות בכל הטווח.

רונית תירוש: אני רוצה לשמוע מהם את זעקתם של התושבים, לא של הזרים.

רונית תירוש: לא את יפי הנפש האלה שכל הזמן מספרים לנו כמה אנחנו פוגעים במסתננים, זרים, עובדים זרים.

רונית תירוש: אני לא יודעת אם הם עובדים זרים.

רונית תירוש: האם הם קיבלו אשרות עבודה?

רונית תירוש: אני לא יודעת מי הם.

רונית תירוש: זאת הזעקה.

יעקב כץ: תודה שבאת, חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני אתן לך מייד לדבר.

יעקב כץ: אמרת שאת לא רואה פה טלוויזיה.

יעקב כץ: אני רוצה לציין שהיו לנו הרבה ישיבות עם טלוויזיות, הרבה ישיבות עם הופעה של הרבה אנשים מהשכונות, כולל סיורים במקומות האלה והזעקה הזאת עולה לשמים מהמקום הזה כבר הרבה זמן.

יעקב כץ: באמת צריך שחברי כנסת יבואו לפה יותר אבל כל פעם שחבר כנסת מגיע הוא חושב שעד לאותו רגע לא היה שום דבר.

יעקב כץ: אני רוצה לחדש לך שיוסי אדלשטיין ואחרים פה משתתפים בהרבה ישיבות.

יעקב כץ: גם תמר השתתפה בהרבה ישיבות אצלנו, כמעט ללא גבול.

יעקב כץ: אני רוצה לומר דבר נוסף.

יעקב כץ: הרמטכ"ל אמר בוועדה חוץ וביטחון שזאת בעיה לאומית מספר אחת.

יעקב כץ: אני קראתי לזה טרור דמוגרפי.

יעקב כץ: למה קראתי לזה טרור דמוגרפי?

יעקב כץ: כי האלוף גלעד השתתף בישיבה ואמר שמיליון וחצי מסתננים בדרכם לישראל.

יעקב כץ: הכניסה לארץ היום עומדת בשנה על כ-18,000 ורובם מגיעים לתל-אביב.

יעקב כץ: אני נותן לך צפי שבתוך 5 שנים יהיו בתל-אביב למעלה מ-120,000-130,000.

יעקב כץ: הם יגיעו לדיזנגוף והם גם יגיעו לרמת אביב.

רונית תירוש: אם הם יגיעו לרחביה אז ראש הממשלה יתעורר.

יעקב כץ: יכול להיות.

יעקב כץ: אני אמרתי שמדינת ישראל צריכה להכריז על מלחמה.

יעקב כץ: שיש טרור דמוגרפי ו-20,000 אנשים נכנסים לארץ ללא רשות וללא רישיון ומטביעים אותנו.

יעקב כץ: יש פה מגמה, יש פה שיטה.

יעקב כץ: זה כמו ב"טיטניק", שהיא טובעת מצד אחד ומהצד השני אנשים רוקדים.

יעקב כץ: ממשלת ישראל היתה צריכה להכריז על מלחמה.

יעקב כץ: לגייס אוגדות ולהפסיק את הדבר הזה פעם אחת ולתמיד.

יעקב כץ: ברק ונתניהו נושאים באחריות לכך שהגבול הדרומי פרוץ.

יעקב כץ: אם הגדר היא כך ואם המכשול הוא כך, אם ייקח 5 שנים להקים את המכלאות או הערים שבונים, הכניסה תלך ותגבר.

יעקב כץ: היה צריך ראש הממשלה להכריז על מלחמה, את הדבר הזה לעצור.

יעקב כץ: לצערנו הדבר הזה לא קורה.

יעקב כץ: אנחנו ניתן רשות דיבור לאורח ואחר-כך לחבר כנסת.

יעקב כץ: תמר, חשוב לי לדעת על הטיפול שלך באנשים שמגיעים.

יעקב כץ: רואים אותך בטלוויזיה בכל הארץ.

יעקב כץ: אני רוצה שתספרי מה עובר על האנשים והילדים שמגיעים בדרכם ממצרים עד הגבול שלנו.

יעקב כץ: מה קורה להם?

יעקב כץ: אני רוצה שתספרי כדי שתזעז

יעקב כץ: עי את אמות הסיפים של מדינת ישראל ושל המדיה הישראלית ושל רשות השידור הישראלית, שידעו מה קורה לאנשים האלה בדרכם לארץ.

יעקב כץ: אני רוצה שתספרי לי מה סיפרו לנו האנשים והילדים כשהיינו אצלם בביקור.

יעקב כץ: תספרי לעם ישראל שידע פעם אחת מה קורה להם.

תמר שוורץ: שלום לכם.

תמר שוורץ: שמי תמר.

תמר שוורץ: יש לי את הזכות לנהל יחידת רווחה מופלאה של עירית תל-אביב שנקראת מסיל"ה שזה מרכז סיוע ומידע לקהילה הזרה.

תמר שוורץ: בהמשך למה שאמרה חברת הכנסת תירוש, לגבי ההתעלמות ושאין להם פנים ואין נתונים, אני מניחה שאמרת את זה בציניות.

תמר שוורץ: אני רצה להגיד שאכן אנחנו מרגישים את זה ברמה הלאומית, אבל ברמה העירונית, עירית תל-אביב היא העירייה היחידה שהחליט בהחלטה מושכלת ומתוך אמירה מאוד ברורה, עוד ב-1999 לא להפנות כתף קרה ולא לשכוח שבני אדם, גם אם הם חסרי מעמד חוקי, הם בני אדם.

תמר שוורץ: לכן היא הקימה את מסיל"ה.

רונית תירוש: תמר, זה טוב שאת משבחת את עיריית תל-אביב ושיבחתי אותה לפני דקותיים.

רונית תירוש: אבל, כשאני אומרת שאין להם פנים, אין להם פנים כלפי משרדי הממשלה.

רונית תירוש: זה בדיוק מה שאתם צריכים, את העזרה הזאת.

יעקב כץ: הממשלה מתעלמת.

תמר שוורץ: אני מסכימה איתך.

רונית תירוש: אין לי ויכוח עם העירייה ומזל שהעירייה עושה את מה שהיא עושה.

תמר שוורץ: אני יודעת שאמרת את המשפט הזה כלפי הממשלה ובציניות, ואנחנו גם מרגישים יחס של התעלמות ממשרדי הממשלה ולפעמים עוינות.

תמר שוורץ: ישנם ילדים בסיכון שאינם זוכים למענה.

תמר שוורץ: אני יכולה להגיד שהמשרד הממשלתי היחיד שאת השתייכת אליו, וחשוב להגיד את זה, אני מורידה בפניו את הכובע שנוקט מגמה של הכלה מוחלטת הוא משרד החינוך.

יעקב כץ: אבל רק בתל-אביב ולא באילת.

תמר שוורץ: יש חוק חינוך חובה.

יעקב כץ: באילת ובמקומות אחרים, כיוון שלא הגדירו אותם מעולם, בצדק אומר ראש עירית אילת:

יעקב כץ: כיוון שלא שאלו אותי אם להכניס אותם לפה ולא התארגנתי לזה, אף אחד לא פנה אלי, אני לא מכניס אותם למערכות בתי הספר שלי.

יעקב כץ: זה רק במקום אחד.

יעקב כץ: אני גם לא אגיד לך שאני בעד זה שיכניסו אותם לבתי הספר.

תמר שוורץ: יש אמנה בינלאומית לזכויות הילד.

רונית תירוש: תמר, ספרי לנו על הסבל של הילדים.

טלב אלסאנע: את צריכה לשחק את התפקיד שייעד לך יושב ראש הוועדה ואתה לא משחקת את התפקיד שהוא מייעד לך.

טלב אלסאנע: את מדברת לעניין עכשיו.

טלב אלסאנע: הוא רוצה שתדברי על תחום אחר, מה שהוא רוצה לשמוע.

יעקב כץ: כשמדובר בבני דודים שלך אתה לא רוצה לשמוע את זה?

טלב אלסאנע: אתה רוצה שהיא תמלא תפקיד ברור.

רונית תירוש: אני ביקשתי את הדיון.

רונית תירוש: הנושא של הדיון הוא להעלות על סדר יומה של הכנסת את הנושא של טיפול המדינה במסתננים לשכונות דרום תל אביב.

רונית תירוש: עד עכשיו סיפרת לנו את הטיפול שניתן בעיר.

רונית תירוש: אני יודעת מה קורה בעיר, אני מכירה ומוקירה ואף שיבחתי.

רונית תירוש: אני רוצה לדעת איך המדינה מטפלת ואם אתה חושבת שהיא מטפלת מצוין, אז אפשר לסגור את הישיבה ונלך.

תמר שוורץ: אני אשתמש במונח "מבקשי מקלט".

תמר שוורץ: תמיד היו כאלה אבל מסוף 2007 הם באמת במספרים גדולים.

תמר שוורץ: פתאום קיבלנו כמות גדולה מאוד של אנשים, בעיקר גברים אבל גם נשים וילדים ומשפחות.

תמר שוורץ: אני לא נכנסת לויכוח האם אנשים בורחים ממלחמות או שהם באים לפה כדי לחפש עבודה.

תמר שוורץ: לא אגזים אם אומר שרובם סובלים מתסמינים פוסט טראומטיים לפחות עקב הדרך הקשה שהם עוברים בדרך.

תמר שוורץ: הדרך לכאן כוללת הברחה על-ידי הבדואים בסיני.

תמר שוורץ: הברחה על-ידי הבדואים בסיני זאת חוויה מאוד מפוקפקת.

תמר שוורץ: זה גם התפרסם בתקשורת.

תמר שוורץ: הרבה פעמים הם נעצרים באמצע הדרך ואומרים: בואו נתקשר למשפחות שלכם ואם לא נקבל עוד כסף אתם נשארים פה, כלואים בשלשלאות.

תמר שוורץ: הם הופכים לעבדים של המבריחים.

תמר שוורץ: גם אם הדרך לא כוללת אחזקה כבן ערובה, היא תמיד כוללת מניעת מזון ושתייה.

תמר שוורץ: אם המוברחת היא אישה או נער - אנחנו מכירים 200 נערים מגיל 12 עד 18 שהגיעו לבד ללא משמורנים.

תמר שוורץ: הם ברחו מסיבות שונות וכמעט תמיד סובלים מסוגים שונים של התעללות ותקיפה מינית.

יעקב כץ: סוגים שונים של התעללות ותקיפה מינית.

יעקב כץ: אני רוצה שחבר הכנסת טלב אלסאנע, ישמע את זה.

טלב אלסאנע: אם הם סבלו מהתעללות בסיני אנחנו צריכים להתעלל בהם כאן?

יעקב כץ: לא.

יעקב כץ: אני רק אמרתי שעם ישראל צריך לשמוע שהבדואים בסיני שמובילים אותם, קושרים אותם בשלשלאות.

טלב אלסאנע: זה נושא הדיון?

טלב אלסאנע: נושא הדיון הוא התנהגות הממשלה כאן.

יעקב כץ: אני אגיע לממשלה אבל אני רוצה שעם ישראל ישמע.

טלב אלסאנע: זה בסיני ובכל מקום אחר.

טלב אלסאנע: גם בישראל יש פושעים כאלה.

יעקב כץ: אני יושב ראש הוועדה ואני רוצה לדעת באיזה מצב אנחנו מקבלים אותם פה.

טלב אלסאנע: לכן צריך להקל עליהם כאן, צריך לעזור להם כאן.

טלב אלסאנע: לא צריך להקשות עליהם, מספיק שהתעללו עליהם.

יעקב כץ: 100%.

יעקב כץ: תגיד אחר-כך את דבריך איך לקבל אותם כאן, בתל-אביב לא אצלך בכפרים וגם לא ביפו.

יעקב כץ: אצלך בכפרים אתה לא מקבל אותם.

יעקב כץ: אנחנו מקבלים אותם בתל-אביב.

יעקב כץ: תציע עוד מעט להעביר אותם אליך לכפרים.

יעקב כץ: אולי במיוחד את הנשים שנאנסו או את הילדים שנאנסו.

יעקב כץ: היא רק מספרת שנשים וילדים קטנים עוברים שלשלאות, אינוס והתעללות מינית בסיני.

תמר שוורץ: אני מספרת מה שאנשים מדווחים לי וגם אנשים מגיעים במצב פיסי מאוד קשה.

תמר שוורץ: כמובן שאין להם ביטוח רפואי והם נזקקים לעזרתו של ארגון "רופאים לזכויות אדם".

תמר שוורץ: יש הרבה מקרים של נשים שנכנסות להריון כתוצאה ממעשי האונס.

תמר שוורץ: הן מגיעות לכאן, או שהן בוחרות להפיל ואז אנחנו מסייעים להן.

תמר שוורץ: בית חולים וולפסון ואיכילוב מסייעים לנו בזה כי יש עלות כספית כבדה.

תמר שוורץ: כמובן הם מגיעים חסרי כל.

תמר שוורץ: יש נשים שבוחרות להמשיך ולגדל את הילד.

תמר שוורץ: שוב, היא באה לפה לבד, חד הורית.

תמר שוורץ: כמובן שהמקרים הם מאוד קשים.

תמר שוורץ: חשוב לזכור שאלה אנשים שבאים עם פער גדול מאוד מתרבות המערב.

תמר שוורץ: הדבר הראשון שחסר זה קורת גג ואוכל.

תמר שוורץ: גם לאחר שזה מסתדר אנחנו נתקלים בהמון בעיות.

תמר שוורץ: אנחנו עוסקים הרבה בהנגשה כפולה.

תמר שוורץ: מדוע כפולה?

תמר שוורץ: כי גם המערכת כאן לא תמיד יודעת לקבל אותם.

תמר שוורץ: אני אתן לכם דוגמה קטנה.

תמר שוורץ: בגלל הריכוז בדרום תל-אביב בבתי הספר, הוחלט לשים חלק מהילדים בבתי ספר בצפון תל-אביב.

תמר שוורץ: כמובן שאם הם גרים בדרום וצריכים להגיע לצפון תל-אביב אז הם צריכים הסעות.

תמר שוורץ: עשינו הסברות להורים.

תמר שוורץ: קודם כל הרעיון לרשום ילד לגן ילדים או בית ספר בחודש פברואר כאשר שנת הלימודים מתחילה בספטמבר.

תמר שוורץ: הרעיון הזה לאנשים שבאים מהקהילות האלה, נראה להם מופרך לגמרי.

תמר שוורץ: לנו זה נראה ברור אבל להם כל הבירוקרטיה המערבית זרה להם.

תמר שוורץ: אני מדברת על ילד שיתחיל ללמוד ב-1 ב ספטמבר והוא צריך להירשם ולקבל הסעות.

תמר שוורץ: עשינו אספה של ההורים להסביר להם.

תמר שוורץ: הם אמרו לנו: אנחנו פה בדרום תל-אביב, תציירו לנו מפה איפה בית הספר, והילד ילך ברגל.

תמר שוורץ: הרעיון שיש הסעה שהיא באה בזמן מסוים ואי-אפשר לפספס אותה, כל הדברים האלה הם מאוד מורכבים.

תמר שוורץ: נושא של חיסונים, הגעה לבית הספר, לבוש, מחברות.

תמר שוורץ: אלה ילדים שעברו דרך חתכתים, לפעמים ללא שום כל רקע לימודי או רקע לימודי מאוד דל.

תמר שוורץ: לפעמים הם שהו מספר שנים במחנות פליטים במצרים.

תמר שוורץ: בתי הספר באמת מתמודדים בגבורה.

יעקב כץ: היינו ב סיור וראינו את העבודה שאתם עושים.

תמר שוורץ: הילדים האלה מגיעים לכאן מערי החושך, ממקומות מאוד קשים ובאמת כל המערכת מתגייסת לסייע.

יעקב כץ: מה את חושבת שמדינת ישראל צריכה לעשות, בדברים שאת מטפלת?

תמר שוורץ: אני צריכה ממדינת ישראל שני דברים.

תמר שוורץ: קודם כל יש צורך במדיניות.

תמר שוורץ: קודם כל שיכירו, שיחליטו את מי משאירים את מי מרחיקים.

תמר שוורץ: את מי שמשאירים צריך מדיניות טיפול.

תמר שוורץ: אם האדם נשאר כאן צריך לטפל בו, הוא בן אדם.

תמר שוורץ: הדבר השני שנגזר ממדיניות זה תקציבים.

תמר שוורץ: למשל, שמשרד הרווחה יכיר בילדים בסיכון.

תמר שוורץ: אין הכרה, יש הכרה רק בילדים בסכנה, זאת אומרת ילדים שצריכים לצאת מהבית.

תמר שוורץ: שההכרה תהיה גורפת לכל משרדי הממשלה.

יעקב כץ: אני רציתי להודות לך משום שעשיתי סיור במקום שאתם נמצאים בו.

יעקב כץ: ביקרנו בגני הילדים ובבתי ספר יחד עם ראש העירייה.

יעקב כץ: באמת ראינו את הפעילות היוצאת דופן של עיריית תל-אביב.

יעקב כץ: אני יכול להבין את המסתננים שרוצים להגיע לארץ.

יעקב כץ: הבעיה שלנו היא שמדינת ישראל צריכה להסתכל בהסתכלות הכוללת.

יעקב כץ: את מסתכלת בהסתכלות הפרטנית.

יעקב כץ: יש הבדל בין הסתכלות פרטנית להסתכלות כוללת, איך מדינת ישראל או ממשלת ישראל צריכה לעצור את הגל הזה ולמנוע אותו.

יעקב כץ: לכשהגיעו ויש אנשים עם לב טוב ונשמה טובה והם מוסרים את הנפש, זה ראוי לכל הערכה.

יעקב כץ: בוודאי שהם לא אוויר, הם בני אדם.

יעקב כץ: צריך לדעת מה עושים איתם ואי-אפשר להתעלם מהעובדה שהאנשים נמצאים והם צריכים טיפול.

יעקב כץ: לכן בסיור מאוד התרשמנו מהעבודה היפה שלכם ומסירות הנפש שלכם וזה ראוי לכל הערכה, כפי שעם ישראל התנהג במהלך הדורות כלפי זרים.

יעקב כץ: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: אני חושב שחברת הכנסת רונית תירוש יזמה דיון מאוד חשוב.

טלב אלסאנע: אני לא מקל ראש בנושא, אבל לדעתי לא צריך להתייחס לנושא מתוך התלהמות אלא בצורה עניינית.

טלב אלסאנע: האנשים האלה עזבו את המולדת שלהם לא בגלל שטוב להם אלא בגלל שרע להם.

טלב אלסאנע: הסבל שהם עברו מראה עד כמה הם מוכנים לקחת סיכונים בגלל שהמציאות שממנה יצאו היא עוד יותר גרועה.

טלב אלסאנע: לכן, לדעתי, כאן זה המבחן של החברה, איך היא מתייחסת לאחר.

טלב אלסאנע: בתקופה האחרונה, ללא קשר למסתננים, איך מתייחסים בחברה הישראלית לאחר.

טלב אלסאנע: הם רואים את זה בחולון לגבי האתיופים, הם רואים את זה בעמנואל לגבי הספרדים.

טלב אלסאנע: יש בעיה והמבחן של החברה זה איך היא מתייחסת לשונה.

טלב אלסאנע: אנחנו רואים את התגובות הקיצוניות כלפי הזרים.

טלב אלסאנע: התגובות צריכות להיות כלפי הממשלה.

טלב אלסאנע: דווקא העם היהודי שהוא היה זר בכל העולם זה המבחן שלו איך הוא מתייחס לזרים שמגיעים אליו.

טלב אלסאנע: גם אברהם אבינו שהגיע מעירק הגיע לכאן כזר.

יעקב כץ: אבל לא אנסו את הנשים שלו בדרך.

טלב אלסאנע: לידיעת

טלב אלסאנע: כם יש אנסים יהודים ויש אנסים ערבים, יש מכל קצוות העולם.

טלב אלסאנע: אנסים הם פושעים והם אנשים שצריכים להכניס אותם אחרי סורג ובריח.

טלב אלסאנע: כל מי שיודע על אנס שיודיע למשטרה.

טלב אלסאנע: אנחנו דורשים מהמשטרה שתגיש נגדו כתב אישום.

טלב אלסאנע: אנחנו נתבע מבית המשפט שיכניס אותו לבית סוהר למאסר עולם.

טלב אלסאנע: אבל אסור להכתים.

טלב אלסאנע: זאת מאפיה שמתפרנסת מהצרות של אחרים.

טלב אלסאנע: להסיט את הויכוח מבעיה של מדינה לארגון מאפיה, הקבוצה הזאת שמנצלת את המצוקות, אלה מאפיונרים שמרוויחים על חשבון אותם ילדים שהם מתעללים בהם.

טלב אלסאנע: אנחנו כאן מדברים על מדינה.

טלב אלסאנע: מדינה שהיא מחויבת לעקרונות מחויבת לכללים, מחויבת לגישה אחרת.

טלב אלסאנע: אם צריך להפגין ולמחות, תבואו ותפגינו מול משרד ראש הממשלה ואני אצטרף להפגנה שלכם.

טלב אלסאנע: מי שאמור לתת את המענה למצוקות זה לא אותם עובדים, אנשים שהתאכזר להם גורלם, אנשים שהם סובלים והם היה להם טוב הם היו נשארים.

טלב אלסאנע: אף אחד מאיתנו לא עוזב את הבית שלו בגלל שטוב לו.

טלב אלסאנע: הם עזבו בגלל שרע להם.

טלב אלסאנע: הגישה והתגובה, לדעתי, היא תגובה שמבישה.

טלב אלסאנע: אני לא בא בטענות לאמצעי התקשורת.

טלב אלסאנע: התקשורת היא הראי שהעמיד בפנינו, וראינו את הפנים, כאשר יוצאים בקריאות שהן מבישות.

טלב אלסאנע: אדם נבחן בכוסו, בכעסו ובכיסו.

טלב אלסאנע: בכעס הזה היה כעס אז זה נבחן בכעס.

רונית תירוש: על מה אתה מדבר?

רונית תירוש: אתה מגנה את ההפגנה בשכונת התקווה?

טלב אלסאנע: אני חושב שההפגנה היתה צריכה להיות מול משרד ראש הממשלה.

רונית תירוש: בסדר, אבל ההפגנה בשכונת התקווה לא היתה ראויה ובמקומה?

רונית תירוש: הצעקה של התושבים?

טלב אלסאנע: אם הם היו מפגינים מול משרדי הממשלה הייתי מפגין איתם והייתי בא איתם.

רונית תירוש: מה זה משנה איפה?

טלב אלסאנע: אבל הסיסמאות שלהם, שאנחנו שונאים כל אחד זר.

רונית תירוש: הם לא אמרו את זה.

רונית תירוש: חבל שאתה פוגע אותם פעמיים.

יעקב כץ: אף אחד לא אמר את הדברים האלה.

רונית תירוש: אתה פוגע בהם פעמיים.

רונית תירוש: יושב פה יושב ראש ועד השכונה שלמה מסלאווי.

רונית תירוש: תבוא לסיור ותראה.

טלב אלסאנע: אני אמרתי שהמחאה היא צודקת, הדרך היא לא צודקת.

טלב אלסאנע: לדעתי הכתובת היא משרד ראש הממשלה.

טלב אלסאנע: אלה אמורים לתת את המענה למצוקה האמיתית.

טלב אלסאנע: בכל מדינות העולם יש מהגרים, באירופה ובארצות הברית ומתמודדים עם הדבר הזה.

טלב אלסאנע: אנחנו אמנם אזרחי מדינת ישראל אבל אנחנו שייכים לקהילה הבינלאומית.

טלב אלסאנע: קודם כל אנחנו בני אדם.

טלב אלסאנע: המבחן שלנו איך אנחנו מתייחסים לבני אדם אחרים.

טלב אלסאנע: האנשים האלה הם גם בני אדם, גם להם יש זכויות.

טלב אלסאנע: יש לנו מחויבות כלפיהם.

טלב אלסאנע: כל עוד המדינה לא נתנה מענה אחר, היא צריכה לתת להם את השרות שמגיע להם.

טלב אלסאנע: צריך לתת להם את הזכויות הבסיסיות על-פי ההכרזה הבינלאומית לזכויות אדם.

טלב אלסאנע: אבל, זה לא צריך להיות על החשבון שלכם.

טלב אלסאנע: אתם לא אמורים לממן אותם ולשאת בנטל, המדינה צריכה לשאת בנטל.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

יעקב כץ: מר מסלאווי, תספר על ההפגנה ותספר מה קורה בתל-אביב מהמבט שלך.

שלמה מסלאווי: אני חבר מועצת עיריית תל-אביב ויושב ראש ועד שכונת התקווה.

שלמה מסלאווי: אני גר בשכונת התקווה.

יעקב כץ: תספר מה קורה בשכונה שלך.

שלמה מסלאווי: חשוב לי שההפגנה לא היתה נגד המסתננים, ההפגנה היתה נגד ממשלת ישראל, על הכישלון ועל הביזיון שעוברים תושבי שכונות הדרום.

שלמה מסלאווי: זה לא רק שכונות התקווה אלא גם פרדס כץ, בני-ברק, אילת וערד ועוד שיהיו בדרך.

שלמה מסלאווי: כל הזמן מדברים על השונה והאחר.

שלמה מסלאווי: אבל מה איתנו?

שלמה מסלאווי: מה עם האנשים שבנו את השכונות האלה?

שלמה מסלאווי: אנחנו מקבלים מסות של מבקשי מקלט.

שלמה מסלאווי: אלה מסתננים, אנשים משיגי גבול.

שלמה מסלאווי: יש בארץ מעט מאוד פליטים.

שלמה מסלאווי: אני חושב שהמסתננים האלה פוגעים בפליטים האמיתיים.

שלמה מסלאווי: ההגדרה צריכה להיות מסתננים.

שלמה מסלאווי: יש כאלה שאומרים שהם מסכנים וצריך לעזור להם.

שלמה מסלאווי: אני לא אומר שלא אבל עד מתי ואיפה הנקודה הסופית.

שלמה מסלאווי: בגבול מצרים מחכים כרגע בין חצי מיליון למיליון.

שלמה מסלאווי: אם אנחנו כל-כך דואגים להם, ורוצים להפסיק את כל מעשי האונס וההתעללויות שבדרך, אפשר לעשות רכבת אווירית ולהביא את כולם לפה.

שלמה מסלאווי: יש מיליונים שרוצים להגיע לפה אז אפשר לעשות זאת בדרך הפשוטה והקלה.

שלמה מסלאווי: הבעיה העיקרית היא שהשם מגיעים אלינו.

שלמה מסלאווי: לא מזמן היה דיון במועצת העיר תל-אביב.

שלמה מסלאווי: תמר הזכירה עד כמה סובלים הילדים וכל המשפחות של המסתננים.

שלמה מסלאווי: אבל מה?

שלמה מסלאווי: לא הזכירו שם את המשפחות שלנו, התושבים שסובלים עקב "העלייה".

רונית תירוש: מה זאת אומרת סובלים?

רונית תירוש: תסביר מה עובר על תושבי השכונה?

שלמה מסלאווי: נתחיל קודם מהמערכות החברתיות.

שלמה מסלאווי: לא נדבר על הבעיה הדמוגרפית שהמסתננים הפכו להיות רוב בכל השכונות, קרית שלום, שפירא, התקווה, שכונת עזרא וארגזים ועוד שכונות בדרום.

שלמה מסלאווי: למשל, נושא החינוך.

שלמה מסלאווי: ההורים מזייפים כתובות כדי לא להיות באותו בית ספר שיש שם כמות גדולה מאוד של ילדי מסתננים.

שלמה מסלאווי: מי כמוך יודע, שכאשר רוצים לעשות דבר כזה צריך להכין את המורים.

שלמה מסלאווי: אף אחד לא הכין אותם, שלא לדבר על תוספות של משרות.

רונית תירוש: לא שעות ולא הכשרות.

שלמה מסלאווי: מורה שעומד מול כיתה שיש ב-40 ילד, חלק נוצרים, חלק מוסלמים, והם לא מכירים את השפה, המורה לא מוכן ולא יודע.

יעקב כץ: זאת אומרת שקורה היו דבר בבתי הספר הממלכתיים בתל-אביב.

יעקב כץ: כפי שהיא אמרה, שר החינוך מסייע.

יעקב כץ: אגב, אני באתי אליו בטענה.

יעקב כץ: אמרתי לשר החינוך שמעולם לא היתה החלטה שבתי הספר הממלכתיים שבמשך אלפי שנים שמרו על הצביון היהודי בעיקר או בפולין והם לא כל-כך יהודים.

יעקב כץ: אבל כשהם מגיעים לארץ פתאום הם מוצאים את ילדיהם בבתי ספר מתבוללים.

יעקב כץ: אנחנו שולחים שליחים לחוץ לארץ, שגרירים, קציני צבא, משלחות מטעם הבונדס, מקפידים לשלוח אותם לבתי ספר יהודיים כדי שלא תהיה התבוללות.

יעקב כץ: כל המלחמה של הסוכנות היהודית בחוץ לארץ היא כדי שלא תהיה התבוללות.

יעקב כץ: פה בארץ ישראל, ועוד בעיריית תל-אביב, הולכים ומפזרים אותם בכל בתי הספר.

יעקב כץ: שאלתי אותי האם שולחים אותם גם לבתי הספר הממלכתיים הדתיים?

יעקב כץ: התשובה היתה שלילית.

יעקב כץ: שאלתי אם שולחים אותם לבתי הספר המוסלמים ביפו, אמר שהם לא מסכימים לקלוט אותם.

יעקב כץ: בתי הספר הנוצריים ביפו לא מסכימים לקלוט אותם.

יעקב כץ: בתי הספר של חב"ד לא מסכימים לקלוט אותם.

יעקב כץ: בתי הספר של ש"ס כמובן שלא יקלטו.

יעקב כץ: מי קולט?

יעקב כץ: הממלכתי.

יעקב כץ: אמרתי לגדעון סער והוא שתק.

יעקב כץ: אמרתי לו שבתי הספר הממלכתיים בתל-אביב כולם הופכים להיות בתי ספר מעורבים.

יעקב כץ: מה עשינו פה?

יעקב כץ: אמרתי לו שאם יש בעיה, שיקים בתי ספר לאלה שאינם יהודים.

יעקב כץ: למה לערב ילדים?

יעקב כץ: מה קורה עם הורים, בייחוד מסורתיים ספרדיים?

יעקב כץ: הם אומרים: אנחנו לא דתיים אבל אנחנו רוצים שהילד יישאר יהודי.

יעקב כץ: אם הוא גדל יחד עם אנשים שאינם יהודים אני מפחד שהוא יתבולל.

יעקב כץ: ואז הוא מזייף והוא עובר על החוק.

יעקב כץ: פשע גורר פשע.

שלמה מסלאווי: מביאים אותם לעבור על החוק.

שלמה מסלאווי: לגבי החינוך, המורים לא עברו הכנה, שיהיה ברור.

שלמה מסלאווי: זה שאומרים שמעבירים ילדים מהדרום לצפון, זאת טיפה בים.

שלמה מסלאווי: זה ילד פה וילד שם.

שלמה מסלאווי: זה בשביל כותרת בעיתון ולא יותר מזה.

שלמה מסלאווי: בישיבה הצעתי לקחתי קבוצות שלמות ולהעביר אותם כמו באינטגרציה.

שלמה מסלאווי: גם פה אפשר לעשות את זה אבל לא עושים את זה.

שלמה מסלאווי: אם מדברים על רווחה.

שלמה מסלאווי: גם כך כל עובד רווחה מטפל ב-300 תיקים.

שלמה מסלאווי: עכשיו הוא חייב לטפל בילדים בסכנה ובסיכון כי אנחנו מחויבים לכך על-פי האמנה הבינלאומית.

שלמה מסלאווי: נוספו עוד מאות ואלפי משפחות למאגר הזה.

שלמה מסלאווי: אז מה?

שלמה מסלאווי: קיבלתם עוד רבע משרה?

שלמה מסלאווי: גם את זה לא.

שלמה מסלאווי: אם מדברים על בריאות.

שלמה מסלאווי: יש תור עצום של משפחות המסתננים עם הילדים שלהם לטיפות החלב.

שלמה מסלאווי: תארו לכם מה קורה עם המשפחות הוותיקות יחד עם המשפחות של המסתננים, שהם צריכים לחכות כל-כך הרבה זמן.

שלמה מסלאווי: שוב פעם, אנחנו מחויבים לתת להם את הטיפול והחיסון.

יעקב כץ: כשהוגש תקציב המדינה ודיברתי בתורי, שאלתי את שר האוצר הא בתקציב המדינה יש התייחסות אפילו של גרוש אחד באיזשהו תקציב, לציבור שהגיעו.

יעקב כץ: יש 40,000 שנכנסו.

יעקב כץ: אין התייחסות לכך.

שלמה מסלאווי: העברנו עכשיו תקציב ולא הוסיפו שקל אחד למסיל"ה.

שלמה מסלאווי: רונית משבחת את מסיל"ה.

שלמה מסלאווי: בואי נעשה סדר, בסך הכול יש להם שתי משרות ורבע, על מה אנחנו מדברים?

שלמה מסלאווי: הם צריכים לתת טיפול לעשות אלפים.

שלמה מסלאווי: זה הרי קשקוש.

רונית תירוש: אתם מסכימים וכולנו מסכימים שאין מדיניות ואין תקצוב.

רונית תירוש: ברגע שהמדינה תתקצב אז היא צריכה להכיר בהם אז היא מתנהגת כמו בת יענה.

רונית תירוש: אם לא תקצבתי הם לא קיימים.

שלמה מסלאווי: אם אנחנו מדברים על התעסוקה, זה הדבר הכי קריטי.

שלמה מסלאווי: יש הרבה אימהות חד הוריות שהן לא עובדות.

שלמה מסלאווי: ייקחו 2-3 סודנים במקום אותן חד הוריות.

שלמה מסלאווי: לגבי הדיור.

שלמה מסלאווי: הם גרים 10 או 20 בדירה אחת.

שלמה מסלאווי: זוג צעיר לא יכול להתמודד מול הדבר הזה.

שלמה מסלאווי: המשפחות שגרות בדרום תל-אביב נוטשות את האזור.

יעקב כץ: בין 3,000 ל-5,000 דירות בשנה נתפסות על-ידי המסתננים.

יעקב כץ: זאת גם בעיה שמאדירה את הקושי.

שלמה מסלאווי: נפגשתי עם קצינים במשטרה ואני אומר לכם שהקצינים במשטרה אומרים לי שאין להם כלים להתמודד מול התופעה הזאת.

שלמה מסלאווי: המשטרה אומרת את זה.

יעקב כץ: יוסי אדלשטיין, ממשרד הפנים.

יעקב כץ: אתה היום אחראי על כל הנושא של ההגירה.

יעקב כץ: ספר לנו איך אתם נערכים בצד הטכני ואחר-כך נדבר מבחינה ממשלתית.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להביע הסתייגות מדבריה של תמר ממסיל"ה, שזה לא שייך בכלל אם הממשלה החליטה או לא החליטה.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה החליטה הרבה דברים והציבור הזה לא מכבד את החלטות הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: זה בכלל לא שייך לקטע הזה.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה החליטה שמסתנן זה דבר לא חוקי.

יולי יואל אדלשטיין: אז מה, הם לא נכנסים?

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה החליטה שילדי הזרים שלא עונים לקריטריון צריכים לעזוב את הארץ, אז הם עוזבים?

יולי יואל אדלשטיין: מה זה שייך בכלל להחלטות הממשלה.

רונית תירוש: יוסי, אבל הממשלה החליטה והיא צריכה להעמיד אמצעי אכיפה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, מי שמכבד את החלטות הממשלה צריך לקום וללכת לבד.

רונית תירוש: אתה מצפה שהמסתנן יחזור?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: המסתנן לא צריך להיכנס וילד שלא עומד בתנאים צריך לקום וללכת הביתה.

רונית תירוש: אבל הם לא הולכים, אז מישהו צריך להוציא אותו.

יולי יואל אדלשטיין: לכן זה לא שייך להחלטה.

רונית תירוש: אי-אפשר רק לדבר ולומר שאחרים ידאגו לאכיפה.

רונית תירוש: הממשלה מחליטה אז שתעמיד אמצעים לאכיפה.

רונית תירוש: שתסגור את הגבול, שתעמיד משטרה, שתעמיד מג"ב.

רונית תירוש: ברגע שהם נכנסו, אז יש אמנות בינלאומיות.

יעקב כץ: 20,000 אנשים שנכנסים כל שנה מעמידים את מדינת ישראל בצרה צרורה.

יעקב כץ: היא צריכה להתמודד עם בעיות של אכיפה, בעיות של חוקים בינלאומיים.

רונית תירוש: היא חייבת לתת לפי האמנות בינלאומיות.

יולי יואל אדלשטיין: על פי האמנה היא צריכה לתת את החינוך.

רונית תירוש: היא לא יכולה לקחת את הילד ולהעביר אותו את הגבול.

יולי יואל אדלשטיין: לא אמרתי שהיא צריכה להוציא אותו.

יולי יואל אדלשטיין: היא אומרת שאין החלטה.

יולי יואל אדלשטיין: יש החלטה רק לא מכבדים את ההחלטה.

רונית תירוש: יוסי, אני חייבת להבין אותך.

רונית תירוש: מה זאת אומרת שלא מכבדים?

רונית תירוש: אתה מצפה שמסתננים יכבדו?

רונית תירוש: ברגע שהם עוברים את הגבול הם מבינים שהם עוברים על החוק והם מצפצפים.

רונית תירוש: היא לא עוברת על החוק בזה שהיא נותנת טיפול.

יולי יואל אדלשטיין: לא אמרתי שהיא עוברת.

רונית תירוש: אז על מי אנחנו כועסים.

יולי יואל אדלשטיין: תמר אמרה שאין החלטות ולכן - - -

רונית תירוש: בשבילה, כשאין החלטה זה כשאין ביצוע.

תמר שוורץ: אמרתי שאין מדיניות.

תמר שוורץ: מדיניות זה בדיוק מה שהגברת תירוש אמרה, זה החלטות ואכיפתן.

יעקב כץ: יוסי, מה המדיניות של ממשלת ישראל חוץ מהעובדה שהיא לא עושה מה שביקשתי, לגייס שתי אוגדות, להכריז על מצב חירום בלי בג"צ ובלי בד"צ ולעצור את הטרור הדמוגרפי.

רונית תירוש: אני כנראה לא הבנתי.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה החליטה לטפל בסוגיה של כל נושא המסתננים באופן נחרץ ולכן הוקצו משאבים להקמת מכשול בגבול מצרים.

יולי יואל אדלשטיין: הוא התחיל להיבנות מחודש נובמבר בפעילות מואצת ואנחנו מניחים שעד סוף שנת 2011 כבר יהיה מעל גדר.

יולי יואל אדלשטיין: במקביל, הצבא יוכל להסיט את כוחותיו לקטעים שעדיין נשארו פתוחים.

יעקב כץ: זאת אומרת שגם השנה, אם לא ייבנה מעל יוכלו להמשיך ולהיכנס.

יולי יואל אדלשטיין: אם תיתן לי לסיים, אני אסביר לך את כל המהלכים שהממשלה החליטה עליהם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נכנסנו לפעילות מואצת והשלב הראשון זה הקמת המכשול.

יולי יואל אדלשטיין: משרד הביטחון מטפל בו בצורה מואצת ובונים אותו במהירות הכי מהירה שאפשר.

יולי יואל אדלשטיין: בנוסף, הממשלה החליטה להקים את מתקן ההשהיה למסתננים.

יולי יואל אדלשטיין: אתמול הוא אושר במועצה הארצית לתכנון ובניה.

יעקב כץ: באיזה מקום?

יולי יואל אדלשטיין: הוא יוקם באזור קצינות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ניתן שם מקום שהייה למסתננים.

יולי יואל אדלשטיין: הם יקבלו שם את כל צרכיהם הבסיסיים.

יעקב כץ: כעשרת אלפים איש?

יולי יואל אדלשטיין: 10,000 איש בשלב הראשון, על-מנת שהם ישהו שם, יקבלו את כל צרכיהם הבסיסיים ההומניטאריים: אוכל, שירותי בריאות, שירותי חינוך, כל מה שאדם צריך והוא לא יצטרך להגיע למרכז המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נאכוף את נושא ההעסקה של שוהים בלתי חוקיים, כולל של מסתננים, על-מנת שהם לא יסתובבו בקרבנו ולא יעבדו בקרבנו.

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה והוא טוען שהוא רוצה מקלט – חבר הכנסת טען שהם יצאו ממדינתם בגלל שרע להם וזה נכון.

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות שהם יצאו מסודן מפני שרע להם מבחינה כלכלית ולא מבחינה אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: הם הגיעו למצרים ובמצרים הפסיק להיות להם רע.

יולי יואל אדלשטיין: אבל עכשיו הם מחפשים איזו מדינה שהכי טוב לחיות בה.

יולי יואל אדלשטיין: זה נכון שבמדינת ישראל החיים טובים יותר מאשר במצרים.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא אומר שעכשיו כל הסודנים והאריתראים יעברו דרך מצרים, יראו ששם לא כל-כך טוב ואז יבואו לפה.

יולי יואל אדלשטיין: צריך להבין שמדינת ישראל היא המדינה היחידה בעולם שהיא דמוקרטית והיא גובלת בבול יבשתי עם אפריקה.

יעקב כץ: אין שום מדינה דמוקרטית ליד מדינות ערב או מדינות אפריקה?

יולי יואל אדלשטיין: אני מדבר על מדינה דמוקרטית שיש לה גבול יבשתי עם אפריקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו צריכים להבין שכל מדינות אירופה הולכות ומקשות בנושא ההגירה, הן מבחינת חקיקה והן מבחינת מעברי הגבול.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו מניחים שהזליגה למדינת ישראל תהיה גדולה יותר.

יעקב כץ: יותר מ-20,000 בשנה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מקווים שלא.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מקווים שהגדר והמתקן שהייה והמשא ומתן שמדינת ישראל מקיימת כיום עם כל מיני מדינות שליליות להחזיר חלק מהם והפסקת ההעסקה שלהם – מה שמביא אותם לפה, רבותיי, ללא ספק זה רק המניע הכלכלי.

יולי יואל אדלשטיין: במצרים עובד כזה, סודני או אריתראי, מרוויח 120 שקל לחודש.

יולי יואל אדלשטיין: זה השכר שמשולם במצרים.

יולי יואל אדלשטיין: במדינת ישראל, גם אם לא משלמים לו שכר מינימום ומקפחים אותו, הוא מרוויח 3,500 שקלים.

יולי יואל אדלשטיין: הפער הזה מביא אותם לפה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, באמצעות כל המרכיבים שאמרתי ומניעת העסקתם במדינת ישראל, אנחנו מקווים שאנחנו נבלום את המגמה הזאת.

יעקב כץ: איש השכונות מר דוד קשאני.

דוד קשאני: אני מעמותת "קול בשכונות".

דוד קשאני: אני גר בשכונת התקווה 30 שנה ועוד 20 שנה בנחת בנימין בתל-אביב, סך הכול תושב תל-אביב יפו במשך 50 שנה.

דוד קשאני: מעולם לא קראו לנו גזענים.

דוד קשאני: לאחר ההפגנה שעשינו בשכונת התקווה, כולם התחילו לקרוא לנו גזענים.

דוד קשאני: אני רוצה לשאול אתכם, אתם רואים אותי שאני מפגין בכל מיני מקומות כולל אצלכם, במסיל"ה.

דוד קשאני: הייתי בא אליכם עם חבר הכנסת רן כהן.

דוד קשאני: בכנסת ה-16 ובכנסת ה-17 ישבנו בוועדות של עובדים הזרים ועזרנו לכל אותם הילדים ולכל אותם האנשים שהיו עובדים ברישיון.

דוד קשאני: אנחנו מדברים היום רק על המסתננים.

דוד קשאני: אין לנו שום דבר נגד העובדים הזרים ולא נגד אלה שיש להם אישורים לעבוד.

דוד קשאני: עובדה, אנחנו מקבלים אותם בזרועות פתוחות בשכונת התקווה.

דוד קשאני: בנינו להם יחד עם חברת המועצה, שהיא סגנית ראש העיר מיטל להבי, בנינו להם בשכונת התקווה כמה גני ילדים.

דוד קשאני: אנחנו לא נגדם.

דוד קשאני: הבעיה היא בעיה מדינית שהמדינה לא עושה כלום.

דוד קשאני: ההפגנה שלנו היתה נגד המדיניות של הממשלה.

דוד קשאני: עובדה שמסיל"ה לא מקבלים תקציב מהמדינה, הם מקבלים תקציב מראש עירית תל-אביב יפו.

דוד קשאני: אני יודע את זה, דיברנו עם כמה חברי מועצה בעירייה והם אמרו שלא נותנים אגורה אחת בתקציב של 2011.

דוד קשאני: הממשלה צריכה להתעורר.

דוד קשאני: הוא אמר שיקימו את המתקנים בגבול אבל צריך לטפל באלה שכבר נמצאים בשכונות דרום תל-אביב.

דוד קשאני: רבותיי, תבואו בלילה, תבקרו בשכונת התקווה בלילה.

יעקב כץ: איך אתם מציעים לעצור אותם עכשיו?

דוד קשאני: כל אלה שנמצאים בדרום תל-אביב באלפיהם, אני מציע לחלק אותם בכל הארץ.

יעקב כץ: ככה תעצור אותם עכשיו?

יעקב כץ: תיקח אותם לבית אל, לכפרים הבדואים?

יעקב כץ: לאיפה תעביר אותם?

דוד קשאני: דרך אגב, אני ביקרתי אצלו בבית.

דוד קשאני: אצלו בבית ישנם כפרים בלתי מוכרים שנמצאים במצב פי 10 יותר גרוע.

דוד קשאני: כשהם הולכים לבית הספר, הם לוקחים בקבוק מים על החמור.

דוד קשאני: זאת מדינה זאת שעוזרת לבדואים?

דוד קשאני: אני אומר לך, אני הייתי אצלו בבית עם רן כהן.

דוד קשאני: אנחנו לא נשכח את זה.

דוד קשאני: אני הייתי מציע שיהיו תקציבים על-מנת לחנך אותם, על-מנת לעזור להם.

דוד קשאני: אם הם יכולים לרפא אותם.

יעקב כץ: בשכונת התקווה?

דוד קשאני: כן, בוודאי.

דוד קשאני: אני מדבר על שכונות הדרום.

שלמה מסלאווי: אתה רוצה שהם יישארו בשכונות?

דוד קשאני: שלמה, הם בני אדם.

שלמה מסלאווי: הקמנו צוות גדול של השכונות והתשובה היא לקחת אותם ולהעביר אותם לקיבוצים.

שלמה מסלאווי: שני הצדדים ירוויחו, גם הקיבוצים שמחפשים ידיים עובדות וגם הם.

יעקב כץ: נציג המשטרה.

יורם אוחיון: אני מפקד מרחב יפתח.

יורם אוחיון: אני מפקד המשטרה של שכונות דרום תל-אביב המדוברות: שפירא, קרית שלום, תחנה מרכזית ישנה וחדשה, שכונת שפירא, שכונת עזרא.

יעקב כץ: לדיזנגוף הם כבר הגיעו?

יעקב כץ: איפה הגבולות שלך מסתיימים, כדי שהתושבים ידעו מי השכונות הבאות.

יורם אוחיון: אני דרומית לדיזנגוף.

יעקב כץ: רק נגיד לתושבי דיזנגוף, תכינו את עצמכם.

יורם אוחיון: בתחילת דבריי אני רוצה להזכיר שאני לובש מדים ואני לא נוגע בפוליטי אלא אני מדבר על עובדות אלא בראיה מקצועית בלבד שחפה מכל אינטרס כזה או אחר.

יורם אוחיון: הבעיה הזאת היא בעיה מורכבת.

יורם אוחיון: ראינו את שני הפנים שלה, גם בהיבט של זכויות האדם והדאגה לאדם והרווחה שלו.

יורם אוחיון: מצד שני, גם את המצוקות של הדיירים.

יורם אוחיון: מי שחי את המציאות הזאת ביום יום אלה שוטריי, רגע רגע, שעה שעה ערב ערב.

יורם אוחיון: יושבים פה אנשים יקרים שאנחנו מתמודדים איתם ועם המצוקות שלהם, כמו מר מסלאווי.

יורם אוחיון: אנחנו אישרנו לו את ההפגנה שלטעמי ההפגנה לא היתה גזענית בכלל אבל זאת דעתי האישית בלבד.

יורם אוחיון: מי שאישר לו וחתם לו על הבקשה לרישיון זה עבדכם הנאמן.

יורם אוחיון: אני רוצה לומר לכם המצוקות הן אמיתיות.

יעקב כץ: עוד מעט נראה הפגנות בדיזנגוף ובצפון תל-אביב.

יעקב כץ: לפי הקצב שנכנסים כרגע.

יעקב כץ: לצערי הרב, מכיוון שראש הממשלה לא עושה מה שצריך לעשות, לגייס מילואים ולהכריז על משטר חירום ולעצור את הדבר הזה, אז הם יגיעו גם השנה עוד 20,00 ובשנה הבאה עוד 20,000 ושנה אחרי זה עוד 20,000 ו רובם יגיעו לתל אביב.

יעקב כץ: בעל כורחנו הם יגיעו גם לדרום וגם לצפון.

רונית תירוש: איך הם יגיע לצפון?

רונית תירוש: העלויות שם כל כך גבוהות.

יעקב כץ: הם נכנסים 30 בדירה ואז גם בצפון אפשר לקנות.

יעקב כץ: ברגע שנכנסים 20-30 קמרונים או גנאים לדירה אחת וכל המשפחות האחרות עוזבות.

יורם אוחיון: אני לא יכול להצדיק או לאשר את מה שאתה אומר אני רק יכול לומר שכמו שצוין פה, אנחנו מדינה דמוקרטית.

יורם אוחיון: אנחנו משטרה אוכפת חוק ואמונים על אושיות הדמוקרטיה.

יורם אוחיון: כל מי שרוצה להפגין ויעשה את זה על-פי דין, אנחנו נסייע לו להפגין ולאפשר את חופש הביטוי בכל מקום ובכל שעה, ובתנאי שזה יהיה על-פי חוק.

יורם אוחיון: כך אנחנו נוהגים.

יורם אוחיון: זה בסדר להפגין במדינת ישראל וזה חלק מהתרבות הדמוקרטית שלנו וכך צריך לנהוג.

יורם אוחיון: ברשותכם, אני רוצה לגעת בעיקר.

יורם אוחיון: מדברים הרבה על התופעה, על המסתננים.

יורם אוחיון: אני קורא לקבוצה הזאת נתינים זרים כי היא מורכבת מהרבה בעלי מעמד שונה: מסתננים, פליטים, מבקשי עבודה, עובדים זרים, כאלה שפג להם התוקף, תיירים שנכנסו באשרת תיירות ופג להם התוקף.

יורם אוחיון: בקיצור, הרבה מעמדים וכותרות שונות ומשומנות.

יורם אוחיון: לכן הייתי מתייחס לקבוצה הזאת כאל נתינים זרים.

יורם אוחיון: אני רוצה לומר שאם אנחנו מתייחסים רק למסתננים, אין אף מספר אמפירי מדעי בדוק עם מה אנחנו מתמודדים.

יורם אוחיון: נחטא לאמת אם כל אחד מאיתנו יאמר מספר.

יורם אוחיון: אני יכול לומר שלהערכתי מתגוררים באזור דרום תל-אביב קרוב ל-50,000 נתינים זרים, מכל הסוגים והמינים.

יעקב כץ: אני רוצה לחזור על המספר כדי שכל עם ישראל ישמע, בעיקר תושבי תל-אביב: מדובר על 50,000, שזה בערך 12% מתושבי תל-אביב.

יורם אוחיון: אם אתה רוצה הקבלה, אני יכול לומר לך שזה יותר מדימונה.

יעקב כץ: יותר מדימונה ועפולה.

משה מסלאווי: קשאני רוצה שהם יישארו בשכונת התקווה.

יעקב כץ: אני נהנה לשמוע כל מילה שלך.

יעקב כץ: ביש"ע יש בערך 650,000 יהודים.

יעקב כץ: אנחנו בונים עכשיו הרבה ביש"ע למרות ההקפאה ולא נערכנו לקנות את הפליטים היהודים של תל-אביב ביהודה ושומרון.

יעקב כץ: כדי לקלוט את הפליטים היהודים בעוד 10 שנים, כאשר יהיו 250,00 מסתננים, איפה נשים אותם?

יעקב כץ: המקום הכי קרוב זה אריאל, נופים, עלי זהב, פדואל, בית אל.

יעקב כץ: אנחנו צריכים להגביר את הבנייה שם כי אלינו הם לא מגיעים.

יורם אוחיון: בהומור אענה לך שהייתי צריך להביא איתי שולה מוקשים בדרך, אבל בסדר.

יורם אוחיון: אני אחזור לעניין כי 50,000 נתינים זרים שנמצאים ב אזור, חייבים לעשות ניתוח מקצועי מעמיק ונכון.

יורם אוחיון: אי-אפשר לעשות הכללה לא לעניין המעורבות שלהם בפשיעה, לא בעניין המעורבות שלהם ברמת האלימות הגבוהה, כן או לא.

יעקב כץ: יש לכם הערכה, כמה בתים ודירות הם תופסים?

יורם אוחיון: אני חייב לומר שיש בעיה אמיתית במדינת ישראל בבסיס הנתונים.

יורם אוחיון: ניהלתי שיחת מסדרון עם חברת הכנסת רונית תירוש טרם הדיון.

יורם אוחיון: באמת יש לנו בעיה אמיתית לבדוק את הנתונים מכיוון שאין נתונים בדוקים.

יורם אוחיון: קשה לעשות ניתוח, קשה לעשות תכניות עבודה כשאתה עובד מול ערפל קרב.

יורם אוחיון: אני שמח שגם חברת הכנסת אמרה את מה שהיא אמרה בתחילת הדברים שלה.

יורם אוחיון: אני רק רוצה לעשות צדק עם אותם 50,000.

יורם אוחיון: לא כולם עבריינים, לא כולם פושעים, לא כולם מחרחרי ריב ומעוררי אלימות.

יורם אוחיון: אבל בגלל המספר ההולך וגדל אנחנו בהחלט יכולים לראות תופעות של מגמה לא טובה, בלשון המעטה, של התנהלות והתמודדות עם מצבים לא פשוטים, גם בחיי היום יום, גם ביציאה בבוקר לבתי הספר וכלה בחיי הלילה השונים.

יורם אוחיון: אני לא אפרט פה את מגוון חיי הלילה שהתפתחו.

יעקב כץ: אולי כן תפרט.

יעקב כץ: בלי להיכנס לפרטים, אבל תגיד מה קורה בחיי הלילה כדי שתושבי תל-אביב ששומעים אותנו עכשיו ידעו מה קורה בחצר האחורית שלהם או בחצר הקדמית שלהם.

יורם אוחיון: אני חושב שאי-אפשר להטיל את האשמה, את הכתם כולו, על העובדים הזרים בכל מה שקורה בחיי הלילה בתחנה המרכזית הישנה מכיוון שיש הרבה מאוד ישראלים שמעורבים שם.

יורם אוחיון: אני גם לא חושב שזה קשור באופן ישיר לעובדים.

יעקב כץ: אבל מה קרה מאז שהגיעו כמויות כאלה אדירות בשנים האחרונות?

יורם אוחיון: רמת האלימות עלתה באזור הזה בעיקר בגלל השינוי התרבותי.

יעקב כץ: רק בתחנה המרכזית או בכל אזור דרום תל-אביב?

יורם אוחיון: אני מדבר על דרום תל-אביב.

יורם אוחיון: הדגש הוא על שכונת שפירא, אבל בעיקר באזור נוה שאנן, תחנה מרכזית ישנה.

יורם אוחיון: אחד הדברים שקרו, אני חושב שזה קשור להלם תרבות.

יורם אוחיון: אני לא בחנתי את זה ברמה מדעית אבל העובדה שהם מגיעים ממדינות מוסלמיות שאסור בהן אלכוהול והם נחשפו לאלכוהול בדרום תל-אביב, זה יצר רמת אלימות מאוד מאוד גבוהה.

יורם אוחיון: כקצין משטרה יש לי בעיה אמיתית להתמודד עם תחושת הביטחון שאני אמור להקנות לאזרחים שמסתובבים בשטח שאני אמון עליו.

יורם אוחיון: אחד הדברים שאנחנו עושים כרגע, בסיוע נרחב מאוד של עיריית תל-אביב זה פשוט לסגור להם את בתי המרזח.

יורם אוחיון: זה יכול להיות מתקן לשטיפת מכוניות שלשעות הערב הופך להיות פאב.

יורם אוחיון: את כל אותם בתי מרזח אנחנו משתדלים לסגור בשעה 11:00.

יורם אוחיון: אנחנו התחלנו תהליך מאוד חשוב עם עירית תל-אביב.

יעקב כץ: עד 11 בלילה הם יכולים "להרביץ"?

יורם אוחיון: אני כבר לא יודע מה לענות לך מה נכון או לא.

יורם אוחיון: אם אני לא אתן להם לשבת ולשתות אז אני לא יודע אם זה יהיה נכון - - -

יעקב כץ: שיזמינו את ראש הממשלה שישתנה איתם קצת, שיזמינו קצת את ברק שישתו איתם.

יעקב כץ: ששני אלה ירדו מהאולימפוס שלהם וירדו למטה ויראו שהעיר תל-אביב, העיר העברית האחרונה, הולכת ונהיית העיר האפריקאית האחרונה.

יעקב כץ: מישהו צריך לרדת למטה ולראות את זה.

יורם אוחיון: אני חייב לענות לך לעניין הזה.

יורם אוחיון: אני חושב שנעשה פה עוול לממשלה.

יורם אוחיון: אני לא פוליטיקאי.

יעקב כץ: שנינו באופוזיציה, אתה מבין?

יורם אוחיון: אין לי בעיה עם האופוזיציה, אני לובש מדים ואני חף מפוליטיקה.

רונית תירוש: אני אשמח להתנצל אם אדע שעושים.

יורם אוחיון: אני באמת רוצה לעשות קצת איזונים.

יורם אוחיון: כמעט כל השרים עשו איתי את סיורי הלילה.

יורם אוחיון: היו אצלי שר המשפטים, שר האוצר, שר הפנים, היועץ המשפטי לממשלה החדש ופרקליט המדינה.

יורם אוחיון: היו אצלי באמת אנשים שהם בעלי סמכות והם בחנו את הבעיה מקרוב.

יורם אוחיון: לומר לך שראיתי את הפתרון ואת האור בקצרה המנהרה, בשורה התחתונה, בסוף הדרך, כמי שאמור לתת את הביטחון בדרום תל-אביב?

יורם אוחיון: אני חושב שאני עוד רחוק משם.

יורם אוחיון: השר לבט"פ משקיע המון.

יורם אוחיון: הוא היה אצלי לפחות ב-10 ביקורים בשנה וחצי האחרונות.

יורם אוחיון: הוא הקים ועדה בראשות המנכ"ל לבחינה של הקצאת תקנים נוספים.

יורם אוחיון: המשרד משתדל לתת את מה שניתן.

יורם אוחיון: שר האוצר בחן וראה את הדברים.

יורם אוחיון: אנחנו הצפנו בעיות משפטיות בפני שר המשפטים.

רונית תירוש: שר האוצר הזרים תקציבים כתוצאה מהסיור שלו?

רונית תירוש: על זה אני מדברת.

רונית תירוש: סיורים זה נהדר, זאת כותרת יפה בעיתון, זאת תמונה שמצטלמת.

יורם אוחיון: שום דבר מהעשייה של השר לביטחון פנים - - -

רונית תירוש: אני מדברת על שר האוצר.

יעקב כץ: אין בתקציב שום דבר.

יורם אוחיון: למיטב ידיעתי מתקיים איזה הליך כרגע בין משרד האוצר למשרד הבט"פ, שבוחן הקצאה נוספת של 46 לאותה יחידה שהקמנו מכוחותינו.

יורם אוחיון: עשינו ויסותים פנימיים בתוך מחוז תל-אביב והקמנו יחידת משטרה נוספת - - -

יעקב כץ: אם אתם עובדים לפי תכנית חומש, אתם צריכים לקחת בחשבון – אתם צריכים להיערך ל-200,000.

יורם אוחיון: אני אגיד לך למה אנחנו חושבים שאנחנו צריכים להיערך.

יורם אוחיון: מתקיים במשטרה הליך עבודת מטה מאוד מושקע ורציני.

יורם אוחיון: ברשותכם, אם רק אוכל לומר את הדברים בסדר שתכננתי לומר.

יורם אוחיון: אנחנו כרגע ממתינים לתשובות גם כדי לחזק את היחידה שהקמנו.

יורם אוחיון: עיריית תל-אביב תרמה לנו מבנה.

יורם אוחיון: אני חייב לציין פה את עיריית תל-אביב, בעיקר את מר רובי זלוף, סמנכ"ל התפעול, שהולך איתי יד ביד.

יורם אוחיון: עיריית תל-אביב משקיעה תקציבים ומשאבים רבים בהיבט האבטחתי ובטיחותי של אותן שכונות, בהיבט של העובדים הזרים.

יורם אוחיון: אבל זה לא מספיק, זה לא מספיק.

יורם אוחיון: הבעיה יותר רחבה ודורשת אמצעים.

יעקב כץ: איזו יחידה הקמתם?

יורם אוחיון: הקמנו יחידה שנקראת "יחידת לוינסקי".

יורם אוחיון: היא יושבת במבנה שהיה פעם בית ספר בגן לוינסקי ברחוב לוינסקי בתל-אביב.

יורם אוחיון: היחידה הזאת מונה 74 שוטרים.

יורם אוחיון: אני הוספתי על 74 שוטרים עוד כמה תקנים.

יורם אוחיון: היום נמצאים שם 76 שוטרים שלמעשה מטפלים במאפיין העיקרי של האזור שזה הנתינים הזרים.

יורם אוחיון: הקמנו את היחידה הזאת ללא תוספת תקציב של שקל אחד, הכול מויסותים פנימיים של המרחב ושל מחוז תל-אביב.

יורם אוחיון: אנחנו מקווים מאוד שאותה עבודת מטה שהתחיל המנכ"ל הקודם של המשרד לבט"פ תסתיים במהרה ואנחנו נקבל 46 תקנים נוספים.

יורם אוחיון: אני חושב שגם זה לא יספיק לשנת 2011.

יעקב כץ: אנחנו יושבים בוועדה בצורה מקצועית.

יעקב כץ: לפי הערכות שלנו יגיעו בשנים הקרובות עוד 150,000.

יעקב כץ: האם אתם נערכים להקמת משטרה בסדר גודל הרבה יותר גדול?

יורם אוחיון: ההמלצה שלי בתוך המשטרה היתה להקים יחידה של 140 שוטרים שאני חושב שהיא תיתן מענה למצב הקיים היום.

יורם אוחיון: יחד עם זאת, אני חושב שמדובר בבעיה לאומית מספר אחת.

יורם אוחיון: קטונתי מלחלוק על הרמטכ"ל, קטונתי מלחלוק על המפכ"ל.

יורם אוחיון: אני רואה באיום הזה איום אסטרטגי מקצועי.

יורם אוחיון: כקצין משטרה ותיק אני רואה באיום הזה איום אסטרטגי ממעלה ראשונה למדינת ישראל.

יורם אוחיון: לא בהיבט של ביטחון החוץ אלא בהיבט של ביטחון הפנים.

יורם אוחיון: אני חושב שחובה עלינו כמדינה, להקים באופן מיידי צוות בין משרדי ליישום המלצות ולא לכתיבת המלצות.

יורם אוחיון: ההמלצות קיימות, אנחנו יודעים מה צריך לעשות, אנחנו אנשי מקצוע.

יורם אוחיון: אני חושב שצריך להקים צוות בין משרדי מיידי לטיפול בתופעה.

יורם אוחיון: אגב, אני מייצג כרגע בעיקר את דרום תל-אביב כי הדיון נסוב על דרום תל-אביב אבל הבעיה דומה עם מאפיינים דומים יש באילת, באשדוד, בערד.

יעקב כץ: בפרדס כץ ובמקומות אחרים ולדעתי היא תמשיך ותתפשט.

יעקב כץ: עם הניסיון שלך יעשו אותך קצין המשטרה המרחבי משום שזה הולך להתפשט.

יעקב כץ: אני מאוד מודה לך.

נסים פדידה: אני עוסק בעיקר במפגש עם בחורים צעירים בדרום תל-אביב.

נסים פדידה: אני גם נמצא בערד וגם באילת.

יעקב כץ: איפה אתה גר?

נסים פדידה: אני גר בכפר חסידים ויש לנו פעילות שטח בנושא של זהות יהודית וערכים.

נסים פדידה: אנחנו פועלים בעיקר בקרב הנוער.

נסים פדידה: בנושא של תל-אביב יצא לי להיחשף לצעירים.

נסים פדידה: הם סיפרו לי שעד לפני שנה שנתיים הם היו יכולים למצוא מקומות עבודה.

נסים פדידה: היום אף אחד לא מקבל אותם לעבודה.

יעקב כץ: סליחה, מר פדידה.

יעקב כץ: נציג האוצר.

יעקב כץ: כיושב ראש הוועדה ניהלנו עשרות דיונים וערכנו הרבה סיורים.

יעקב כץ: למיטב הבנתי, לא ראיתי התייחסות של האוצר לנושא הבנייה ובנושאים אחרים בהתייחס ל-20,000 שנכנסו השנה.

יעקב כץ: בשנה שעברה נכנסו 10,000 ואני מעריך שהשנה הזאת ייכנסו עוד 20,000.

יעקב כץ: האם אתם ערוכים לזה, הקצתם לזה תקציבים?

יעקב כץ: האם יש ידיעה, למשל, איך להיערך מבחינת מדינת ישראל לבנייה של יותר יחידות דיור, כי הם קולטים בערך 3,00 עד 5,000 יחידות דיור במשטרה.

יעקב כץ: לאן הולכים הצעירים?

יעקב כץ: לאן הולכים הסטודנטים?

יעקב כץ: מה נעשה באוצר כהיערכות?

יעקב כץ: הכמות שמגיעה היום ממצרים עולה על כמות העולים שמגיעה לארץ.

יעקב כץ: לגבי עליה יש לנו משרד עליה וקליטה.

יעקב כץ: האם יש גם משרד לקליטת המסתננים?

עמית סדן: בהיבט הזה אנחנו מודעים לתופעות ההולכות וגוברות.

עמית סדן: אנחנו מוטרדים מזה מאוד וגם מההשפעה על השכונות.

עמית סדן: אנחנו לא מתעלמים מהבעיות שזה יוצר בשוק העבודה.

עמית סדן: להיפך, אנחנו מאוד מוטרדים משוק העבודה ומשוק הדיור.

עמית סדן: בנוגע לתקציבים, אנחנו מסתכלים על ההתמודדות עם התופעה כהתמודדות כוללת.

עמית סדן: אם נקצה משאבים ורק נטפח וניתן להם רווחה וניתן להם עבודה, ניצור מצב שנצטרך להתמודד עם תופעה הרבה יותר גדולה בעתיד.

עמית סדן: הראייה שלנו היא ראייה כוללת שמסתכלת על איך עוצרים את הזרם הנכנס ולא רק איך אנחנו מתמודדים - - -

יעקב כץ: האם נערכתם באוצר, באיזה דיון, שאם מחר ראש הממשלה יכריז שזאת בעיה לאומית מספר אחת, כפי שאמר הרמטכ"ל וכמו שאמר מפקד מרחב יפתח, האם נערכתם בתקציב השנה לאפשרות שמדינת ישראל תכריז משטר חירום ותגייס שתיים שלוש אוגדות ופשוט תעצור את זה כמו במלחמה, כי זאת הוצאה מיוחדת.

יעקב כץ: אם אני הייתי ראש ממשלה, הייתי מכריז משטר חירום, מגייס אוגדות ואומר שאין מסתנן אחד שייכנס לישראל.

יעקב כץ: יש לנו את צה"ל וצה"ל צריך למנוע את זה.

יעקב כץ: צה"ל היה צריך למנוע את זה גם בכמות וגם באיכות.

יעקב כץ: לא על-ידי זה שהם יגיעו לתל-אביב ונצטרך להוסיף שוטרים ובתי ספר וגני ילדים.

יעקב כץ: ההוצאה היא בערך שווה.

יעקב כץ: האם יש אצלכם היערכות גם להוצאה חד פעמית של מאות או מיליארדי שקלים לקראת היערכות מלחמתית כמו במלחמה.

עמית סדן: אני קצת קטונתי בעניין הזה.

יעקב כץ: אתה יכול להגיד לא.

עמית סדן: אני לא יודע מה ההיערכויות בהסתכלות המקרו כלכלית.

עמית סדן: אני יודע שאנחנו נערכים לתקציבים מאוד מאוד גדולים להקמת המתקן.

יעקב כץ: זה ייקח שנים עד שיקימו את המתקן ואת הגדר.

יעקב כץ: המתקן הוא רק ל-10,000 ויש כבר 50,000.

יעקב כץ: עד שנה הבאה יגיעו עוד 30,000.

עמית סדן: אנחנו מסתכלים על הבעיה כבעיה שתיפתר על-ידי צמצום האינסנטיב הכלכלי של המסתננים האלה להגיע לישראל.

עמית סדן: אנחנו מאמינים שבעזרת המתקן הזה אנחנו נוכל להתחיל אכיפה למעסיקי מסתננים.

עמית סדן: ייפסק האינטרס הכלכלי שלהם להגיע לישראל, מה שיעצור את הזרם.

עמית סדן: לא בטוח שבאופן מוחלט אבל בהחלט באופן חלקי.

עמית סדן: יינתן מענה למלאי הקיים שיבין שכבר אין לו כל-כך לחפש פה.

עמית סדן: השמועות יעברו לאחיהם ולחבריהם במדינות מוצאם.

רונית תירוש: ברשותך, אני לפחות מיקדתי את הדיון לא באלה שאנחנו מאיימים עליהם שלא יגיעו ולא באלה שיגיעו כשתהיה אותה עיר מכלאה ותראו להם שלא כיף לחיות פה.

רונית תירוש: אני מדברת על אלה שכבר נקלטו פה.

רונית תירוש: אמנם באופן לא רשמי אבל קיימים פה.

רונית תירוש: הם נמצאים בשכונת התקווה, בערד, באילת.

רונית תירוש: תקצבתם תקציב מיוחד צבוע תוספתי לעניין?

עמית סדן: אני לא יכול להגיד כי אני לא מכיר לעומק את התקציב לרשויות המקומיות.

רונית תירוש: להגיש שאילתה לשר האוצר?

עמית סדן: אני לא יודע להגיד תשובה על זה.

רונית תירוש: אני אגיש שאילתה אבל אני יכולה להניח שאתה לא יודע כי פשוט אין.

עמית סדן: אני לא מכיר את תקציבי הרשויות המקומיות.

גלעד נתן: אני ממרכז המידע והמחקר של הכנסת.

גלעד נתן: כתבתי על זה במסמך דיון קודם.

גלעד נתן: 150,000 שקל לרווחה לנוער בסיכון בתקציב שנה הבאה ממשרד הרווחה לעיריית תל-אביב.

גלעד נתן: זה התקציב הצבוע היחיד.

גלעד נתן: השאר מצפים מהמערכת לקלוט.

גלעד נתן: 300 מיליון שקל בשנה חובות אבודים של בתי חולים, חלק ניכר מזה זה אוכלוסיה זרה ולא רק מסתננים.

גלעד נתן: משרד האוצר מכיר את זה שנים אבל לא מטפל.

גלעד נתן: מערכת החינוך, כניסה לבתי ספר, צרכים מיוחדים, מוכר שנים ולא מטופל.

גלעד נתן: זה לא מטופל, חבל להסתיר.

עמית סדן: אני רק רוצה להדגיש שבמסגרת המתקן הזה יינתנו כל השירותים האלה.

יעקב כץ: יוסי, אני מציע להגדיל כבר היום את המתקן ל-40,000 כי 10,000 זה לא מספיק.

יעקב כץ: בעתיד, כשהם יחזרו לארצם, נוכל להקים שם עיר יהודית גדולה.

נסים פדידה: הבעיה של הצעירים היום היא שאין להם מקומות עבודה בתל-אביב.

נסים פדידה: המצב הוא נורא ואיום.

נסים פדידה: לא יתכן שבחורים צעירים ששירותו בצבא, לפני נישואים, שרוצים להתפרנס ולהתחיל את החיים שלהם לא יכולים לקבל עבודה.

נסים פדידה: כשהם באים היום לעבוד אף אחד לא מקבל אותם כי יש את הסודנים.

נסים פדידה: יתרה מזאת.

נסים פדידה: היום אי-אפשר להשכיר דירה בדרום תל-אביב.

נסים פדידה: הסודנים לוקחים דירה לפי חדרים ולמשכירים יותר שווה להשכיר להם.

נסים פדידה: גם אנשים מבוגרים לא יכולים לגור שם היום.

נסים פדידה: רונית, זה מאוד פשוט שכל חברי הבית יטפלו בנושא הזה.

נסים פדידה: לא מדובר פה בשמאל או בימין.

נסים פדידה: יש פה בעיה כלל לאומית של עם ישראל.

נסים פדידה: אם לא נתאחד כולנו דתיים וחילוניים – אני חושב שזאת בעיה קיומית.

נסים פדידה: אני גם רוצה לראות את ש"ס וגם את ג'.

נסים פדידה: לא יתכן שרק האיחוד הלאומי ייקח את המאבק הזה.

יעקב כץ: רונית תירוש היא מקדימה.

נסים פדידה: כדי שהנושא הזה יעמוד על סדר-היום צריך לאחד את כל סיעות הבית.

נסים פדידה: להביא לפה את כל הסיעות כדי שיבינו שזה קריטי.

נסים פדידה: לפי דעתי צריך להפגין בכל מקום בארץ, שהנושא הזה יהיה ציבורי.

נסים פדידה: שיבינו שזאת בעיה כללית.

נסים פדידה: עד שלא יהיה רעש בכל הארץ, שום דבר לא ייעשה.

יעקב כץ: גלעד מזכיר לי שבעוד שבועיים יש לנו דיון בוועדה על הנושא של ההשפעה של תפיסת מקומות עבודה על-ידי אנשים לא מתוכננים ובכך מונעים כניסה של ישראלים שאמורים היו לקבל עבודה בכל מיני מקצועות.

נסים פדידה: לדעתי הפיתרון הריאלי והמציאותי הוא שירכזו את כל הנושא של הסודנים שנמצאים בערד, בדרום תל-אביב, בפרדס כץ – דיברתי עם הרב זליכה, אחד מרבני פרדס כץ, שהמצב שם קשה מאוד.

נסים פדידה: הפיתרון היום הוא לרכז את כל הסודנים בארץ, לשים אותם באזור הבדואים בדרום ואחר-כך לראות מה עושים איתם.

יעקב כץ: זה מה שממשלת ישראל החליטה.

יעקב כץ: סיפר לך יוסי אדלשטיין - - -

נסים פדידה: הוא אומר לחלק אותם.

יעקב כץ: לא שמעת.

יעקב כץ: הוא אמר שמקימים מתקן גדול ל-10,000 איש.

יעקב כץ: להערכתי הוא יגדל ל-20,000 ול-30,000 עד שתיפתר הבעיה.

יעקב כץ: יכול להיות שאחר-כך תבוא תשועה לישראל.

פיני קבלו: אני סמנכ"ל רווחה בשלטון המקומי.

פיני קבלו: אנחנו באמת הופענו פעמים רבות עם ראשי רשויות.

פיני קבלו: זה התחיל באילת ולאט לאט זה הלך וחלחל לערד ודימונה ותל-אביב.

פיני קבלו: אנחנו באמת הקמנו את הזעקה.

פיני קבלו: ישבו אנשים ודיברו אבל דבר לא נעשה.

פיני קבלו: לצערי רק כשקורים אסונות וכשזה מתפוצץ לנו בפנים אז כולם נזעקים.

פיני קבלו: אני חושב שבעניין הזה השלטון המקומי עד עכשיו אולי התמודדו עם זה שניים שלושה ראשי רשויות.

פיני קבלו: השלטון המקומי עומד להיכנס לזה חזק, הוא הקים ועדה פנימית שלו.

פיני קבלו: הוא הולך להתמודד עם התופעה ולתת את הגיבוי לכל ראשי הרשויות.

פיני קבלו: אנחנו לא רוצים להישמע כגזענים.

פיני קבלו: זה נופל לתוך החצר של ראשי הרשויות.

פיני קבלו: אין להם תקציבים להתמודד, אין להם שום מנגנון שאפשר יהיה להפעיל על-מנת להכיר את האוכלוסייה הזאת או להתאים את השירותים לאותה אוכלוסייה, או שלא נערכו לצרכים של אותה אוכלוסיה.

פיני קבלו: לכן, בעניין הזה, צריך לנסות לבלום את החדירה.

פיני קבלו: צה"ל יכול לעשות בעניין הזה.

פיני קבלו: אני לא אומר שירו בהם.

יעקב כץ: לא צריך לירות במסתננים אבל צריך לפגוע במי שמוביל אותם.

פיני קבלו: עד שתהיה גדר אפשר לעשות מארבים, לפחות לעצור את ההליך הזה.

יעקב כץ: אני תמיד אמרתי שאסור לפגוע במסתננים.

יעקב כץ: אין לי שום בעיה עם המסתננים, אבל צריך לפגוע במובילים שלהם, בבדואים שסוחרים בבני אדם, אונסים אותם בדרך, שוחטים אותם, מתעללים בהם, קושרים אותם בשלשלאות.

יעקב כץ: הם האויבים הגדולים ביותר של מדינת ישראל היום.

יעקב כץ: הם מכניסים לפה בדרך מיליון וחצי אנשים וגמרו את מדינת ישראל.

יעקב כץ: הם גמרו את אילת, הם גומרים היום את תל-אביב, לפי הדברים שאומר אוחיון.

יעקב כץ: יש לנו היום כבר 50,000 נתינים זרים בתל-אביב.

יעקב כץ: זה מהווה 12% מתושבי תל-אביב.

יעקב כץ: אנחנו נמצאים בבעיה לאומית.

יעקב כץ: כשאתה נמצא בבעיה לאומית, בטרור דמוגרפי, כפי שאמר מר קבלו, צריך שצה"ל שאחראי על הביטחון וברק, במקום שיתעסק במפלגה שלו שממילא הולכת ונגמרת, שילך ויתעסק בעסקים הפרטיים, יפנה את מקומו לשר ביטחון יותר רציני ויותר אחראי ושהוא ילך ויעצור את גל המסתננים.

יעקב כץ: שר ביטחון לשעבר שלא אנקוב בשמו אמר לי: כצל'ה, בלי להכריז, זה מה שהייתי עושה.

יעקב כץ: צריך לפגוע בבדואים שמובילים אותם.

יעקב כץ: שניים שלושה ייפגעו ולא ייכנסו יותר.

פיני קבלו: עברנו עכשיו משבר בשלטון המקומי, יצאנו לאיזה מאבק.

פיני קבלו: אנחנו באמת רוצים שהמדינה תקבע מדיניות.

פיני קבלו: אם היא תחליט שהמדיניות שלה היא לטפח אותם, לטפל בהם, להכניס אותם לבתי ספר, לתת להם מסגרות ושירותים, שיתנו לנו את הכלים ואת התקציבים לזה.

פיני קבלו: אם המדינה מחליטה שלא, תמצא פתרון איך לפתור את הבעיה.

יורם אוחיון: בסוף דבריי רציתי לומר שאנחנו באמת רואים קשר ישיר בין הבדואים בסיני ובנגב לעניין הזה.

יורם אוחיון: חבל שחבר הכנסת טלב אלסאנע יצא.

יעקב כץ: אגב, הוא לא קולט אצלו בכפרים אף מסתנן, את כולם הוא שולח אלינו.

רונית תירוש: זאת תכנית אסטרטגית לכבוש את מדינת ישראל.

יורם אוחיון: ברשותכם, העניין הוא קצת יותר מורכב.

יורם אוחיון: ההערה שלי נוגעת לא רק לזרם המסתננים היורד או העולה אלא לפלטפורמה הפלילית.

יורם אוחיון: הפלטפורמה הפלילית בעניין הזה, זה משהו שלא עלה פה על השולחן.

יורם אוחיון: אם אנחנו רוצים לדון במצוקות של תושבי דרום תל-אביב והפן הפלילי והביטחון האישי של תושבי השכונות לא עולה פה על השולחן, אז יש פה פספוס.

יורם אוחיון: אני מצטער שהתפרצתי אבל אם אנחנו לא נדון בזה - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חייבת לומר לך שבתקשורת התייחסו לזה שאנחנו פשוט ממציאים את הדברים, שאין שום פן פלילי, הם לא אונסים ולא מטרידים, הם לא גונבים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו פשוט גזענים כי אנחנו מדברים על זה.

יורם אוחיון: לא נתבקשתי להציג פה את הנתונים אבל אני יכול לומר שיש מגמה של עלייה במעשים הפליליים.

יורם אוחיון: המעורבות שלהם הולכת וגדלת.

יורם אוחיון: גם המעורבות שלהם בסחר בסמים.

יורם אוחיון: הפרשייה האחרונה שאנחנו פיצחנו בנושא הסמים של בני נוער ישראלים, זה סוחרי סמים, מסתננים סודנים שהפעילו רשת לסחר בסמים עם בני נוער מצפון תל-אביב.

יורם אוחיון: אני חושב שאת הסוגיה הזאת של הסיטואציה, אנחנו כן צריכים לדון בה.

יורם אוחיון: אם אנחנו לא דנים בה במסגרת דיון שכזה, לצערי יש פה פספוס.

רונית תירוש: יורם, היתה לך הזכות לומר את כל הפן שלך.

רונית תירוש: אני אפילו לא יודעת לשאול את השאלה הזאת כי אני לא יודעת על התופעה הזאת.

רונית תירוש: בתורך שלך, אתה מציג את התחום שאתה מומחה בו ומכיר אותו והיית צריך להרחיב אותו.

רונית תירוש: אני רק יכולה לנחם אותך שזה לא יהיה הדיון האחרון.

יעקב כץ: זה לא הדיון האחרון, לצערי הרב יהיו עוד הרבה דיונים.

יעקב כץ: אני רוצה לומר לך שבדיונים קודמים הובאו לפה ידיעות מודיעיניות על החברות שסוחרות, על הכנופיות.

יעקב כץ: ישנן גם כנופיות של סודנים מבוגרים יחד עם בדואים, שהם עסוקים יום בלילה.

יעקב כץ: מדובר היום לא במאות מיליוני דולרים אלא במיליארדי דולרים.

יעקב כץ: זה סחר בבני אדם ומדינת ישראל קולטת את כל התוצאה הנוראה של הסחר הזה.

יעקב כץ: אני רוצה לסכם את הישיבה.

יעקב כץ: אני רוצה להודות לחברת הכנסת תירוש בדאגתה לתושבי דרום תל-אביב והעלאת הנושא.

יעקב כץ: תסכימי שזאת לא רק בעיה של תושבי תל-אביב, גם פרדס כץ וגם לערד.

רונית תירוש: זאת בעיה של כולם.

יעקב כץ: אנחנו קוראים מפה לתושבי תל אביב: תתעוררו תושבי תל-אביב כי תל-אביב נמצאת בבעיה גדולה כי למעלה מ-10% מתושביה הם נתינים זרים.

יעקב כץ: אנחנו קוראים לממשלת ישראל להתעורר ולהבין שאנחנו נמצאים בבעיה לאומית מספר אחת של מדינת ישראל.

יעקב כץ: מדינת ישראל צריכה לעסוק גם ב"סור מרע" וגם "בעשה טוב".

יעקב כץ: ה"סור מרע" זה למנוע את כניסתם של מסתננים נוספים.

יעקב כץ: "עשה טוב", לדעת איך מטפלים במה שקורה היום.

יעקב כץ: אנחנו רוצים להודות ליוסי אדלשטיין.

יעקב כץ: שנים שהוא עומד בפרונט וחוטף את כל החיצים אבל הוא עוסק בטיפול בבעיה והרבה מהפיתרונות שהוא הציע מדינת ישראל מאמצת בסופו של דבר.

יעקב כץ: אני רוצה להודות לתמר שוורץ שנוקטת בגישת הרחמנות והחסד והיא ראויה לכל הערכה.

יעקב כץ: גם לחבר מועצת העיר מסלאווי שבא לכל ישיבה, זועק את הזעקה ומדגיש וחוזר ואומר שאנחנו לא עם של גזענים אלא שגם בציבור שלנו צריך לטפל.

יעקב כץ: כתוב גם "עניי עירך קודמים".

יעקב כץ: טבעי שאשה ואמא יטפלו קודם בילדיהן ושמדינת ישראל, אחרי שהקמנו מדינה של עם ישראל, תהיה מדינה יהודית ולא מדינה מתבוללת.

יעקב כץ: אני קורא לשר החינוך שיעשה מאמץ לפתור את הבעיה של החינוך של ילדי המסתננים שלא במסגרת בתי הספר היהודיים.

יעקב כץ: תודה למרחב יפתח.

יעקב כץ: אנחנו מאחלים לך שלא תתמקצע כל-כך.

יעקב כץ: לצערי הרב אנחנו רואים את הבעיה הזאת הולכת ומתפשטת, בגלל שראש הממשלה לא עשה את מה ש כצל'ה אמר, להכריז משטר חירום, לגייס אוגדות מילואים ולעצור את זה פעם אחת ולתמיד.

יעקב כץ: אחרי שזה ייעצר נוכל להרים כוסית.

רונית תירוש: אולי תוסיף לסיפה של לסיכום שאתה קורא לשר האוצר לתקצב במסגרת התכנית ההוליסטית גם את הצד השני, שזה אומר טיפול באלה שכבר נקלטו.

רונית תירוש: להעביר את המשאבים גם למפקד המרחב או למרחבים השונים, באילת ובמקומות אחרים וכמובן לגורמי החינוך והרווחה ברשויות השונות.

יעקב כץ: אני מאוד מודה לכם, הישיבה נעולה.