ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 412, 2011-05-23 11:00

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם.

אלכס מילר: אנחנו פותחים ישיבת וועדת חינוך.

אלכס מילר: אנחנו בתאריך 23.5.2011, י"ט באייר תשע"א, ואנחנו בנושא הצעה לסדר היום (דיון מהיר): שביתה בבתי ספר בפקיעין של חבר הכנסת חמד עמאר.

אלכס מילר: אנחנו נפתח בישיבה.

אלכס מילר: נשמע כאן את כולם.

אלכס מילר: יש לי כאן רשימת דוברים של חברי כנסת ומשרד החינוך ומועצת פקיעין.

אלכס מילר: חוץ מזה רבותיי, מי שרוצה להתייחס יעביר לי פתק עם שם ושם משפחה, וכמובן במגבלת הזמן אנחנו ננסה לאפשר את זכות הדיבור.

אלכס מילר: אז בבקשה, חבר הכנסת עמאר, בוא תפרט לנו את הבקשה שלך ואת הסיפור, וכך אנחנו נתקדם.

חמד עמאר: בוקר טוב לכולם.

חמד עמאר: קודם כל אני רוצה להודות ליושב ראש הוועדה שראה את חשיבות הנושא וזימן דיון במהירות האפשרית.

חמד עמאר: הגשנו בקשה רק בשבוע שעבר, וכבר בתחילת שבוע זה יש לנו דיון בוועדה.

חמד עמאר: אני רוצה לברך את המועצה המקומית פקיעין, תושבי פקיעין, וועד ההורים של פקיעין, משרד החינוך, חבריי חברי הכנסת סעיד נפאע וחנא סוויד.

חמד עמאר: קודם כל אדוני יושב הראש, ההצעה לסדר הגשתי אותה, הדבר החשוב ביותר שעמד לפני זה השביתה שמתקיימת היום בפקיעין בימי שבת, קרוב לחודש ימים, ארבעה שבועות רצוף, ימי שבת הילדים לא לומדים.

חמד עמאר: אנחנו לקראת סוף השנה, יש מבחנים, יש מבחני בגרות.

חמד עמאר: המצב לא תקני וזה רק פוגע בתלמידים שלנו, בתלמידי פקיעין וזה פוגע ביישוב ובהתקדמות של היישוב.

חמד עמאר: זו הנקודה החשובה ביותר.

חמד עמאר: הנקודה השנייה, אני רוצה להבהיר לכולם, אני בחיים לא יפגע בפולחן דתי של מישהו.

חמד עמאר: חשוב לי מאד שכל מי שמאמין במשהו ויש לו פולחן דתי, שיקיים את הפולחן הדתי ויגיע למקומות הקדושים שלו ביום שהוא רוצה, וזה דבר גם שרציתי להבהיר לכולם, שאני לא נגד אף אחד.

חמד עמאר: פשוט, אני עם הצדק ועם מה שצריך להיות ואיך אני מקדם את הדברים להחזיר את הילדים לבית ספר.

חמד עמאר: אני ערכתי בדיקה, אדוני יושב הראש, אני לא באתי ויזמתי את ההצעה לסדר בלי שאני עורך בדיקה ובודק את הנושא בעצמי.

חמד עמאר: בדקתי בפקיעין והתברר לי שיש שלושה בתי ספר בפקיעין.

חמד עמאר: יש שני בתי ספר יסודיים בפקיעין, אחד בית ספר יסודי א', שיש בו קרוב ל-300 תלמידים, 298 תלמידים, זה בדיוק.

חמד עמאר: אפס תלמידים נוצרים, אפס תלמידים מוסלמים.

חמד עמאר: בעצם כל התלמידים בבית ספר יסודי א' זה דרוזים.

חמד עמאר: בבית ספר יסודי ב', אדוני יושב הראש, יש 224 תלמידים ---

קריאה: 300.

חמד עמאר: סליחה, יש 224 תלמידים דרוזים ועם מוסלמים זה יוצא 234 תלמידים.

חמד עמאר: יש 109 תלמידים נוצרים, יש בבית ספר 343 תלמידים באופן כללי.

אלכס מילר: רגע, לא הסתדרו לי הנתונים.

אלכס מילר: אתה אמרת בסך הכל 334 תלמידים.

חמד עמאר: 343 תלמידים.

אלכס מילר: בסדר, 343 לא משנה.

חמד עמאר: 234 זה דרוזים ומוסלמים, ביחד.

אלכס מילר: כמה דרוזים.

חמד עמאר: 224.

אלכס מילר: לא, רק דרוזים כמה?

חמד עמאר: 224.

חמד עמאר: רק 10 תלמידים מוסלמים ו-109 תלמידים נוצרים.

חמד עמאר: בית הספר השני, בית ספר תיכון, זה בית ספר מקיף, חטיבת ביניים ותיכון.

חמד עמאר: יש בו 282 תלמידים דרוזים.

קריאה: 400.

חמד עמאר: 482 תלמידים דרוזים.

חמד עמאר: יש פה תלמיד אחד מוסלמי, ויש 28 תלמידים נוצרים.

חמד עמאר: באופן כללי יש בבית הספר 511 תלמידים.

חמד עמאר: זה הנתונים שיש בבתי הספר, שלושת בתי הספר.

חמד עמאר: וכאן יש לי טענות קשות מאד למשרד החינוך.

חמד עמאר: כשאני אומר קשות מאד, אני אומר – לא יכול להיות מצב שיישוב מעורב, בבית ספר אחד אין אפילו תלמיד נוצרי אחד.

חמד עמאר: אין שילוב.

חמד עמאר: אין אינטגרציה, אין חלוקה לפי אזורים.

חמד עמאר: ואני לא יודע איפה היה משרד החינוך, אדוני יושב הראש, שהוא רואה מצב שהולך ומתפתח לכיוון הזה.

חמד עמאר: זו הנקודה הראשונה.

חמד עמאר: והנקודה השנייה, אדוני יושב הראש, גם נגד משרד החינוך, ואני לא יודע אם למועצה יש יד בנושא, אבל אני פונה למשרד החינוך – לא יכול להיות מצב ש-81% מהתלמידים הנוצרים שמסיימים את היסודי, נושרים והולכים לבתי ספר נוצריים באזור.

חמד עמאר: לא יכול להיות מצב כזה שהיישוב, אותו תלמיד נוצרי, מנצל, אני אומר מנצל באותו משפחה, מנצל את היישוב בלימודים בבית ספר יסודי.

חמד עמאר: כי אותו ילד לא יכול לנסוע לבד ליישוב הקרוב.

חמד עמאר: ובתיכון ובעל יסודי לא משאירים את הילדים שלהם שם.

חמד עמאר: משרד החינוך נרדם.

חמד עמאר: נרדם.

חמד עמאר: וכאן הבעיה שלנו.

חמד עמאר: כשאני אומר משרד החינוך נרדם, משרד החינוך היה צריך לעשות בדיקת בית כאן, ולראות מה קורה.

חמד עמאר: ואני יודעת, גברתי, שאת ביקרת בפקיעין לא לפני הרבה זמן.

חמד עמאר: לפני חודשיים שלושה היית בפקיעין ועשית סיור בפקיעין, ואת מכירה את פקיעין ומכירה את היישוב טוב מאד.

חמד עמאר: את לא היית צריכה לאפשר את המצב הזה שיימשך.

חמד עמאר: ואני לא רוצה לפגוע במיעוט.

חמד עמאר: למיעוט יש הרבה זכויות.

חמד עמאר: אבל אנחנו צריכים גם לתת לרוב.

חמד עמאר: לא יכול להיות שאני כאבא, לא אוכל ללכת לבלות עם הבן שלי ביום שבת.

חמד עמאר: אני עובד כל השבוע.

חמד עמאר: אני יוצא לעבודה ביום ראשון, חוזר ביום שישי הביתה.

חמד עמאר: אין לי אפשרות פעם אחת, אדוני יושב הראש, להיות עם הבן שלי 10 דקות בשבת.

חמד עמאר: אני לא יכול לצאת לבלות איתו.

חמד עמאר: אני לא יכול לצאת לפיקניק, אני לא יכול לצאת להצגה.

חמד עמאר: אני לא יכול לצאת למגרש כדורגל לראות משחק כדורגל עם הבן שלי.

חמד עמאר: אני לא יכול לעשות כלום עם הבן שלי ביום שבת.

חמד עמאר: כי הבן שלי לומד ביום שבת, יום לימודים ארוך, חוזר הביתה בשעה שלוש ורבע.

חמד עמאר: והוא סחוט, והוא רוצה לנוח והוא רוצה ללמוד ולהכין שיעורים.

חמד עמאר: ואז יום שבת נגמר, ואז יוצא לי מצב ---

אלכס מילר: על איזה בית ספר אתה מדבר?

אלכס מילר: איפה לומדים בשבת?

חמד עמאר: כל בתי הספר לומדים בשבת.

אלכס מילר: שלושתם.

חמד עמאר: שלושתם.

חמד עמאר: כל בתי הספר לומדים בשבת.

חמד עמאר: אני לא רוצה לדבר רק על כוחות הביטחון.

חמד עמאר: עובד מפעל פשוט, אדוני יושב הראש, הוא לומד כל השבוע.

חמד עמאר: הוא עובד כל השבוע.

חמד עמאר: עובד מיום ראשון עד יום שישי חצי יום, ואז ביום שישי חצי יום הוא חוזר עייף, הוא לא יכול לצאת עם הבן שלו כי הוא חוזר אחרי הצהריים, הוא מחכה לשבת לצאת עם הבן שלו והוא לא יכול.

חמד עמאר: אין לו את האפשרות הזאת.

חמד עמאר: אין לו את האפשרות הזאת בשום אופן.

חמד עמאר: הוא לא יכול לעשות את זה והוא לא עושה את זה שנים.

חמד עמאר: אני ישבתי עם וועד ההורים, ובמקרה ישב שם בחור, אומר לי אני 22 שנים בצבא.

חמד עמאר: לא יצא לי פעם אחת לצאת עם הבן שלי בשבת.

חמד עמאר: לא יצא לי פעם אחת לצאת עם הבן שלי בשבת ואני רוצה ללכת, וזה יום המנוחה שלי, כי ביום ראשון אני לא רואה אותו, ולא רק לא רואה אותו ביום, אני גם לא רואה אותו אחרי הצהרים ואני גם לא רואה אותו בלילה, ואני חוזר מהצבא ביום חמישי בלילה, ולפעמים אני נשאר גם שבת.

חמד עמאר: אז אני, אדוני יושב הראש, בנקודה הזאת צריך מאד להיות ברורים.

חמד עמאר: שכאן יש פגיעה מאד מאד מאד קשה באותן משפחות ובאותם צעירים.

חמד עמאר: אני חושב אדוני יושב הראש, קודם כל אם אנחנו רוצים לעשות סדר ביישוב פקיעין, התלמידים צריכים לחזור לבית הספר עכשיו.

חמד עמאר: שנית, אדוני יושב הראש, לא יכול להיות מצב שבית ספר שאין בו אפילו תלמיד אחד נוצרי, מחייב את התלמידים ואת ההורים שילמדו ביום שבת.

חמד עמאר: לא יכול להיות.

חמד עמאר: גם משרד החינוך לא יכול ללכת לכיוון הזה.

חמד עמאר: גם לוועד ההורים, גם למשפחות יש את הזכות.

חמד עמאר: אין להם שום תלמיד, אין פגיעה באף אחד.

חמד עמאר: יש בסך הכל שני מורים נוצרים באותו בית ספר.

חמד עמאר: אז יש אפשרות באותו בית ספר אחד, שילמדו כבר מתחילת שנה הבאה שישי שבת לא יהיו לימודים, ובית ספר שני תיכון, ואני אומר בתיכון לעומת שיש 28 ילדים, שגם צריכים להבין שצריכים להחזיר את הילדים שלהם לבתי הספר התיכוניים, וצריכים לתת לילדים שלהם ללמוד בתיכון, וגם בית ספר תיכון - לא צריך שום וועדה.

חמד עמאר: כבר בשנה הבאה, מתחילת שנה הבאה, גם שם שישי שבת לא יהיו לימודים.

חמד עמאר: ובבית ספר שלישי, בגלל שיש שם, והרגישות של הנושא, צריך להקים וועדה משותפת.

חמד עמאר: גם של ועד הורים, גם של משרד החינוך, שצריך לקחת חלק בעניין.

חמד עמאר: לא להגיד אני מחליט ככה, ואני לא רוצה לפגוע.

חמד עמאר: לקחת חלק בעניין, לבדוק את העניין ליסוד, ולראות בכמה אני פוגע.

אלכס מילר: חבר הכנסת חמד, שאלה, בוא נחלק את זה ככה – מבחינת הדרוזים אתם מדברים על כך שבשבת אתם רוצים שיהיה פנוי.

אלכס מילר: נכון?

חמד עמאר: כן.

אלכס מילר: א', מבחינת המוסלמים שבת שיהיה פנוי, זה גם אחד מזה?

חמד עמאר: אין כמעט מוסלמים בבית ספר.

איאד פדיל: מוסלמים רוצים יום שישי.

קריאה: כמו הדרוזים.

איאד פדיל: זכותם, גם מיעוט, רוצים יום שישי.

אלכס מילר: בסדר, סליחה, רוצים, אני רוצה כל השבוע.

אלכס מילר: יש רצוי ויש מצוי.

אלכס מילר: רבותיי תראו, הפתרון הוא בסופו של דבר הוא חמישי ימי לימודים בשבוע שבאים ולוקחים יום אחד שזה בעצם יום שהוא צריך להיות חצי יום לימודים, ומחלקים אותו בשבוע, ואז מפנים יומיים שהם מלאים בחופשה.

אלכס מילר: אפשר לעשות את זה שישי שבת, אפשר לעשות את זה שבת-ראשון.

אלכס מילר: אוקי?

אלכס מילר: עכשיו, צריכה להיות פה בעצם מחשבה איך מגיעים למצב כזה שיש חמישה ימים בשבוע, עם שני ימי חופש רצופים.

אלכס מילר: עכשיו, אם יש מצב שמגיעים לקונסנסוס סביב הנושא הזה, כי בסופו של דבר צריכים פה למצוא את הדרך לאיזה שהוא רציונל.

אלכס מילר: אז מבחינתי, אני חושב שאם, אבל מבחינת ההיבט הדתי, למוסלמים, אם באים ואומרים ששבת זה יום פנוי, זה מקובל או שחייבים גם את השישי וגם את השבת?

עמאר זיאד: שישי שבת, שניהם.

אלכס מילר: חייבים.

עמאר זיאד: דרוזים, מוסלמים – שישי שבת.

חמד עמאר: יש שני בתי ספר שאין בהם תלמידים נוצרים.

אלכס מילר: בסדר, חכה רגע, נגיע לזה.

חמד עמאר: על שני בתי ספר האלה אני מדבר.

חמד עמאר: על השלישי, אני בשביל זה שמתי אותו בצד ואמרתי נקים וועדה.

אלכס מילר: בסדר, אני אומר, קודם כל בסופו של דבר גם צריך להיות רציונאלי.

אלכס מילר: לדעתי, ברגע שמערכת מתחילה לעבוד, שלא מפצלים אותה, אז זה יהיה הרציונל.

אלכס מילר: אני קודם כל רוצה להבין את ההיבט הדתי, אוקי?

אלכס מילר: אז בואו נצא מנקודת הנחה.

אלכס מילר: צריך להבין את המהות של הנושא.

אלכס מילר: מבחינת המהות של הנושא, מבחינת יום שישי, מבחינת המוסלמים – יש בעיה ללמוד?

עמאר זיאד: לא, זה היום הקדוש שלהם.

אלכס מילר: אוקי.

אלכס מילר: ועד היום אף פעם לא התקיימו לימודים ביום שישי?

חמד עמאר: אף פעם.

אלכס מילר: זאת אומרת, היה ככה – יום שישי היה פנוי, יום שבת הלכו לבית ספר, ויום ראשון, היה פנוי.

אלכס מילר: אוקי, הבנתי עכשיו.

חמד עמאר: יש עוד נקודה אחת.

חמד עמאר: אני אחזור על זה עוד פעם.

חמד עמאר: יש שני בתי ספר שאין בהם בעיה.

חמד עמאר: יש בית ספר אחד שאין בו אפילו תלמיד אחד לא דרוזי.

חמד עמאר: יש בית ספר שני שאם נרצה או לא נרצה – נשירה של 81% של התלמידים הנוצרים עוזבים את היישוב, הולכים ללמוד בבתי ספר נוצריים בסביבה.

סעיד נפאע: בנקודה הזאת, חמד אתה אומר דבר והיפוכו למעשה.

סעיד נפאע: אתה רוצה שהתלמידים יחזרו ואתה רוצה שלא יהיה להם חופשה ביום ראשון.

חמד עמאר: אני רוצה שהתלמידים יחזרו, אבל ממה שאני רואה – ההיפך המצב.

חמד עמאר: שהנשירה הולכת וגדלה, לא שהנשירה הולכת ויורדת.

חמד עמאר: ודבר שלישי, יש בית ספר אחד שיש בו 105 תלמידים נוצרים.

חמד עמאר: אנחנו צריכים להתחשב ברגשות שלהם ולראות איך אנחנו מגיעים למצב שגם הפולחן הדתי שלהם יתקבל.

חמד עמאר: וחשוב לי גם להבהיר, קדושת יום ראשון וגם יום שישי לדרוזים, זה לא קדושת שבת ליהודים.

חמד עמאר: שבת ליהודים זה לא מדליקים אורות, לא נוסעים במכוניות, לא עושים כלום.

חמד עמאר: זה חשוב גם להבהיר.

חמד עמאר: אז יש הבדל בין קדושת יום החופש שלנו לקדושת יום החופש שלכם, בכל מקרה אצל הדתיים.

חמד עמאר: אז זה הנקודה.

חנא סוייד: כלומר, אתה רוצה להגיד שהשבת יותר חשובה ליהודים מאשר ---

חמד עמאר: לא, לא, לא, סליחה, אני לא אמרתי את זה.

חמד עמאר: אני מבהיר את הנקודה.

חמד עמאר: אני אומר בשבת, אצל הדתיים אסור להדליק אור, אסור לנסוע, אסור.

חמד עמאר: אצלנו, גם אצל הדרוזים, השבת אין לה, וביום שישי וביום ראשון אנחנו יכולים לנסוע עם המכוניות שלנו, או שאני טועה.

חמד עמאר: זה מה שאני אמרתי, אני הבהרתי את עצמי עכשיו.

חמד עמאר: אני חושב, אדוני יושב הראש, בסופו של דבר אני רוצה לפנות למשרד החינוך ואני אומר למשרד החינוך – תבצעו בדיקה מעמיקה ביישוב, ואני אומר – אתם גורמים לנתק ביישוב בין אותם בני יישוב.

חמד עמאר: בין אותם בני יישוב יש נתק היום.

חמד עמאר: ברגע שהתלמידים לא לומדים ביחד, הם לא נהיים גם חברים, הם גם לא ממשיכים להיות חברים בעתיד.

חמד עמאר: אני חי לבד ואתה חי לבד, וזה תוצאה.

חמד עמאר: זה עובדה.

חמד עמאר: ובן אדם שלא למד עם בן ישוב שלו הוא לא חבר שלו.

חמד עמאר: ואני אומר לך, את גם אחראית על שפרעם, אני מאמין.

חמד עמאר: גם בשפרעם הייתה לנו את הבעיה הזאת ואת יודעת.

חמד עמאר: הייתה לנו את הבעיה הזאת, ובעיה מאד מאד רצינית ומאד מאד כואבת, וגם לא הצלחנו שם למצוא פתרון.

חמד עמאר: אבל בשפרעם אין את הרוב.

חמד עמאר: לכן אני אומר לכם – תבדקו איך אתם פותרים את הבעיה הזאת.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: תודה ח"כ חמד, שמענו, הבנו ואנחנו נעבור עכשיו למשרד החינוך.

אלכס מילר: בבקשה, גברת שמחון.

אלכס מילר: את מכירה בטח את העניין ואני מבין שהנושא הזה לא חדש לך.

אלכס מילר: עד כמה משרד החינוך פתוח לפתרונות?

אלכס מילר: האם ניתן להשיג איזה שהוא פתרון?

אלכס מילר: כמובן שצריכה להיות איזו שהיא הסכמה מול כל הדתות שם, ונעבור גם אחר כך למועצת פקיעין ונשמע איפה הם בכל הסיפור הזה.

אורנה שמחון: טוב, אני רוצה לעשות אבחנה בין שתי סוגיות מהותיות שדיבר עליהם חבר הכנסת ודיברו איתי גם ההורים בפקיעין.

אורנה שמחון: יש פה שתי סוגיות מהותיות.

אורנה שמחון: סוגיה אחת זו סוגית ימי המנוחה שלשמה הוזמנו הנה, ואני רוצה שנדבר עליה תיכף ואני אתייחס ואגיד את עמדת המשרד.

אורנה שמחון: הסוגיה השנייה עוסקת ביחסים בין הנוצרים לבין הדרוזים ביישוב, כמו גם ביישובים אחרים שמעורבים, והסוגיות האלה צפות ועלות.

אורנה שמחון: אני אבקש להתייחס לשתי הנקודות.

אורנה שמחון: אני אתחיל ברשותך בנושא המרכזי שזה ימי המנוחה.

אורנה שמחון: ימי המנוחה בפקיעין מזה שנים רבות נקבעו לשישי ראשון.

אורנה שמחון: אלה הם הימים שהיו וכולם היו מרוצים, עד אשר באו קבוצה של הורים, במקרה הזה יושב ראש וועד הורים שרצה לשנות את העניין הזה.

אורנה שמחון: ביישובים דרוזים מעורבים, כמו למשל אבו סנאן ---

אלכס מילר: רק שנייה, גברת שמחון.

אלכס מילר: רבותיי, אני מבקש מכם שתבדקו את הטלפונים שלכם, כי כל צלצול זה כבר מתחיל להפריע.

אלכס מילר: פשוט תעבירו את זה לרוטט או תכבו.

אלכס מילר: מספיק.

אלכס מילר: זה פשוט הולך לחגיגה אחת גדולה כאן.

אלכס מילר: בבקשה, גברתי.

אורנה שמחון: תודה.

אורנה שמחון: ביישובים דרוזים מעורבים יש לנו במחוז כאלה לא מעטים.

אורנה שמחון: למשל במרר, באבו סנאן, כפר סמיע ופקיעין, ימי המנוחה נקבעו לשישי שבת, כאשר ביישובים דרוזים שאין בהם אוכלוסייה נוצרית, כמו למשל דליה ועוספייה, שזה לא בתחום שיפוטי, אבל זה עדיין במחוז חיפה, ימי המנוחה הם שישי שבת.

אורנה שמחון: ועד ההורים ---

סעיד נפאע: אני רוצה לתקן אותך.

סעיד נפאע: שישי שבת היה בכל הכפרים.

סעיד נפאע: אחר כך זה שונה לאור העובדה שאת מתארת.

סעיד נפאע: למשל בבית ג'אן, זה שונה כשאני הייתי יושב ראש המועצה המקומית, אבל אין את הבעיה הזאת.

סעיד נפאע: לכן היה קל לעשות את זה.

סעיד נפאע: מצאנו הסדר מיוחד למורים הנוצרים שם.

אורנה שמחון: אוקי, זה לא סותר.

אורנה שמחון: זאת אומרת וועד ההורים פנה אלי בבקשה לשנות את ימי המנוחה, שמעתי את הצרכים של ההורים, והבנתי מתוך הצרכים האלה, שהנושא של השבת הוא מאד משמעותי בשבילם, כי חלקם עובדים מחוץ ליישוב, לפעמים במפעלים יהודים.

אורנה שמחון: סטודנטים לומדים שם וכן הלאה.

אורנה שמחון: הם יציגו את עמדתם, ורצו את יום השבת.

אורנה שמחון: יום ראשון הוא יום שהוא מקודש לנוצרים, ואני מבינה, אני שמחה שיש קונסנסוס בחדר הזה, לפחות מצד חברי הכנסת, שאף אחד לא רוצה לפגוע בפולחן דתי.

אורנה שמחון: גם אנחנו לא כמשרד ולא ניתן לזה יד.

אורנה שמחון: אני ניסיתי לבדוק עם הנוצרים שהגיעו אלי למשרד ועם וועד ההורים, ולנסות להגיע לאיזה שהוא פתרון ועמק השווה.

אורנה שמחון: אני רוצה להגיד בהגדרה, כל שינוי של ימי המנוחה, טעון אישור של כמה גורמים: הסכמה של רשות מקומית, הסכמה של וועדי הורים, ביישובים מעורבים נציגות של העדות השונות, ארגוני המורים.

אורנה שמחון: ולכן, כל דיון כזה, וזה לגיטימי שיעלה, מכל מניע שהוא לגיטימי שהוא יעלה, אלה הצלעות שצריכים להסכים על שינוי ימי המנוחה.

אורנה שמחון: וועד המורים, כמובן, למורים גם יש מה לומר לגבי שינוי תנאי העסקה.

אורנה שמחון: המורים לומדים, הם לומדים בהשתלמויות וכן הלאה.

אלכס מילר: רגע, אני רוצה להבין קודם כל כמה דברים.

אלכס מילר: בואו נתחיל בית ספר בית ספר.

אלכס מילר: יש לנו כמה בתי ספר.

אלכס מילר: נתחיל כרגע עם בית ספר שהוא כל כולו דרוזים.

אלכס מילר: על בית הספר הזה אני לא רואה שום בעיה ללכת על המהלך.

אורנה שמחון: אדוני, אני אומר מה הבעיה.

אלכס מילר: מה הבעיה, כן.

אלכס מילר: בואו נתחיל מזה.

אורנה שמחון: אנחנו שואפים שביישובים תהיה אחידות בימי המנוחה.

אורנה שמחון: אנחנו מעדיפים שתהיה אחידות ביישוב.

אורנה שמחון: אם אתה שואל אותי, אני מסכימה עם חבר הכנסת, שהטוב ביותר היה – אם האוכלוסייה הייתה באמת הטרוגנית ולומדת בכל בתי הספר.

אורנה שמחון: היסטורית, בלחצים כאלה ואחרים שאני ירשתי את זה, יצא שבבית ספר אחד רוכזו התלמידים הנוצרים, שיש שם גם מנהל נוצרי.

אורנה שמחון: תשאל אותי כמשרד חינוך אם זה אידיאלי?

אורנה שמחון: זה לא אידיאלי.

אורנה שמחון: אני חושבת שביישוב אחד התלמידים צריכים ללמוד בכל בתי הספר, ובתנאי אחד, שהם ירגישו שהם מקבלים ונשמרים זכויותיהם ותהיה אפשרות לקיים את המנהגים שלהם וכו', כמו שאנחנו מכירים ויודעים לעשות.

אורנה שמחון: היסטורית, מלפני שתי קדנציות של מנהלי מחוזות, קרה מה שקרה בלחץ העדה הנוצרית, שגם לה יש את הצרכים משלה.

אורנה שמחון: הם מרגישים מיעוט וגם הם רוצים שהילדים שלהם ילמדו בבית ספר כזה או אחר, והתקבלה החלטה.

אורנה שמחון: אני לא בטוחה שאני הייתי מקבלת אותה, אבל התקבלה החלטה ואני צריכה לכבד אותה, והיה שקט ביישוב מהבחינה הזאת.

אורנה שמחון: עכשיו, לשנות לבית ספר כזה ---

חמד עמאר: מי קיבל את ההחלטה?

אורנה שמחון: רגע.

חמד עמאר: לא, לא, התקבלה החלטה.

חמד עמאר: מי קיבל אותה?

אורנה שמחון: התקבלה החלטה על ידי משרד החינוך, באישור משרד החינוך יחד עם הרשות המקומית.

קריאה: אף פעם לא שמענו על זה.

אורנה שמחון: התקבלה החלטה לאפשר את זה.

אורנה שמחון: לאפשר את המעבר של התלמידים לבית ספר אחד.

קריאה: בשום אופן לא, מה פתאום?

אורנה שמחון: עכשיו לשנות ולהפוך ימי לימודים לכל בית ספר בנפרד זו בעיה קשה.

אורנה שמחון: משום שאם אנחנו רוצים לשמור על איזונים קהילתיים ולעשות פעילות בלתי פורמאלית או פורמאלית בימים כאלה או אחרים, זה מסנדל את הרשות המקומית פעם אחת.

אורנה שמחון: פעם שנייה, המורים לומדים, המורים נמצאים בהשתלמויות ---

חמד עמאר: בימי שבת יש השתלמויות למורים?

חמד עמאר: אני שואל אותך.

חמד עמאר: בימי שבת יש השתלמויות למורים?

אורנה שמחון: רק שנייה, רגע, אל תתקוף אותי בבקשה, חבר הכנסת.

חמד עמאר: אני לא תוקף אותך, אני שואל אותך.

אורנה שמחון: אבל אני אענה לך, רשמתי ותאמין לי – אני אתייחס להכל, אבל תן לי אפשרות.

אורנה שמחון: אנחנו לא אחד נגד השני.

אורנה שמחון: בעיקרון, אני חושבת שלקבוע אחידות זה דבר מאד חשוב, כי אם אני אנציח את העניין הזה גם ביישובים אחרים, יהיו לי לחצים אחרים ותהיינה לזה השלכות רוחב של נוצרים ביישוב כזה או אחר, הם רוצים את בית הספר שלהם, את המנהל שלהם, ואנחנו נגיע לבדיוק הפוך ממה שאתה רצית.

אלכס מילר: אוקי, זאת אומרת את אומרת שמבחינת כל העניין הזה וההיבט הזה ---

אורנה שמחון: צריכה להיות אחידות יישובית.

אלכס מילר: יש בעיה לעשות את זה.

אורנה שמחון: אוקי, אבל מה אני כן מציעה?

אלכס מילר: רגע, רק שנייה גברת שמחון.

אלכס מילר: אני רוצה לעבור על ה---

סעיד נפאע: אולי תרשה לי לשאול את השאלה קודם?

אלכס מילר: בבקשה.

סעיד נפאע: במכתבים שלך בנושא את כל כך היית נחרצת לא לשנות את המצב הקיים.

סעיד נפאע: השאלה שלי היא פשוטה – במידה והתושבים יגיעו לעמק השווה, למשרד החינוך תהיה בעיה בנושא הזה?

אורנה שמחון: אז אני אתייחס לסוגיה הזאת.

אורנה שמחון: תראה, כשהורים מקבלים החלטה חד צדדית לקבוע למדינה וליישוב ולתושבים על איזה ימים יהיו בלי דיאלוג ולהשבית את הלימודים, אנחנו מודעים באופן חד משמעי שהמצב נשאר על כנו.

אורנה שמחון: אבל, אני הזמנתי את ההורים באותה נשימה לדיון בלשכתי, יחד עם נציגי הנוצרים.

אורנה שמחון: לצערי, ההורים לא היו מוכנים לשבת עם הנוצרים באותו חדר, ונאלצתי להוציא את ההורים הנוצרים מהחדר שלי, את הסגנים ואת חבר המועצה שייצגו את העדה הנוצרית, ואני מאד מצרה על כך.

אורנה שמחון: אבל כדי להגיע לעמק השווה אני ביקשתי לשמוע את נציגי הנוצרים לחוד, הוצאתי אותם מהחדר, שמעתי את וועד ההורים, שמעתי את שניהם.

אורנה שמחון: ואמרתי – אוקי, אם הדרוזים נימקו, העדה הדרוזית שהיא מאד יקרה לליבנו, כמו גם העדה הנוצרית, רוצים וחשוב להם, מכל הסיבות שאפשר שיום המנוחה יהיה בשבת, והם יסכימו לזה שלא פוגעים בפולחן כפי שאתה אמרת, חבר הכנסת ביום ראשון, בבקשה.

אורנה שמחון: יש לי פתרון.

אורנה שמחון: בואו נהפוך את ימי החופשה לשבת וראשון, ובתנאי ---

קריאה: ומה עם הדרוזים.

אורנה שמחון: רגע.

אורנה שמחון: הנה, הדרוזים רצו את השבת.

אורנה שמחון: בואו ניתן את השבת,

עמאר זיאד: למה?

עמאר זיאד: שישי זה לא פולחן שלנו?

עמאר זיאד: אנחנו הדרוזים אין לנו פולחן דת?

אורנה שמחון: רגע, סליחה, אל תפריע לי.

קריאה: נציגות דרוזית לא הייתה אצלה במשרד, לא הזכירה אותה.

אורנה שמחון: אתם הדרוזים, לא?

אלכס מילר: סליחה, סליחה.

אלכס מילר: תקשיבו לי טוב עכשיו.

אלכס מילר: אני לא יודע כמה פעמים אתם מגיעים לכאן, אבל אצלי אין פה כל אחד זורק פה מה שהוא רוצה.

אלכס מילר: כל מי שעכשיו יגיד מילה, ברגע זה, אחרי שהוא אמר מילה – קם והולך.

אלכס מילר: אוקי?

אלכס מילר: יש בן אדם אחד שמדבר לפי זכות דיבור.

אלכס מילר: רוצים לצעוק – צאו החוצה, תצעקו שם.

אלכס מילר: בבקשה גברתי.

אורנה שמחון: אני הצעתי, היות וחשוב לעדה הנוצרית הנושא של השבת, והיות ולנוצרים אני רוצה לשמור, וגם הנוצרים רוצים יום ראשון, בואו נכנס בלשכתי, הצעתי את זה, יש לי פה פרוטוקול, נכנס את נציגי ארגון המורים, הסתדרות המורים, נציגות של וועדי ההורים, נציגי העדה הנוצרית, נגיע לעמק השווה.

אורנה שמחון: לצערי, וועד ההורים דחה את ההצעה הזאת, ולכן בלית ברירה ההחלטה ועמדת המשרד, כדי לא לעשות תהליכים של קרע ביישוב – להשאיר את הסטאטוס קוו.

אורנה שמחון: עדיין הצעתי פתוחה לכל דיאלוג בהסכמה.

אלכס מילר: אוקי.

אלכס מילר: שאלה.

אלכס מילר: עכשיו בואי נעבור למשהו שאני רוצה להבין.

אלכס מילר: יום שני, בוא נתחיל מבתי הספר היסודיים, כרגע נשים את התיכון הצידה.

אלכס מילר: בתי ספר יסודיים – יום שני מאיזה שעה עד איזה שעה לומדים?

אורנה שמחון: ביסודיים – עד שלוש וחצי, כאשר יש יום אחד שהוא יום קצר.

אלכס מילר: איזה יום?

אורנה שמחון: אחד הימים לבחירת בית ספר, בדרך כלל זה יום שלישי, אבל זה נתון לשיקול דעתם של המנהלים.

אלכס מילר: רגע, יש איזו שהיא תוספת שעות שאני לא מכיר?

אורנה שמחון: כן, יש בבתי ספר שנכללים באופק חדש התלמידים אמורים להישאר לשעות פרטניות, גם אם זה לא כל בית הספר, עד השעה שלוש וחצי, כאשר יש יום אחד קצר.

אלכס מילר: בסדר, תראי, גם ילד שלי ביסודי והוא גם כל יום כמעט עד שלוש וחצי חוץ מיום שלישי ויום חמישי.

אורנה שמחון: נכון.

אלכס מילר: יום שלישי הוא מסיים בשתיים וביום חמישי בשתיים ועשרים.

אלכס מילר: זאת אומרת יש לנו שעתיים שעתיים, ויום שני הם לומדים עד 11.

אלכס מילר: ויום שיש עד שלוש וחצי?

אלכס מילר: יום שבת?

אורנה שמחון: שבת זה יום לימודים רגיל עד שלוש וחצי.

אורנה שמחון: אבל תלוי במערכת.

אורנה שמחון: זה בעיקרון עד שלוש וחצי.

אלכס מילר: אוקי, בדקתם אפשרות בגלל המצב שקיים לפצל את השעות למשך השבוע ולשחרר את יום השבת?

אלכס מילר: במה זה כרוך?

אלכס מילר: בתוספת של כמה שעות כל יום?

אורנה שמחון: זה אומר ללמד ארבעה ימים?

אלכס מילר: כן.

אורנה שמחון: לא, אני מתנגדת לזה ואני אגיד לך למה אני מתנגדת לזה.

אורנה שמחון: מערכת החינוך אינה יכולה לסבול את זה, יהיו לזה השלכות רוחב שילמדו ארבעה ימים.

אורנה שמחון: בואו נחליף את ימי העבודה במשק ארבעה ימים.

אורנה שמחון: מה יעשו ההורים?

אורנה שמחון: ההורים לומדים, ההורים עובדים, ההורים עסוקים.

אורנה שמחון: מה יעשו ההורים עם הילדים?

אורנה שמחון: זה יוצר לנו בעיה מאד מאד קשה.

אורנה שמחון: הדבר השני, אני חושבת שזה לא מוסרי לבקש מילד בכיתה א' ללמוד עד שעה ארבע וחצי וחמש וחצי.

אורנה שמחון: צריך לדאוג להזנה, להעביר את המערכת - מדוע היישוב פקיעין יוצא דופן?

אורנה שמחון: בואו נעביר את כל מערכת החינוך במדינת ישראל לארבעה ימים.

אורנה שמחון: אני חושבת שזאת החלטה שהיא גדולה עלי.

אורנה שמחון: זה לא במנדט שלי.

אורנה שמחון: שר החינוך יחליט אם מערכת החינוך עוברת לארבעה ימים.

אורנה שמחון: אני חושבת שזה לא נכון פדגוגית, זה לא נכון חינוכית.

אורנה שמחון: בחורף יבואו ההורים יבקשו לשחרר את הילדים שלהם, ואני גם לא בטוחה שההורים יסכימו לכך שהילדים יישארו עד השעה ארבע וחצי.

אורנה שמחון: הרי הטענה המרכזית הייתה שההורים צריכים לשהות עם הילדים בבית.

אורנה שמחון: אז מה קרה?

אורנה שמחון: בואו נעביר את כל המערכת עד שש בערב, והתלמידים ישהו במוסדות חינוך, וכולם יהיו מרוצים.

אורנה שמחון: אני חושבת שזה יוצר בעיה מסוג שני, שהילדים יהיו ברחובות יום נוסף בשבוע, וזה לא נכון לעשות.

אורנה שמחון: גם ההורים לא עובדים ארבעה ימים בשבוע.

אלכס מילר: אוקי.

אלכס מילר: זאת אומרת האפשרות לפיצול שעות ולשחרור של היום הזה לא מקובלת על ידיכם.

אלכס מילר: אוקי.

אלכס מילר: אז בואו נשמע עכשיו את מועצת פקיעין.

אלכס מילר: בבקשה, אתה ראש המועצה.

חיר נסראללה: כן.

אלכס מילר: בבקשה.

חיר נסראללה: טוב, אני לא רוצה לחזור על מה שאמרו החברה'.

חיר נסראללה: אין ספק שיש לנו בעיה בתוך היישוב.

אלכס מילר: בעיה – אנחנו הבנו.

אלכס מילר: מה הפתרונות?

חיר נסראללה: שמי נסראללה חיר, ראש המועצה.

חיר נסראללה: אנחנו כבר מזה הרבה חודשים דנים בנושא הזה.

חיר נסראללה: אנחנו לא מגיעים לעמק השווה מול כל המעורבים.

חיר נסראללה: התקבלה החלטה במועצה לפני כחודש ימים, קצת פחות או יותר, אני לא זוכר בדיוק את התאריך.

קריאה: 13.4.

חיר נסראללה: אבל זה לא משנה, זה לא לצורך העניין.

חיר נסראללה: 13.4, הנה, אתה כבר עוקב אחרי אז זה בסדר.

חיר נסראללה: התקבלה החלטה ואמרו שהמועצה רשאית לדון בנושא ולקבל החלטות.

חיר נסראללה: אני הצהרתי ואני אמרתי, אני ביקשתי גם מוועדי ההורים, גם מחברי המועצה, ועל ההצעה הזאת הצביעו 8 מתוך 10 חברים, שאני מבקש לקיים דיאלוג מול כל הגורמים.

חיר נסראללה: המועצה אין לה שום זכות, ואני שאלתי את גברת אורנה שמחון בנוכחות וועדי הורים, אם יש זכות למועצה לקבוע את ימי המנוחה.

חיר נסראללה: אמרה במפורש לא, כיוון שרק על פי חוק צריך להתנהג.

אורנה שמחון: סמכות, לא זכות.

חיר נסראללה: סמכות, סליחה.

חיר נסראללה: אולי טעיתי בהגדרה.

חיר נסראללה: זה דבר אחד.

חיר נסראללה: דבר שני, ההחלטה שהתקבלה הייתה ברורה כשמש.

חיר נסראללה: אנחנו בעד זה, ואני חוזר ואומר את זה – אנחנו בעד זה שיהיה יום שבת יום מנוחה.

חיר נסראללה: יש צדק במה שאומרים החברה', אין ספק בנושא הזה.

חיר נסראללה: אבל, הייתה הצעה לא רק מאורנה שמחון, גם מחלק מוועדי הורים, גם מחלק מחברי המועצה, שצריך לקיים באמת את הדיאלוג הזה ולשבת עד שייצא עשן לבן.

חיר נסראללה: בינתיים היה נתק מוחלט בנושא הזה.

חיר נסראללה: עכשיו, אני רוצה לחזור רק על שני דברים שהם חשובים לנו מאד.

חיר נסראללה: יש לנו באמת בעיה של אינטגרציה בתוך היישוב.

חיר נסראללה: אין ספק.

חיר נסראללה: אי אפשר שבית ספר דרוזי יהיה טהור מאה אחוז, ובית ספר שני יהיה מעורב.

חיר נסראללה: למה שכולם לא יהיו מעורבים?

חיר נסראללה: הרי הרשות המקומית מסיעה את הילדים, אז יכולים להיות חצי כאן וחצי כאן.

חיר נסראללה: זו אחת הבעיות.

אלכס מילר: אבל מדברים פה על 10 אנשים.

חיר נסראללה: אפילו אם זה אחד.

חיר נסראללה: למה 10 אנשים?

חיר נסראללה: במקום שיהיו בבית ספר ב' 109 ילדים, אז יהיה 50 ילדים מבית ספר א' ו-50 ילדים מבית ספר ב'.

חיר נסראללה: זו בעיה אחת.

חיר נסראללה: בעיה יותר חמורה מהכל, זה נושא הנשירות.

חיר נסראללה: ואין פה ויכוח לא עם הנוצרים, לא עם הדרוזים ולא עם וועדי הורים.

חיר נסראללה: אי אפשר שהיום המורה בבית ספר, ואני אמרתי את זה במליאת המועצה, אני אמרתי את זה אצל גברת אורנה שמחון ואני אומר את זה כאן בפה מלא, שכולם ישמעו.

חיר נסראללה: בצורה שלא תשמע לשני פנים.

חיר נסראללה: אי אפשר שאתה תלמד את הבן שלי, והבן שלך בכיתה ז' יוצא החוצה.

חיר נסראללה: זה לא יעלה על הדעת.

חיר נסראללה: ועל זה, דרך אגב, יש קונסנסוס מכל הכיוונים.

חיר נסראללה: צריך לקחת את זה בחשבון.

חיר נסראללה: אם יש פה ושם אחד מתנגד, אין לנו שום בעיה.

חיר נסראללה: הדבר הכי חשוב, שאני גם כן אמרתי ואני גם אומר את זה.

חיר נסראללה: אני לא רוצה לפגוע ברגשות של אף אחד מהאנשים.

חיר נסראללה: לא אני כאיש, לא כדרוזי ולא כיושב ראש מועצה.

חיר נסראללה: ואני מאמין שגם חברי המועצה יהיו באותה עמדה.

חיר נסראללה: אמנם שיש פה איזה חבר מועצה שהוא אופוזיציה, אבל הוא גם באותה עמדה.

חיר נסראללה: אנחנו לא רוצים לפגוע באף אחד.

חיר נסראללה: אנחנו רוצים שכולם ישבו ביחד ויגיעו להסכמה משותפת, בכל החלטה שתתקבל אצל כל הגורמים שדיברתם עליהם.

חיר נסראללה: אין שום סיבה למועצה לא לקבל את זה.

חיר נסראללה: ואנחנו, איך אומרים, אנחנו בזרועות פתוחות נקבל כל החלטה שתתקבל.

חיר נסראללה: אנחנו חייבים לתקוף את הבעיות האלה בצורה חד משמעית.

חיר נסראללה: הבעיה של הנשירה היא אחת הבעיות החמורות שלנו, רבותיי.

חיר נסראללה: אני אומר לכם.

חיר נסראללה: ומה הם עושים, מבחינת חוק החוק מאפשר להם ללכת להירשם במקום X.

חיר נסראללה: מה הם עושים?

חיר נסראללה: בא אדון יושב ראש וועד הורים, מה הוא עושה?

חיר נסראללה: הוא הולך.

חיר נסראללה: מעביר את הכתובת של אשתו לתרשיחא או לא חשוב לאיזה מקום.

חיר נסראללה: בינתיים הוא נשאר תושב פקיעין והילד לומד בתרשיחא על פי חוק.

חיר נסראללה: זה גם לא בסדר.

חיר נסראללה: אז אני מבקש לתת את הדעת על זה.

אלכס מילר: בסדר, זה לא רק אצלכם, תאמין לי.

חיר נסראללה: בסדר.

חיר נסראללה: אני אמרתי, אולי החוק מאפשר להם.

קריאה: זו עבירה פלילית.

חיר נסראללה: אמרתי, אולי החוק מאפשר להם, אני אמרתי.

חיר נסראללה: עכשיו, מה שאני רוצה לבקש, אני מאד מבקש מכל חברי הכנסת המכובדים, מיושב ראש הוועדה ומכל הנוכחים, כולל הגברת אורנה שמחון.

חיר נסראללה: באמת לתת את הדעת, לנסות ללכת לקראת פתרון שיהיה פתרון הולם, ולשמור את הכבוד של כולם.

אלכס מילר: מה אתה מציע?

חיר נסראללה: אני קטן מלהציע.

אלכס מילר: למה?

אלכס מילר: אתה חלק מזה.

קריאה: אבל אתה ראש הרשות.

חיר נסראללה: לא, לא, אני לא יכול לקבל החלטות.

חיר נסראללה: אני יכול להציע אם הוועדה, כמו שחבר הכנסת ---

אלכס מילר: רגע, רגע.

חנא סוייד: הוא מציע הידברות.

חנא סוייד: זה מה שהוא מציע.

חיר נסראללה: הידברות.

אלכס מילר: אני שואל אותך שאלה – אם עכשיו וועד הורים ומשרד החינוך מקבלים החלטה – אתה תומך בכל החלטה שמתקבלת?

חיר נסראללה: כל החלטה שתתקבל בין וועדי הורים, הסתדרות המורים, מחוז הצפון, משרד החינוך, כל גורם שיקבלו החלטה שתהיה מקובלת – אני בכלל אפילו לא אהסס לקבל אותה.

אלכס מילר: זאת אומרת שאתה לא חלק מהמשא ומתן.

חיר נסראללה: אני מוכן להיות חלק מהמשא ומתן בשביל לתמוך, בשביל לפתור את הבעיה.

אלכס מילר: אין בעיה.

אלכס מילר: אני שואל אותך, אתה לא כתנאי בא למשא ומתן, אתה בא כתומך.

חיר נסראללה: אני מוכן לתמוך בכל החלטה.

אלכס מילר: אוקי, בסדר.

אלכס מילר: שלא אחר כך יבואו ויגידו שפתאום רשות מקומית שמה שם איזה שהוא ---

חיר נסראללה: לא הייתה ולא תהיה כזאת.

אלכס מילר: מקל לתוך הגלגל ואז שום דבר לא זז.

חיר נסראללה: עכשיו, עוד הערה קטנה.

חיר נסראללה: בקשר לאזורי רישום, מה שדיברו שאמרו לי שהיה בשנת 98, 99 הייתה החלטה ולא מימשו אותה.

חיר נסראללה: גם על זה צריך לתת את הדעת בהמשך.

חיר נסראללה: לא צריך להתבייש מאף אחד.

אלכס מילר: כן, אנחנו מברכים את יחידת נחשון של שירות בתי הסוהר.

אלכס מילר: ברוכים הבאים לכנסת ישראל, לוועדת חינוך, תיהנו מהישיבה.

חנא סוייד: טוב, אדוני יושב הראש, אני חושב שהסוגיה הזאת היא מסוג הדברים שטוב שאנשי הכפר יאווררו את הנושא וישמעו דעות מחוץ ליישוב ושלא ימשיכו להתבשל במיץ של עצמם.

חנא סוייד: כי לפעמים, אם סוגרים את הגבולות ודנים בנושא מהסוג הזה בניתוק או במנותק מהסביבה, אז לפעמים רואים את היריבויות הקטנות וזה לא כדאי.

חנא סוייד: זה לא טוב.

חנא סוייד: להיפך.

חנא סוייד: אנחנו כאן, אני חושב שכל הנוכחים בישיבה הזאת, המטרה שלהם והכוונה שלהם לאור הדיון הזה, היא דווקא לעזור לכם איך להתמודד עם הסוגיה הזאת.

חנא סוייד: זו סוגיה קהילתית, והפתרון שלה הוא קהילתי, כל עוד זה לא מתנגד עם החוק ולא מתנגש עם החוק.

חנא סוייד: לכן, אני מדגיש כאן את החשיבות של ההידברות.

חנא סוייד: זה נושא שצריך לסגור אותו בהידברות בין הנציגים של העדות השונות, ואני חושב שלהכריז על שביתה זו עליה על הבריקדות.

חנא סוייד: לא צריך להגיע למצב הזה.

חנא סוייד: קודם כל ממצים את כל האפשרויות, אל כל הפתרונות.

חנא סוייד: תעזרו באנשים מחוץ ליישוב, אתם ככה נכנסתם אחד בשני.

חנא סוייד: לא צריך.

חנא סוייד: צריך למצות את כל האפשרויות של הידברות, ובסופו של דבר, אם לא אז יש וועדה ויש משרד חינוך ויש בתי משפט.

חנא סוייד: אני מקווה מאד שלא נגיע לדבר הזה.

חנא סוייד: צריך לכבד, כפי שנאמר כאן, את חופש הפולחן וחופש הדת של כל אזרח.

חנא סוייד: יש מחיר חברתי לחיים בצוותא.

חנא סוייד: אני לא יכול לחיות עם אנשים ולצפות שבסופו של דבר, למרות שהם שונים ממני, שאני אכפה מה שאני רוצה עליהם.

חנא סוייד: אלא אם הם בטלים בשישים.

חנא סוייד: אלא אם יש איזו משפחה אחת או שתיים נוצרים בפקיעין או בעילבון, דרוזים נגיד.

חנא סוייד: משפחה אחת לא יכולה לכפות או לא יכולה לשנות אווירה כוללת.

חנא סוייד: לפעמים יש מיעוט שהוא בטל בשישים, אבל זה לא המקרה של פקיעין.

חנא סוייד: המקרה של פקיעין הוא אחר.

חנא סוייד: יש שם אוכלוסייה נוצרית, יש שם אוכלוסייה דרוזית שחייבים לגור ולחיות ביחד.

חנא סוייד: עכשיו, אתם הצבעתם כאן על העניין של התלמידים הנוצריים שבוחרים ללכת מחוץ ליישוב וללמוד בבתי ספר אחרים.

חנא סוייד: אני חושב שזה לא בסדר.

חנא סוייד: אני חושב שזה לא שמירה על הזהות של היישוב, זה לא פטריוטי לעזוב את היישוב וללכת למקומות אחרים ללמוד בהם, ותהייה הסיבה מה שתהייה.

חנא סוייד: אני חושב שיש גם צעירים, שיש גם תלמידים דרוזים שהולכים ובוחרים במקומות אחרים.

חנא סוייד: בטח שיש.

חנא סוייד: אבל אני רואה שכאן יש דיס פרופורציה.

חנא סוייד: יש מעט מאד סטודנטים נוצריים שנשארים ביישוב, ורובם כנראה יוצאים החוצה, וזה לא בסדר.

חנא סוייד: ועל זה – צריך לתת את הדעת.

חנא סוייד: גם העניין של האינטגרציה, אני חושב שזה נושא חשוב, וזה בידי משרד החינוך גם לתרום לדבר הזה.

חנא סוייד: לכן, אדוני יושב הראש, אני לא חושב שהגישה של חשבונאות של ספירת גרעינים.

חנא סוייד: בואו נספור איזה יום שני ומה לומדים וזה.

חנא סוייד: קודם כל צריך להגיע לאיזה הסכמה קהילתית.

חנא סוייד: אני יכול לשים את המבחן הזה.

חנא סוייד: אתה כקהילה, אתה כעדה תבחר יום שהוא חשוב בשבילך, קודם כל, אחד.

חנא סוייד: אחר כך תן לקבוצה השנייה לבחור את היום החשוב שלה.

חנא סוייד: אתה לא יכול להגיד אני בוחר בזה וגם בזה ואחר כך אתה תבחר מה שאתה רוצה.

חנא סוייד: זה לא עיקרון שיכול לשמר את הזכויות של המיעוט.

חנא סוייד: זכויות של מיעוט צריך לשמר, ואני כאן לא מייצג את המיעוט.

חנא סוייד: אני להיפך, אני חושב ואני מבקש ואני פונה לאנשים של פקיעין שידברו ביניהם ושיגיעו לעמק השווה.

אלכס מילר: אם זה היה כל כך פשוט תאמין לי, לא היינו יושבים פה.

חנא סוייד: זה פשוט מאד.

חנא סוייד: אני עשיתי את זה ביישוב שלי כשהייתי ראש מועצה.

חנא סוייד: תאמין לי שזה פשוט מאד.

חנא סוייד: אם יש כבוד הדדי זה פשוט מאד.

אלכס מילר: אוקי, תודה, תודה.

אלכס מילר: כן, וועד העובדים.

זיאד עמאר: קודם כל תודה רבה על הבמה.

זיאד עמאר: שמי זיאד עמאר, אני יושב ראש וועד בפקיעין.

זיאד עמאר: יש כמה דברים, אנחנו קודם כל,

אלכס מילר: אני רק מבקש ממך, כי אנחנו קצרים בזמן, לא לחזור על הדברים שנאמרו כאן.

זיאד עמאר: בהחלט.

זיאד עמאר: קודם כל כמה דברים כאן שנאמרו, אנחנו כאן בפקיעין לא מדברים על דברים שהם באמת הולכים לקחת פולחן דת או כל הדברים האלה.

זיאד עמאר: אנחנו היום בפקיעין, יש רוב מוחלט של תלמידים בעניין של עדות - אנחנו מכבדים את אחינו הנוצרים, אנחנו חיים ביחד, אנחנו אוהבים אותם, אנחנו לא באים לדחות אותם.

זיאד עמאר: אנחנו רוצים כאן לתת ל-91% מהכפר שבאמת יהיה להם יום אחד שהוא יום של תרבות.

זיאד עמאר: יום שבת הוא היום היחיד שאפשר לשבת עם הבנים ולחנך.

זיאד עמאר: בבתי ספר מלמדים רק דברים – מתמטיקה, כל הדברים האלה.

זיאד עמאר: הם לא מחנכים.

זיאד עמאר: אנחנו רוצים לחנך, אנחנו כהורים רוצים להשפיע, לתת לילדים שלנו באמת להיכנס, לטייל, ליהנות, וזה דבר שבאמת אצל גברת אורנה שמחון במשרד החינוך – לא חשוב.

זיאד עמאר: דבר שני, אנחנו היום לא מדברים על פולחן דת של לבוא ולפגוע בפולחן הדת של החברה' הנוצרים.

זיאד עמאר: הם בני הכפר שלנו, או היו.

זיאד עמאר: עכשיו 95% מהחברה' הנוצרים בפקיעין נטשו את הכפר מבחינה גיאוגרפית ועברו לגור במרחק של בפקיעין, וקראו לזה שכונת אל מארג'.

זיאד עמאר: ואנחנו בפקיעין עצמה, פקיעין האם, גרים 97%-98% - דרוזים.

זיאד עמאר: יש אולי 2% או 3% בתוך הכפר עצמו.

זיאד עמאר: זה פסול, ואנחנו לא רוצים את זה.

זיאד עמאר: אנחנו משנת 48 רצינו שיישארו אצלנו, אנחנו אוהבים אותם.

זיאד עמאר: אין בינינו שום אויבות, ולא תהיה.

זיאד עמאר: עכשיו, העניין של החופש עצמו – החופש של השבת הוא ערך עליון, יותר חשוב מללמוד מתמטיקה, יותר חשוב מללמוד ערבית וכל דבר אחר.

זיאד עמאר: אני היום בן 47.

זיאד עמאר: עד היום אין לי יום אחד שאני יכול ליהנות מהילדים שלי.

זיאד עמאר: אני עשיתי את הכל.

זיאד עמאר: אני רוצה לבוא ולהשפיע ולתת לילדים שלי לגדול, לאהוב, להבין את כל העולם, ואני לא יכול לעשות את זה.

זיאד עמאר: אני לא יכול לטייל.

זיאד עמאר: אנחנו בשבת גם, הדרוזים, חתונות רק בשבת, אדוני.

זיאד עמאר: ובשבת, מראשון לחמישי, עד 16.6, 187 תלמידים לא הגיעו לבתי הספר כי יש חתונות.

זיאד עמאר: ובחתונה כל החמולה לא באה בתוך בית הספר.

זיאד עמאר: ודבר שלישי, בשבת בתי הספר נכון פתוחים, אבל הם לא מלמדים.

זיאד עמאר: הם בסך הכל מעבירים את הזמן.

זיאד עמאר: אנחנו רוצים שכשילד ייכנס לבית הספר, הוא ילמד חומר חדש ובאמת יבין, ולא עניין של לבוא ולהעביר זמן.

זיאד עמאר: שבת אצלנו זה יום מבוזבז ומבחינה פדגוגית הוא לא מוסיף שום דבר לילדים.

זיאד עמאר: עכשיו, בקשר לעניין, אנחנו כולנו כאן מסכימים.

זיאד עמאר: יש שלו בעיות.

זיאד עמאר: השביתה היא לא רק בשבת, השביתה היא על שלוש נקודות – אינטגרציה, נשירה ועניין של השבת.

זיאד עמאר: היום משרד החינוך זלזל.

זיאד עמאר: בשנת 98 הייתה החלטה של אינטגרציה, ומשנת 98 עד היום הוא טמן את ראשו בחול.

זיאד עמאר: וכולם לא עשו כלום.

זיאד עמאר: לפני 3 שנים היו אצל גברת אורנה שמחון החברה' והיא אמרה – אני אעשה, אני אעשה.

זיאד עמאר: אחרי שיצאו מהדלת – זרקה את החומר.

זיאד עמאר: לא טיפלו.

זיאד עמאר: הם זלזלו באנו בצורה מאד קשה ולכן היום הגענו למצב עגום בפקיעין.

זיאד עמאר: היום בפקיעין לצערי, המצב בלתי נסבל.

זיאד עמאר: שתדעי.

זיאד עמאר: את לא יודעת.

זיאד עמאר: גם ראש המועצה לא יודע.

זיאד עמאר: אם אני לא חוזר עם השישי שבת הביתה, פקיעין תבער.

זיאד עמאר: אנחנו לא רוצים את זה.

זיאד עמאר: אנחנו רוצים הידברות, חברה.

זיאד עמאר: אנחנו רוצים הידברות.

זיאד עמאר: אבל אין מישהו במדינת ישראל שיכול היום לקחת את השישי שבת מאנשי פקיעין.

זיאד עמאר: כי אנשי פקיעין ובפקיעין עצמה – 98% מאלה שגרים בפקיעין עצמה, הם רוצים רק שישי שבת.

זיאד עמאר: ואנחנו לא רוצים להגיע לעניין של שום דבר.

זיאד עמאר: אנחנו שומרי חוק.

זיאד עמאר: אנחנו חודש ימים שובתים.

זיאד עמאר: חודש ימים לא עברנו אפילו על נקודה אחת מבחינת החוק.

זיאד עמאר: אנחנו מכבדים את כל החברה' שלנו ואנחנו רוצים הידברות.

זיאד עמאר: אין לנו בעיה.

זיאד עמאר: אנחנו גם מוכנים לפתוח ערוץ של הידברות עם אחיינו הנוצרים.

זיאד עמאר: אנחנו מוכנים למצוא פתרון.

זיאד עמאר: אבל לא לפי ההצעות שלך גברתי, לעדת הדרוזים.

זיאד עמאר: לעדה הדרוזית יש כבוד.

זיאד עמאר: יש להם יום דת דתי שנקרא יום שישי.

זיאד עמאר: הוא יותר חשוב בשבילנו מיום ראשון אצל הנוצרים, כי אנחנו דרוזים.

זיאד עמאר: לנוצרים יותר חשוב ביום ראשון, וליהודים חשוב יותר שבת.

זיאד עמאר: אנחנו לא מבקשים לקחת מהם שום דבר ואנחנו מבקשים ממך גברתי, גם לא לקחת מאיתנו את הכבוד של יום שישי.

זיאד עמאר: ולכן אנחנו היום אין לנו בעיה לשבת ולדבר.

זיאד עמאר: עניין של שני בתי הספר – בית ספר יסודי א' שאין בו אף נוצרי, לפי דעתי צריך להוציא החלטה מיידית של שישי שבת.

זיאד עמאר: בית ספר תיכון – צריך להוציא שישי שבת.

זיאד עמאר: בית ספר המעורב – צריך לשבת ורק אם יש הידברות, ובצורה מכובדת להגיע להסכם.

זבולון אורלב: מה אחוז הנוצרים בבית הספר העל יסודי?

זיאד עמאר: 5% אדוני.

איאד פדיל: 28 תלמידים מתוך 511.

זיאד עמאר: ונשרו 123 מחוץ לכפר, שזה 81.5%.

אלכס מילר: טוב, בסדר.

אורנה שמחון: אדוני, אפשר?

אלכס מילר: תיכף.

סעיד נפאע: מר מילר, יושב הראש, אני חושב שהדיון הזה שמתקיים הוא דיון חשוב כי ---

אלכס מילר: כל דיון הוא דיון חשוב.

סעיד נפאע: לא, לא, אני אגיד למה.

סעיד נפאע: אני יודע שכל דיון חשוב, בסדר?

סעיד נפאע: חשוב בהשלכותיו, כי זה לא יסתיים בדלת ובהמלצות של הוועדה.

סעיד נפאע: ומגיעה תודה לחבר הכנסת עמאר שהביא את הנושא הזה לדיון, על אף כל המתחים שבנושא.

סעיד נפאע: אבל שים לב שנציגי האוכלוסייה הנוצרית לא נמצאים בדיון הזה.

סעיד נפאע: לא באו.

סעיד נפאע: ולא מן הסתם ---

אלכס מילר: אנחנו לא עוסקים עכשיו במי בא ומי לא בא.

סעיד נפאע: לא, לא, זה בסדר.

סעיד נפאע: לא מן הסתם אני אומר את הדבר הזה.

סעיד נפאע: עכשיו, אני חושב שבמקרה הזה אין יותר צודק מהאמרה שאומרת – אנחנו צריכים להיות כולנו חכמים ולא צודקים.

סעיד נפאע: אין יותר אימרה קולעת במקרה הספציפי הזה.

סעיד נפאע: חשוב מאד גם להגיד את זה בקול רם, להוציא את הפן הדתי מהנושא.

סעיד נפאע: אני למדתי את המכתבים, זה מריח רע, נמצא בכל המכתבים.

סעיד נפאע: גברת שמחון את בטח שמת לב לנושא הזה, איך שהעניינים מוצגים שם.

סעיד נפאע: אבל, אין ספק וכבוד יושב הראש, אם מישהו ישבור את היד לצד השני, זה מה שישתמע.

סעיד נפאע: תרצה או שלא תרצה, תוכל להביא את כל הנימוקים שבעולם, אבל זה מה שישתמע בסופו של דבר.

סעיד נפאע: לכן, אני חושב ואני קורא לכולם, ראשית לוועד ההורים, שאין ספק שמה שאתם טוענים, אמרתי לכם אמרתי גם בפני הוועדה, שאני התנסיתי בזה ויש צדק בנושא הזה של – אני רוצה לראות את הבנים שלי.

סעיד נפאע: ככה שלא יהיו מחלוקות בנושא הזה.

סעיד נפאע: אבל, כבוד יושב הראש, כדי להגיע באמת לפתרון, אני דיברתי גם ארוכות עם חבר הכנסת עמאר בנושא הזה, דיברתי עם חבר הכנסת חנא סוויד, דיברתי עם יושב ראש המועצה.

סעיד נפאע: לא יצא לי לדבר עם וועד ההורים.

סעיד נפאע: אני חושב שאנחנו צריכים, הוועדה, אני מציע דבר כזה, וכדי שהעניין לא יתמסמס ולא ייקח יותר מדי זמן – תקציב שבוע, שבועיים, לא יודע, תקופת זמן קצובה שבמסגרת תקופת הזמן הקצובה הזאת, ואני לא מן הסתם שאלתי את גברת שמחון את השאלה ששאלתי.

סעיד נפאע: כל הגורמים שיהיו בוועדה הזאת שתוקם, או הגוף הזה, לא משנה מה, נציגים מטעם הוועדה שכבוד יושב הראש ימנה, ייפה את כוחם של המציע, שלי, של חבר הכנסת סוויד, ביחד עם גורמי משרד החינוך, וועד ההורים, המועצה המקומית, נציגי האוכלוסייה הנוצרית, תוך שבועיים לשבת ולנסו להגיע לאיזה שהוא פתרון.

סעיד נפאע: במידה והצלחנו, אדרבא, אז עשינו את המלאכה.

סעיד נפאע: במידה ולא, אז.

סעיד נפאע: ואני מסיים במשפט אחד.

סעיד נפאע: כי מה התחליף?

סעיד נפאע: התחליף – אוקי, אז אנחנו נמליץ, התלמידים ימשיכו לשבות, אחר כך בתי משפט, צווי מניעה ולא צווי מניעה, ובית המשפט כן ייתן ולא ייתן, וידון, ואז העניין יימשך.

סעיד נפאע: לכן אני סוגר את המעגל ואומר, אנחנו כולנו רבותיי, כולנו, צריכים להיות במקרה הזה חכמים ולא צודקים.

סעיד נפאע: אם תוך שבועיים הוועדה שכבודו ימנה או ייפה את כוחה – לא תגיע לאיזה שהוא פתרון, אז נבוא, נשב, ונראה מה לעשות.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב בבקשה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: תראו, אני לא רואה שהוועדה יכולה לרדת לרזולוציות המאד מדויקות של השטח.

זבולון אורלב: זה לוקח זמן בדיוק להבין את המציאות - אם השכונה שדובר בה היא מחוץ ליישוב, לא מחוץ ליישוב, מה המשמעויות של הסעות.

זבולון אורלב: אני לא, קשה מאד.

זבולון אורלב: צריך ללמוד את העניין יותר ביסודיות, לקבל החלטה נקודתית מה צריך לעשות בפקיעין.

זבולון אורלב: אבל, אני חושב שהוועדה יכולה לשרטט את קווי המגרש שבתוכו צריכים לנהל את הדיון.

זבולון אורלב: ואני חושב על חמישה דברים שצריכים להיות מוסכמים על כולם.

זבולון אורלב: אחד זה נושא שמירת החוק.

זבולון אורלב: יש חוק במדינת ישראל.

זבולון אורלב: מי מחליט, מתי מחליטים, איך מחליטים, בסוף בסוף יש גם סמכות מכריעה.

זבולון אורלב: או שזה בית משפט או שזה שר החינוך, או מנהל, לא יודע.

זבולון אורלב: או ראש המועצה.

זבולון אורלב: צריכים כולם להגיד, לא יכולים להגיד שמע, אני הולך להידיינות, אם לא מקבלים את דעתי, לא מעניין אותי שום דבר.

זבולון אורלב: זה לא יכול להיות.

זבולון אורלב: צריך קודם כל לקבל החלטה - אנחנו משחקים אך ורק במסגרת החוק.

זבולון אורלב: אגב, גם השבתת תלמידים היא מחוץ לחוק.

זבולון אורלב: יש חוק חינוך חובה וקצין ביקור סדיר של ראש המועצה יכול לגשת להורים ולהגיש תביעות משפטיות על זה שתלמיד לא מגיע לבית הספר.

זבולון אורלב: אני בכלל לאורך כל השנים הייתי נגד השבתת תלמידים באופן עקרוני, למרות שחשבתי שהסתדרות המורים צודקת והארגון צודק.

זבולון אורלב: אני נגד השבתה.

זבולון אורלב: אני אומר – קודם כל שמירת החוק.

זבולון אורלב: עיקרון ראשון.

זבולון אורלב: עיקרון שני, וזה אני אומר בעקבות ההערה שלך – לומדים חמישה ימים בשבוע.

זבולון אורלב: אגב, אני חסיד של שישה ימים בשבוע.

זבולון אורלב: אני המנכ"ל שהמציא שתלמידים לומדים שישה ימים והמורים עובדים חמישה ימים ויש רוטציה.

זבולון אורלב: אני בעל ההמצאה הזאת, כי אני הייתי המנכ"ל בתקופה שבמדינת ישראל עברה מ-6 ימי עבודה ל-5 ימי עבודה.

זבולון אורלב: אבל לא פחות מ-5 ימי לימודים.

זבולון אורלב: כיוון שתהליך הלמידה הוא גם עניין של זמן.

זבולון אורלב: יש תלמיד שצריך את אותה כמות שעות לפרוש על פני יותר זמן.

זבולון אורלב: כי יש יכולות אינטלקטואליות ואי אפשר.

זבולון אורלב: מה שאפשר ללמד בחמישה ימים, אי אפשר ללמד בארבעה ימים.

זבולון אורלב: זה לא דבר טכני שתיתן את אותה כמות שעות בארבעה ימים.

זבולון אורלב: זה לא עובד הדבר הזה.

זבולון אורלב: זו פגיעה פדגוגית אנושה – אם יעברו לארבעה ימים.

זבולון אורלב: ולכן אני חושב שהדבר השני הוא שצריך להסכים שלומדים חמישה ימים בשבוע.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב, רק הערה קטנה.

אלכס מילר: תשמע, אני מסכים איתך במאה אחוז.

אלכס מילר: המציאות בשטח, כמו שאני שומע מההורים, וזה אני מציע למשרד החינוך לבדוק טוב טוב מה בדיוק עושים ביום שבת.

אלכס מילר: כי אם הטענה כאן שהילדים באים להעביר את הזמן ואין תכלס שיעורים של מקצועות, וזה בסך הכל איזה שהוא יום שהפך להיות ליום המשחקיידה לתוך המסגרת של בית הספר, אז כל הרציונל ובעצם כל המנגנון הזה הוא בעצם נופל ברגע שמגיעים, מבזבזים את הזמן וחוזרים הביתה.

אלכס מילר: אם אין למידה.

אלכס מילר: אם יש למידה – זה כבר סיפור אחר.

אלכס מילר: אבל צריך גם לבדוק את זה.

אלכס מילר: בבקשה.

זבולון אורלב: ברשותך, אני אמשיך.

זבולון אורלב: אז העיקרון הראשון – שמירת החוק.

זבולון אורלב: העיקרון השני – חמישה ימים שלומדים בהם, אני מודה לך ההערה, שלומדים בהם, שהלימוד הוא משמעותי.

זבולון אורלב: הדבר השלישי זה עניין כיבוד הדת.

זבולון אורלב: ואני אומר את זה דווקא לנו, חברי הכנסת היהודים.

זבולון אורלב: כמי שהיה עם בגלות ורצה מאד שסביבתו תכבד את הפולחן הדתי שלו, אני לא הייתי רוצה שבמדינת ישראל אנחנו נפגע איש בפולחן של השני.

זבולון אורלב: רק ביום ראשון וועדת השרים לחקיקה דנה בהצעת חוק שאני יזמתי יחד עם חבר הכנסת חמד עמאר, שמדינת ישראל תכיר בחוק בחג יתרו כחג הלאומי של הדרוזים.

זבולון אורלב: לצערי אגב זה לא עבר.

זבולון אורלב: דחו לנו את הדיון.

זבולון אורלב: כי היום זה מוכר רק בהחלטת ממשלה, לא בחוק המדינה.

זבולון אורלב: חגי היהודים מוכרים בחוק המדינה, חג יתרו לא מוכר בחוק המדינה.

זבולון אורלב: וחשבנו שמן הראוי לקבע את זה כחוק המדינה.

זבולון אורלב: ועדיין לא גמרו לדון.

זבולון אורלב: אז אני אומר את הדבר הזה גם כן, למה?

זבולון אורלב: מתוך כבוד שלי, כיהודי שומר תורה ומצוות, יהודי דתי, לכבד את הדת של השני.

זבולון אורלב: לכבד מאד.

זבולון אורלב: ולכן, זה צריך להיות העיקרון השלישי של כיבוד הדת, כל אחד יכבד, לא יעשה דבר שפוגע בדת של השני.

זבולון אורלב: הדבר הרביעי, וזה אני אומר לאורנה.

זבולון אורלב: אני אין לי קדושה של אחידות ביישוב מקומי.

זבולון אורלב: אין לי את הקדושה הזאת.

זבולון אורלב: אני שמעתי את דברייך.

זבולון אורלב: כיוון, שבמציאות של מדינת ישראל יש ערים מעורבות.

זבולון אורלב: תלכי ללוד, תלכי לרמלה.

זבולון אורלב: אני לא יודע אם עכו במחוז שלך.

זבולון אורלב: בעכו, בתי הספר היהודים לומדים בימים כאלה, בתי הספר המוסלמים לומדים בימים אחרים.

זבולון אורלב: כלומר, באותו יישוב.

זבולון אורלב: זה נכון שאין דומה ההיקף של עכו להיקף של פקיעין, זה נכון, אבל אין קדושה.

זבולון אורלב: כלומר, אינני רואה כדבר בלתי אפשרי שבית ספר שהוא כולו נוצרי ילמד ככה, ובית ספר שהוא כולו דרוזי ילמד ככה.

זבולון אורלב: אני לא רואה כאן את הבעיה הזאת, כיוון שזה טבעי שקהילה רוצה דרך מערכת החינוך לחנך לערכים של אותה דת.

זבולון אורלב: דת זה לא דבר טכני.

זבולון אורלב: יש גם מאחוריה ערכים.

זבולון אורלב: היה מאבק של כפר יאסיף של הכומר הזה, שאלנו אותו מה אתה מתעקש על בית ספר נוצרי בכפר יאסיף?

זבולון אורלב: הוא אמר – חשוב לנו לחנך את הילדים באורח החיים ---

אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב.

זבולון אורלב: מיד אני מסיים.

זבולון אורלב: זה העיקרון הרביעי.

זבולון אורלב: אין קדושה.

זבולון אורלב: ויכול להיות שצריך להיות בתי ספר כאלה ובתי ספר כאלה.

זבולון אורלב: הדבר החמישי, חייבת להיות הידברות, זה לא יכול להיות מהלך כוחני.

זבולון אורלב: ומהלך כוחני זה מתכון שהיישוב לא תהיה בו שלווה.

זבולון אורלב: לא תהיה בו רגיעה.

זבולון אורלב: כי מלחמת דת זה הדבר הכי גרוע בעולם.

זבולון אורלב: ולכן, אני מציע בעקרונות האלה שהוועדה תמליץ עליהם, להרכיב איזו קבוצת הידברות ולנסות.

זבולון אורלב: או אם יש עקרונות אחרים.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: בסדר גמור, תודה רבה חבר הכנסת אורלב.

אלכס מילר: בבקשה, גברתי.

אורנה שמחון: אני מבקשת שתי התייחסויות קצרות בהמשך לדברים של חבר הכנסת זבולון אורלב.

אורנה שמחון: אני רוצה להסב את תשומת לב הנוכחים שעל פי חוק עבודה ומנוחה משנת תשי"א-1951, נקבע על פי חוק שלגבי המגזר היהודי יום השבת הוא יום המנוחה ולגבי מי שאינו יהודי – יום השבת או יום ראשון, או היום השישי בשבוע, הכל על פי המקובל עליו כיום מנוחה שבועי שלו.

אורנה שמחון: קרי – הסוגיה של ארבעה ימים בשבוע יורדת מסדר היום, אלא אם כן תשנו את החוק.

אורנה שמחון: זה נושא אחד.

אלכס מילר: גברתי, אני אגיד לך, תראי, זה לא שכאשר אני שואל על העניין, לא צריך לקבל אותו בעצם כאיזו שהיא קביעה על כך שבעצם זה מה שהחלטתי.

אלכס מילר: אני שמעתי כאן גם בזמן הדיון וגם מחוץ לדיו, שבעצם מה שקורה בשבת זה לא בדיוק לימודים.

אלכס מילר: עכשיו, יש פה שתי אופציות – או שאתם באמת בודקים מה קורה שם בשבת, או שאתם מוותרים עליו.

אורנה שמחון: אז אני אתייחס לזה ברשותך לשלוש סוגיות מרכזיות.

אורנה שמחון: ראשית, אני חושבת שכל הנושא של ההידברות וההסכמה וההגעה לעמק השווה – אפשרי אם מקבלים את הקונספציה של חמישה ימים בשבוע ומחליטים שבת או ראשון שיישבו ויידיינו, יגיעו להסכמה ביניהם, אני כבר אביא את ארגוני המורים ואת וועדי המורים ויעשה את המהלך.

אורנה שמחון: יש פתרון.

אורנה שמחון: הדבר השני שהוא לפני השטח והוא צף היום ---

חמד עמאר: מה הפתרון?

חמד עמאר: לא הבנתי מה הפתרון.

אורנה שמחון: אמרתי – שבת וראשון, ו----

קריאה: שישי אין לו קיום?

אורנה שמחון: אז אני אמרתי ---

חמד עמאר: למה את מבטלת את יום שישי?

חמד עמאר: סליחה, אדוני יושב הראש, חשוב מאד ההערה הזאת.

חמד עמאר: למה את מבטלת כבר את יום שישי?

אורנה שמחון: אני לא מבטלת כלום.

אורנה שמחון: אני לא ביטלתי כלום.

אורנה שמחון: אני אומרת – תגיעו אתם ---

חמד עמאר: אני לא מתווכח, אני עונה לך.

אורנה שמחון: אז אני רוצה להשיב לך.

אורנה שמחון: אני אומרת שאני לא מתווכחת על איזה יום.

אורנה שמחון: שבו ביניכם, היישוב יחליט, בתנאי שזה יהיה חמישה ימים בשבוע, אני מוכנה לדון בכל פתרון – שישי, ראשון, שבת, ראשון, שבו בלי שזה יפגע זה בזה, ותגיעו אתם לנוסחה המנצחת, אני מוכנה לדון בה.

אורנה שמחון: אין לי שום בעיה.

אורנה שמחון: זה דבר אחד.

אורנה שמחון: הדבר השני זה לגבי הסוגיה של הנשרת התלמידים.

אורנה שמחון: תראו, אני מוכנה לדון על כל דבר בכל עת.

אורנה שמחון: אני הצעתי לוועד ההורים להקים צוות ---

אלכס מילר: הנשרה או יציאה למקומות אחרים.

אורנה שמחון: יציאה למקומות אחרים.

אלכס מילר: זאת אומרת לא נושרים ממערת החינוך.

אורנה שמחון: לא.

אורנה שמחון: ואגב, בית ספר התיכון בפקיעין הוא אחד מבתי הספר המובילים, עם אחוזי בגרות מאד גבוהים, ואין שום סיבה שהילדים ייצאו החוצה.

אורנה שמחון: אגב, דנו בזה גם עם האוכלוסייה הנוצרית, ואני הצעתי, וזה כתוב גם בפרוטוקול, ישבתי על זה עם ההורים, שנקים צוות בראשותי, שנבחן את המניעים, את הסיבות, את התחושות, אבל נגיע לאיזו שהיא הסכמה שההורים ירשמו את הילדים שלהם בבית הספר.

אורנה שמחון: אני חושבת שזה נכון מאד.

אורנה שמחון: יותר מזה, יש גם תופעה שבה הורים משנים את כתובתם, שלא כחוק, וצריך גם כאן לעשות מעשה בשלבי היסודי וחטיבת הביניים, כי בתיכון כל הורה יכול ללכת לאן שהוא רוצה.

אורנה שמחון: אני רק אומרת שבתהליך הזה צריך לזכור שמצד אחד לא דוחקים את הנוצרים החוצה כשזה נוח לי, ואחר כך לבקש מהם לחזור.

אורנה שמחון: אלא הקהילה ביחד איתנו, במשותף, צריכה להבין את הרגישויות הללו, לחבק את התושבים, כדי שבסופו של דבר התושבים ירצו ללמוד, ואני חושבת שזה תהליך שאני מוכנה להוביל אותו והצעתי את זה גם להורים בצורה מאד מסודרת.

אורנה שמחון: לגבי סוגית יום השבת – גם בכל המגזרים האחרים, אנחנו יודעים שהמגזר היהודי לא עובד ביום שבת, ואני יכולה לצאת מנקודת הנחה שאם אני לא עובדת ביום שבת, אז מערכת החינוך לא עובדת ביום שבת.

אורנה שמחון: אם יש סוגיה קונקרטית שהעלו אותה ההורים ואני מקשיבה להם בקשב רב, שהנושא של יום השבת עד לשינוי, אם יהיה שינוי, יום השבת הוא לא יום שהוא מנוצל כהלכה – אני אבדוק את זה בצורה הכי נחושה שיכולה להיות עם מנהלי מוסדות החינוך, ואני אביא את זה לידיעת ההורים.

אורנה שמחון: אני אבדוק את הטענה הזאת באמת בצורה רצינית ויסודית.

אלכס מילר: מצוין.

אלכס מילר: טוב, רבותיי, אני רוצה לסכם את הדיון.

אלכס מילר: קודם כל אני פונה לוועד ההורים להחזיר מיד את התלמידים לספסל הלימודים.

אלכס מילר: זה דבר ראשון.

אלכס מילר: דבר שני, אני רוצה שאתם תשבו במשא ומתן עם כל מי שכרוך בכך, וחבר הכנסת חמד עמאר ילווה את כל המשא ומתן, וגם וועדת החינוך.

אלכס מילר: זה דבר שני.

אלכס מילר: עכשיו, אי אפשר לדבר על ערפל.

אלכס מילר: וצריך פה להגיע לאיזה שהוא מתווה.

אלכס מילר: עכשיו, לפי מה שאני רואה כאן, צריכה להיות פה גמישות גם של משרד החינוך.

אלכס מילר: אי אפשר לקבוע ברגע שיש לך בעצם שלושה מרכיבים, מתוך שלושה לבחור אחד, שכל אחד עומד על עקרונות.

אלכס מילר: זאת אומרת צריך לבחור כאן בעצם מצב שהוא איך שהוא.

אלכס מילר: תראו, אני כרגע, לפחות בתקופה הנוכחית, אני לא רואה פה איזה שהוא מנגנון אינטגרציה.

אלכס מילר: זאת אומרת, אין פה איזה שהוא מנגנון שמחייב הורים או תלמידים להיכנס לבתי ספר כאלה או אחרים.

אלכס מילר: זאת אומרת, כמו שאני רואה כרגע, זה באמת מפוצל לפי העדות.

אלכס מילר: ואז מה שאני מציע שגם אתם, המתווה שאתם תשבו, יהיה גמיש בצורה כזאת שזה יהיה מפוצל.

אלכס מילר: ומה זה אומר?

אלכס מילר: זאת אומרת שבתי הספר, ואני רואה פה לפי הרשימה שיש פה – יש שני בתי ספר יסודיים א' והתיכון שהם בעצם הרוב רובם שם נמצאים מהעדה הדרוזית.

אלכס מילר: זאת אומרת שם צריך להיות חלוקה ושם צריך להיות את שישי שבת.

אלכס מילר: בית ספר אחר עם רוב אחר של יסודי ב', שם אנחנו רואים מצב אחר.

אלכס מילר: זו הגמישות.

אלכס מילר: אני שואל אותך שאלה, באמת מאד רצינית – אם היית מגיעה עכשיו למצב שיש לך בית ספר שהוא ממלכתי דתי, סתם לדוגמא, ביישוב שהוא מעורב עם נוצרים נגיד, או עם מוסלמים או עם דרוזים.

אלכס מילר: גם שם היית חייבת ללכת על פיצול, כי אחרת פשוט זה לא היה מצליח.

אלכס מילר: לא היית יכולה לחייב יהודים ללכת בשבת לבית ספר, בשום פנים ואופן ואת האחרים לא היית יכולה לחייב ללכת לבית ספר ביום ראשון לדוגמא.

אלכס מילר: ואז היית צריכה ללכת על הפיצול הזה.

אלכס מילר: זאת אומרת, היום אנחנו נמצאים במצב שדווקא המצב הזה הוא טוב לנו, כי פה האינטגרציה, גם אם זה לא אינטגרציה בתוך בית ספר, אבל זה אינטגרציה יישובית וזה למה שאנחנו שואפים.

אלכס מילר: לאינטגרציה בבתי ספר, בעזרת ה' אנחנו נגיע ברגע שבאמת נצליח לפחות להתגבר בעולם הבלתי פורמאלי.

אלכס מילר: עכשיו, לפי מה שאני רואה, שכן יש לך חפיפה ביום אחד בסופו של דבר.

אלכס מילר: אם זה אצל דרוזים שישי שבת, ואם זה אצל הנוצרים שבת ראשון, אז יש לך שבת שהוא בעצם היום שתוכלי לעשות שם את כל הפעילות הבלתי פורמאלית, ואני בטוח שלהורים יהיה הרבה יותר קל לקחת חלק בפעילות בלתי פורמאלית שאתם תגבשו שם, מאשר בכוח לשלוח אותם בכוח לבית הספר עד שלוש וחצי, כי הם תכלס יכולים להיות חלק מהפעילות הבלתי פורמאלית, ולא להתנתק מהילדים ביום הפנוי שלהם.

אלכס מילר: אז בכך אני חושב שזה בעצם יהיה המתווה שאני מציע כיושב ראש, ואני בטוח שהחברים יצטרפו אלי, על כך שבעצם אין פה ברירה אלא ללכת על הפיצול, לפחות לתקופה מסוימת שתקבעו כניסיון.

אלכס מילר: שנתיים, שלוש, ארבע, וההידברות שלכם צריכה להיות על דרך האינטגרציה, אוקי?

אלכס מילר: על אינטגרציה ולא על דרך איך אתם מחלקים את יום החופש.

אלכס מילר: כי פה, לפי מה שאני רואה – המציאות יצרה איזה שהוא משהו שאי אפשר להתעלם.

אלכס מילר: כי בסופו של דבר יהיה מאבק שהוא לא במגרש הנכון.

אלכס מילר: אי אפשר להשאיר מאבק על רקע דתי.

אלכס מילר: זה לא נכון.

אלכס מילר: ברגע שהמציאות יצרה חלוקה של בית ספר, צריך לראות איך מנצלים את זה לטובה, ולא עושים איזו שהיא התנגשות של עולמות, שזה לדעתי, ותאמיני לי, אני יכול לתת לך כמה וכמה דוגמאות, גם ממרכז הארץ, שבעצם עושים איזה שהוא מהלך שהוא בא ותורם בסופו של דבר לאינטגרציה.

אלכס מילר: ואני לא חושב, תראי, אני לא חושב שמתי שהוא באמת תצליחו להגיע למצב שאתם מכריחים אנשים כביכול ללכת כנגד משהו שזה, וזה לדעתי גם מוציא אותם מהעיר.

אלכס מילר: אז המתווה הוא כזה שתהיה --- ככה, מה שהולך להיות, כמו שאני אמרתי – צוות המשא ומתן שאתם הולכים להיות שם, אבל שוב, המשא ומתן, אני לא חושב שהוא צריך להתמקד, כי באמת זה הולך להיות ברדק אחד שלם.

אלכס מילר: אני מאמין שהמתווה שאני מציע, של חלוקה של בתי ספר יסודי, יסודי א' ותיכון עליה מחופש של שישי שבת, ואת בית ספר יסודי ב' על שבת, מבחינתי ההידברות שלכם צריכה להיות על יום שבת כפעילות בלתי פורמאלית לכל עדה.

אלכס מילר: זה צריך להיות חלק ממשא ומתן שאתם רוצים בעצם לקחת אותו כפרמטר שלכם של אינטגרציה ושל שילוב.

אלכס מילר: עכשיו, אני לא הולך להקים צוות של 20 אנשים.

אלכס מילר: אני מציע דבר כזה – חבר הכנסת עמאר, בגלל שאתה פנית וביקשת את הדיון, ואתם גם לא חברים של הוועדה שלושתכם.

אלכס מילר: אני גם לא יכול להקים וועדה של ממליצים שלא ---

סעיד נפאע: לא, לא, יש מסיעתנו שאתה יכול ---

אלכס מילר: אין בעיה, אין בעיה.

אלכס מילר: תקשיב, זה לא עובד ככה.

אלכס מילר: וועדת חינוך לא מקימה וועדות חינוך בגודל כזה.

אלכס מילר: הוא יהיה שם יחד אתכם ותמליץ ---

סעיד נפאע: מר מילר, אני אומר את זה בקול רם, תרשה לי להגיד את זה – לא מן הסתם הצעתי את שלושת חברי הכנסת, ואני לא רוצה להרחיב.

סעיד נפאע: חמד מבין את זה טוב מאד.

סעיד נפאע: לא מן הסתם.

סעיד נפאע: זה יתרום ויתרום רבות.

סעיד נפאע: ותאמין לי שלא חסר לנו מה לעשות, יש לנו הרבה עבודה.

אלכס מילר: אין בעיה, תראו, מבחינתי אין לי בעיה שתשבו ותיקחו את כל חברי המפלגה וזה.

אלכס מילר: מבחינתי אני אומר לכם, אם המשא ומתן הזה הולך להתפוצץ בגלל כל מיני ויכוחים שהם ויכוחים פנימיים על הורדת ידיים לכיוון כזה או אחר, על כוח ככה וככה ועל היבטים פוליטיים, אתם סתם תפסידו.

אלכס מילר: מבחינתי, אין לי שום בעיה.

אלכס מילר: אני לא חושב שלאורנה שמחון תהיה איזו שהיא בעיה שחבר כנסת יהיה בחלק מאיזו שהיא פעילות שמקדמת בעצם את החינוך ביישוב כזה או אחר.

אלכס מילר: לדעתי זה רק יתרון.

אלכס מילר: אוקי, אבל יש לה את המגבלות משלה, ואתם גם צריכים להבין את המגבלות של המערכת.

חנא סוייד: על מה אתה מדבר?

חנא סוייד: אתה יוצר בעיה מכלום.

חנא סוייד: על מה אתה מדבר?

אלכס מילר: איזו בעיה אני יוצר?

חנא סוייד: על מה אתה מדבר?

חנא סוייד: על מה אתה אומר – אתם צריכים להבין את המגבלות של המערכת?

אלכס מילר: כן.

אלכס מילר: אתה ישבת פעם בצוות משא ומתן מטעם הכנסת?

אלכס מילר: אתה יודע מה כל חבר כנסת בסופו של דבר עושה?

קריאה: חמד ישב?

קריאה: בחייך, מה הגישה הזאת?

אלכס מילר: תשמע, אני כן ישבתי ולא באחד.

חנא סוייד: זה לא עניין אישי.

חנא סוייד: תראה, כבוד יושב הראש, תציע מה שאתה רוצה לטובת העניין.

חנא סוייד: זה לא עניין אישי.

חנא סוייד: אני לא מעוניין.

חנא סוייד: אני לא מחפש את זה.

חנא סוייד: להיפך.

אלכס מילר: אני הצעתי את מה שהצעתי.

חנא סוייד: מה שאני יכול לתרום, אני בשמחה, אם אני חבר ואם לא.

אלכס מילר: אני הצעתי את מה שהצעתי, אוקי?

אלכס מילר: מבחינתי אמרתי.

אלכס מילר: אין לי שום בעיה ששלושת

אלכס מילר: כם ---

חנא סוייד: אני לא מבקש.

חנא סוייד: זה מה שרציתי להבהיר לך.

חנא סוייד: אני לא מבקש.

אלכס מילר: בסדר.

אלכס מילר: זה מה שביקשו ממני.

אלכס מילר: אין לי שום בעיה שתגיעו.

אלכס מילר: אני את המתווה שלי נתתי.

אלכס מילר: ברגע שתסטו מהמתווה הזה – זה לא יעבוד.

אלכס מילר: אוקי?

אלכס מילר: אז זה מה שאני מציע.

אלכס מילר: תחשבו איך אתם רוצים לעשות את זה.

אלכס מילר: מבחינתי – אני תוך שבועיים יקבל מכם דיווח.

אלכס מילר: כן – כן.

אלכס מילר: לא – לא, וזהו.

אלכס מילר: הישיבה הזאת נעולה, תודה רבה.