ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 383, 2011-05-16 09:30

דוד רותם: בוקר טוב.

דוד רותם: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – תקופת צינון לאנשי תקשורת) הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון - תקופת צינון לאנשי תקשורת) של חברי הכנסת רונית תירוש, , מאיר שטרית, אריה ביבי, מרינה סולודקין, זאב אלקין, אורי מקלב, וכמובן הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – תקופת צינון לאנשי תקשורת), של חבר הכנסת כרמל שאמה.

דוד רותם: חברת הכנסת תירוש, מכיוון שהצעת החוק שלך היא מוקדמת יותר, תסבירי לנו מה את רוצה מאתנו.

רונית תירוש: הצעת החוק שלי מדברת על חובת צינון לעיתונאים, לאנשי תקשורת, טרם בואם לפוליטיקה.

רונית תירוש: זה נובע מהעובדה שבניגוד לכל אזרח אחר, יש להם כלי עבודה, שיכול מאוד לקדם את האינטרסים שלהם, והם יכולים לנצל אותו באופן לא ראוי.

רונית תירוש: הדוגמה שעמדה לנגד עיני כשניסחתי את הצעת החוק, כשעלה בראשי הרעיון, זה אותו ראיון עם מי שהיום חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שהיתה אז עיתונאית.

רונית תירוש: היתה לה תוכנית רדיו, היתה לה תוכנית טלוויזיה.

רונית תירוש: בתוכניות הללו, באחת מהן לפחות, היא ראיינה יושב-ראש מפלגה, מי שלמחרת היום היא הצטרפה אליו, כאשר היא נתנה לו במה להציג את האידיאולוגיה של מפלגתו, כשתוך 24 שעות היא הצטרפה אליה, וקידמה גם אותו, גם את המפלגה וגם את עצמה.

רונית תירוש: אני חושבת שזה מעשה לא ראוי, זה ניצול ציני של כלי עבודה שלא נתון לכל אחד, ולכן במקרים הללו חלה על אנשי תקשורת חובת צינון.

רונית תירוש: אני רק רוצה להוסיף ברשותך, אדוני היושב-ראש, שלא רציתי שזה יהיה בחקיקה, אני לא ששה לקדם כל רעיון בחקיקה, גם אם הוא צודק, וכינסתי לצורך כך אנשי תקשורת, ביניהם גם את יושב-ראש רשות השידור, את שקלאר, ועיתונאים מאוד מכובדים ובכירים, אנשי תקשורת בכירים, ודנו בנושא, דנו בדיון שלא קשור לדיון ועדה ולא להליך חקיקה.

רונית תירוש: נתבקשתי על-ידי מר שקלאר ועל-ידי חבריו להמתין עם התהליך של החקיקה, על מנת לאפשר לו לסגור את הלקונה הזאת בתקנון האתיקה, שיש או שאין, במועצת העיתונות והתקשורת, ושאלתי כמה זמן צריכים, והם ביקשו חצי שנה, והמתנתי, להערכתי, לא ספרתי, אבל בוודאי מעל שנה, כאשר במהלך התקופה הזאת פניתי אליו מספר פעמים לשאול אותו אם קרה משהו, אם תקנו איזו תקנה, אם אכן היה דיון בנושא הזה, האם היתה הנחיה לאנשי תקשורת, מאחר שלא מיניה ולא מקצתיה, לא קרה דבר – למה אתה מסתכל עלי כך?

דוד רותם: כי יש החלטה של מועצת הרשות השנייה.

דוד רותם: הם החליטו על תקופת צינון.

רונית תירוש: זה יותר ממביך אותי מה שאתה אומר לי כרגע.

דוד רותם: סליחה.

דוד רותם: אני לא מתכוון להביך אותך.

רונית תירוש: בסדר גמור.

רונית תירוש: יופי שאתה עושה את עבודתך, אבל תמוה בעיני כיצד אני לא יודעת את זה, כיצד לא קיבלתי על זה שום דיווח.

דוד רותם: זה של הרשות השנייה.

רונית תירוש: ברגע זה אני רואה את זה, אני לא יודעת מה המשמעות ואני לא יודעת עד כמה זה מחייב.

רונית תירוש: אני אומרת שוב, כמו שפתחתי את דברי, אין לי שום עניין להעביר את זה בחקיקה.

רונית תירוש: אם אדע שזה נעשה במסגרת תקנון או קוד אתי או כל פרוצדורה אחרת, שתחיל עליהם את חובת הצינון, אני אסתפק בכך, ואין לי שום בעיה להפסיק את הליך החקיקה.

רונית תירוש: לא הספקתי לקרוא, אני לא יודעת מה זה אומר - -

כרמל שאמה-הכהן: זו החלטה ישנה.

רונית תירוש: - - והאם זה מוחל על כל אנשי התקשורת.

דוד רותם: הרשות השנייה.

דוד רותם: זה לא כל אנשי התקשורת.

רונית תירוש: אני משמיעה את זה לפרוטוקול.

רונית תירוש: אם זה לא מוחל על כולם ואם מר שקלאר לא מצא לנכון לחזור אלי ולומר לי שאכן הוא תיקן תקנה, או שינה, או כתב, או ניסח קוד אתי, אני חושבת שיש מקום להמשיך בהליך החקיקה.

רונית תירוש: תודה רבה.

דוד רותם: חבר הכנסת כרמל שאמה, בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: בוקר טוב.

כרמל שאמה-הכהן: ההצעות שלנו בערך זהות, למעט תקופת הצינון.

כרמל שאמה-הכהן: חברת הכנסת תירוש דוגלת בחצי שנה תקופת צינון, אני ביקשתי שכל שנת הבחירות תהיה תקופת צינון, קרי, שנה לפני מועד הבחירות.

כרמל שאמה-הכהן: ההחלטה שהעברת אלינו, אדוני היושב-ראש, היא החלטה ותיקה, עוד לפני הצעות החוק.

דוד רותם: בכנסת השבע-עשרה.

כרמל שאמה-הכהן: מדובר בה בתקופת צינון של שלושה חודשים, אבל לא זו הבעיה.

כרמל שאמה-הכהן: הבעיה היא שמי שירצה יוכל לצפצף על ההחלטה הזאת ובכל זאת להתמודד.

כרמל שאמה-הכהן: זה לא כמו חוק שקובע לוועדת הבחירות מי רשאי להתמודד ומי לא יכול להתמודד.

כרמל שאמה-הכהן: לחוק הזה התקשורת נוהגת לקרוא "חוק לפיד", הוא בהחלט לא חוק לפיד.

כרמל שאמה-הכהן: אף-על-פי שלפיד הוא דוגמה מצוינת למה צריך את החוק הזה, לא מכאן הוא נולד.

כרמל שאמה-הכהן: התקשורת צריכה להיות אובייקטיבית עד כמה שהיא יכולה להיות אובייקטיבית.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו לא חיים בתיאוריה שהיא יכולה להיות אובייקטיבית לגמרי כי כולנו בני-אדם, וגם אנשי התקשורת הם בני אדם, ולצערנו, יש שם גוון מאוד מסוים, אבל לא בזה בא החוק לטפל.

כרמל שאמה-הכהן: אלא ברגע שמתערבבת התקשורת עם הפוליטיקה, זה דבר שאנחנו צריכים לע מבחינה ציבורית, כמו שאנחנו רוצים להפריד שיקולים של ניהול הצבא מהפוליטיקה, כמו שאנחנו רוצים להפריד תחומים אחרים כמו השפיטה – כל מיני נושאים שאנחנו רוצים להשאיר טהורים משיקול פוליטי.

כרמל שאמה-הכהן: ולכן אני לא חושב שיכול מנחה בטלוויזיה, שיש לו אספירציות פוליטיות, לראיין את ראש הממשלה ואת יושב-ראש האופוזיציה באותה מידה של אובייקטיביות, תלוי לאיזה צד הוא פונה או את מי הוא רואה שותף לעתיד, את מי הוא רואה יריב לעתיד, והדוגמאות הן רבות.

דוד רותם: אתה נותן יותר מדי מחשבה לדברים שקשה לי.

דוד רותם: אף פעם לא עסקתי בתקשורת.

דוד רותם: במוצאי יום הבחירות לא ידעתי אם אני רוצה לראיין את ראש הקואליציה או את ראש האופוזיציה, ואתה חושב שהעיתונאים יודעים מראש עם מי הם ילכו.

רונית תירוש: יודעים מה עמדתם, עמדתם מזוהה.

כרמל שאמה-הכהן: אני בטוח שיש להם מחשבות.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא יודע אם הם עושים מה שטוב להם או מה שרע להם במבחן התוצאה, אבל בזמן אפס יש להם מחשבה למי הם רוצים לסייע, ומי הם רוצים שלא יצליח, ואי-אפשר להפריד את המחשבות האלה מעצם הפעילות שלהם כעיתונאים.

רונית תירוש: יותר מזה, ברשותך, חבר הכנסת כרמל שאמה, ההשפעה שלהם, היכולת שלהם על עיצוב דעת קהל, לא מוטלת בספק, אני מקווה.

רונית תירוש: ההשפעה של המדיה והתקשורת על עיצוב דעת קהל היא כמעט אין סופית.

רונית תירוש: לתת כלי כזה בעטיין של בחירות, אני חושבת שזה דבר לא שוויוני, לא ראוי ולא נכון.

דוד רותם: אתם בעצם רוצים לע מאנשי תקשורת את האפשרות להתמודד.

רונית תירוש: ממש לא.

כרמל שאמה-הכהן: ההיפך.

דוד רותם: אני אסביר לכם גם למה.

דוד רותם: רבותי, צריך להכיר את כל מכלול החקיקה.

דוד רותם: עבר בכנסת חוק לפיזור הכנסת, תוך כמה זמן אחרי זה צריך לקבוע את הבחירות?

דוד רותם: על-פי החוק בתוך חמישה חודשים.

אברהם מיכאלי: שלושה חודשים.

דוד רותם: חמישה חודשים.

דוד רותם: פירושו של דבר שביום שעבר בכנסת חוק לפיזור הכנסת ואיש התקשורת רוצה להתמודד, הוא כבר לא יכול, כי אין שישה חודשים.

רונית תירוש: אין שום בעיה לתקן את החוק ולומר: מיום שהוכרז על פיזור הכנסת.

רונית תירוש: אין שום בעיה עם זה.

דוד רותם: לא יכול להיות שישה חודשים, כי החוק קובע - - -

רונית תירוש: אתה רואה שלא רצתי לשנה ולא לשנים.

רונית תירוש: אז חמישה חודשים.

רונית תירוש: אני הולכת אתך יד ביד.

דוד רותם: זאת אומרת, שהוא צריך להתפטר באותו יום.

דוד רותם: את שמה לב שאנחנו מדברים על התפטרות, פירושו של דבר שהוא לא יכול לצאת לחופשה.

דוד רותם: יהיה פה מצב שאיש התקשורת - - -

רונית תירוש: למה נדרשתי כעובדת מדינה להתפטר?

דוד רותם: זה בדיוק העניין, כי את היית עובדת מדינה בדרגה בכירה, ואת יכולת, עם תקציב המדינה, לקבוע דברים שיקדמו אותך בבחירות.

רונית תירוש: אני בכסף יכולה להשפיע, והוא בפה שלו יכול להשפיע.

רונית תירוש: מה ההבדל?

רונית תירוש: ולמה רמטכ"ל צריך צינון ועוד שלוש שנים?

דוד רותם: אנחנו לא רוצים שהרמטכ"ל כאשר הוא מחליט על כל מיני דברים, שהוא יביא בחשבון את השיקולים הפוליטיים.

כרמל שאמה-הכהן: אותו מנגנון לגבי איש תקשורת.

דוד רותם: סליחה, איש תקשורת, כל הזמן הוא עוסק בפוליטיקה.

דוד רותם: אילו הייתם באים ואומרים: כל מי שהוא איש תקשורת לא יכול, עוד הייתי מבין, אבל שימו לב מה אתם אומרים.

דוד רותם: הוא צריך להיות "בעל תעודת עיתונאי של לשכת העיתונות הממשלתית", כשאין בחוק חובה להיות בעל תעודה – אני יכול להיות עיתונאי בלי שיש לי תעודה כזאת – אז החוק לא יחול עלי, אחר-כך "המסקר התקשר עם אמצעי תקשורת למתן שירות בדרך קבע ובתמורה, ובמסגרת אותו שירות הוא מדווח על התחום הפוליטי או הפרלמנטרי באופן שוטף או מפרש את התחומים הללו כאמור".

דוד רותם: אדם שעושה סקרים, גם כן נכנס פה?

כרמל שאמה-הכהן: לא.

דוד רותם: אתם יודעים איזו השפעה יש לו?

רונית תירוש: אתה מניח שסקרים מוטים?

רונית תירוש: אני מקווה שלא.

רונית תירוש: אני מאוד מקווה שזה ממצא אובייקטיבי.

דוד רותם: אני גם לא חושב שהתקשורת מוטה.

רונית תירוש: ועוד איך.

כרמל שאמה-הכהן: ברור שהיא מוטה.

רונית תירוש: על מה אנחנו מתקוממים?

דוד רותם: אני אסביר לכם למה אני לא חושב שהתקשורת היא מוטה.

כרמל שאמה-הכהן: אתה לא באמת חושב כך.

דוד רותם: אני באמת חושב כך.

דוד רותם: היא לא מוטה, התקשורת.

דוד רותם: יש כלי תקשורת מסוימים שאני יודע בדיוק למה אני לא קורא.

רונית תירוש: היא מזוהה, היא לא מוטה.

דוד רותם: אני לא קורא עיתון לאנשים חכמים או לאנשים חושבים.

דוד רותם: אני לא חושב שהם מוטים, הם אומרים לך מראש מה עמדתם.

כרמל שאמה-הכהן: מה עם לדעת את האויב?

דוד רותם: אין לי אויב.

דוד רותם: אין לי אויבים.

כרמל שאמה-הכהן: פוליטיים.

דוד רותם: אין לי גם אויבים פוליטיים.

דוד רותם: האויבים שלי זה אלה שתוקעים סכין בגב של המדינה שלי.

דוד רותם: אלה האויבים היחידים שיש לי.

דוד רותם: אין לי אויבים.

דוד רותם: בכנסת השבע-עשרה היתה מפלגה שהיה ברור שהיא לא עוברת את אחוז החסימה, יום בהיר אחד הצליחו לשכנע את עושי הסקרים שהיא עוברת את אחוז החסימה, היא נכנסה לכאן עם שבעה מנדטים.

דוד רותם: אתם רוצים להגיד לי שגם עושי סקרים לא?

כרמל שאמה-הכהן: לא הבנתי את הדוגמה.

רונית תירוש: אני לא מבינה את זה, ואם אתה רוצה להוסיף לחוק דבר כזה, אני אתנגד.

דוד רותם: את תתנגדי?

דוד רותם: את צודקת, כי יש פה הגזמה רבה מדי.

דוד רותם: אני כותב בעיתון מאמרי דעה בחינם.

דוד רותם: יש בכל העיתונים היום – הגיע אדון שקלאר.

דוד רותם: אתה רוצה להיות חבר כנסת?

דוד רותם: לא, אז אתה יכול להמשיך להיות עיתונאי.

דוד רותם: אני כותב מאמרי דעה בעיתון, אין לי אתם חוזה, אני שולח בכל יומיים מאמר דעה, אני לא אהיה פסול, לא תהיה לכם בעיה עם זה.

רונית תירוש: אם אתה רוצה שנרחיב את זה, אני לא יודעת להגדיר עיתונאי אם אין לו תעודה.

דוד רותם: אני לא רוצה שתעשי משהו.

רונית תירוש: אני לא חושבת שיש לך השפעה כמו מי שיש לו תוכנית טלוויזיה קבועה, תיק תקשורת, הגשת חדשות - - -

כרמל שאמה-הכהן: הייתי באמצע זכות הדיבור, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: בהמשך לדברים שלך אני רוצה להגיד לך מה ההבחנה הברורה בין מי שכותב מאמר דעה לבין מי שמגיש את מהדורת החדשות של יום שישי בערוץ 2, לדוגמה.

כרמל שאמה-הכהן: מי שכותב מאמר דעה, יודעים שזאת דעתו.

כרמל שאמה-הכהן: כך זה נקרא, "מאמר דעה".

כרמל שאמה-הכהן: זוהי דעתו, הוא מציג אותה, הוא לא יושב שם על תקן של מסקר, של מי שמציג מידע כביכול אובייקטיבי לציבור; מי שיושב ומראיין, או מגיש חדשות, או מסכם דברים, או יש לו היכולת להוסיף הערות אישיות שלו, הוא יכול להשתמש באינטונציה, ולו גם בהבעות פנים, ואני יכול להראות לך דוגמאות כאלה, להראות לך איך אנשים מטים מידע באופן שהצופה האובייקטיבי שיושב – לא כמונו שקורא בין השורות או בין המלים, או מכיר את ההקשרים – לא מבין למה המידע נראה לו פתאום שלילי או חיובי, והדברים הם ברורים.

כרמל שאמה-הכהן: ולכן יש הבדל גדול בין מי שכותב מאמר דעה – אין לי שום בעיה אתו – מראש יודעים שהוא על תקן אחד שמביע דעה סובייקטיבית, כפי שהוא רואה אותה, כפי שהוא מאמין בה, לא כך הדבר עם מי שמנסח כותרות לידיעות, מגיש חדשות או מדווח מהשטח.

כרמל שאמה-הכהן: שם הדברים הם שונים.

כרמל שאמה-הכהן: אתה יודע ששם יכולות להיות בחירות בין מי להעלות לשידור לבין מי לא להעלות לשידור, את מי לסקר – אלה דברים מגמתיים מאוד וצריך להפריד אותם מהפוליטיקה.

דוד רותם: לפי החוק שלכם, גם מי שכותב מאמרי דעה או מי שהוא פרשן לא יכול להתמודד.

רונית תירוש: ממש לא.

רונית תירוש: אם אתה רוצה לעזור לנו לנסח למה שאנחנו מתכוונים, נשמח.

כרמל שאמה-הכהן: קודם כול, אפשר עוד להעביר תיקונים לניסוח.

כרמל שאמה-הכהן: זה לא תורה מסיני.

רונית תירוש: אנחנו נשמח להיעזר בך לניסוח יותר ממוקד ומדויק.

רונית תירוש: אתה מבין בדיוק למה כוונתנו, ואם לא התנסחנו כל כך נכון, נתנסח נכון.

דוד רותם: שימו לב מה אתם עושים, אתם כל הזמן חוזרים להגשת מהדורה ביום שישי בערב.

רונית תירוש: לא שמעת את זה ממני.

דוד רותם: שמעתי את זה מכמה.

רונית תירוש: דיברתי על תיק תקשורת, על הכול דיבורים.

דוד רותם: לי אין בעיה, אף אחד ביום שישי בערב שעושה תוכנית בטלוויזיה לא משפיע עלי...

רונית תירוש: כי אתה פשוט לא צופה בטלוויזיה ביום שבת.

דוד רותם: נכון.

דוד רותם: אני אגיד לך את האמת, אין לי זמן, אני בדרך כלל לא צופה בטלוויזיה.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אני אשמח אם אנחנו נתנסח ממוקד.

מיכאל בן-ארי: אתה יכול לנקוט בשיטה שלי, פשוט אין לי את המכשיר הזה.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, יותר מזה, גם כששוחחתי עם מועצת העיתונות ועם רשות השידור, עם מר שקלאר, הם לא חלקו עלי בצורך, הם חלקו על הפלטפורמה, שהיא לא בהכרח צריכה להיות בחקיקה.

דוד רותם: תגידי לי את זה עוד פעם, אני רוצה לקום.

דוד רותם: .. את מביאה תנא דמסייע, מר שקלאר הסכים אתך.

דוד רותם: אני לא מבין, מר שקאלר הוא המחוקק?

דוד רותם: עם כל הכבוד, אני מאוד אוהב אותו - - -

רונית תירוש: יש לי הרבה כבוד למר שקלאר.

דוד רותם: גם לי יש הרבה כבוד אליו, אבל זה שהוא הסכים אתך, זה לא אומר שזה נכון.

רונית תירוש: לקחת רק מחצית מדברי, ציינתי גם את מועצת העיתונות, והיו שם רבים ובכירים מכל רובדי התקשורת, וכולם הסכימו שיש פה לקונה שצריך לתקן.

רונית תירוש: אמרתי מלכתחילה שהם חשבו שהפלטפורמה לא ראויה ולא נכונה, לא דרך חקיקה, ואני מסכימה עם זה כל עוד זה יהיה בקוד אתי או בתקנון.

רונית תירוש: מאחר שלא הובא אלי שום דבר שיוכיח שנעשה מעשה כדי לע ניצול ציני של הבמה התקשורתית הזאת, חשבתי להתקדם בחקיקה.

רונית תירוש: זה הכול.

כרמל שאמה-הכהן: אם כך, אנחנו לא צריכים צינון לאף אחד במדינה, נבטל את כל הצינונים.

כרמל שאמה-הכהן: מי שרוצה – זה הכי דמוקרטי – יבוא ויתמודד, אם הכנסת מתפזרת או לא מתפזרת, כמו שאמרת.

כרמל שאמה-הכהן: למה להגביל אנשים?

כרמל שאמה-הכהן: למה לקחת אדם כמו רמטכ"ל ולייבש אותו שלוש שנים בחוץ, למה?

כרמל שאמה-הכהן: להיפך, לדעתי, רמטכ"ל הוא לא פחות ראוי ממגיש חדשות בטלוויזיה להיכנס לכנסת ישראל.

כרמל שאמה-הכהן: ואני יותר סומך על האינטגריטי שלו ועל האובייקטיביות שלו בקבלת החלטות בחיי אדם שלא יהיו מעורבות בפוליטיקה, ובאנו ואמרנו: אתה תחכה שלוש שנים מחוץ לגדר.

דוד רותם: למזלי אין פה עיתונאים.

דוד רותם: ..

דוד רותם: אז אני יכול להגיד לך שאני מאוד סומך על האינטגריטי של העיתונאים.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא.

רונית תירוש: הוא ציני.

רונית תירוש: תמיד ציני.

כרמל שאמה-הכהן: יש כאלה ויש כאלה.

דוד רותם: מי פה עיתונאי?

קריאה: יש עיתונאים.

מיכאל בן-ארי: הוא לא רואה פה עיתונאים בדיוק כמו שהוא סומך על האינטגריטי שלהם.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני, תעשה בדיקה, תיקח את העיתון "ידיעות אחרונות" ותיקח את "ישראל היום", לא יכול להיות שיש פה אינטגריטי, מישהו מהם טועה.

אברהם מיכאלי: אתה לוקח את שני העיתונים האלה ביחד?

אברהם מיכאלי: זה בשר וחלב.

כרמל שאמה-הכהן: מישהו מהם טועה.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא יודע להגיד מי, אבל מישהו מהם בטוח טועה.

דוד רותם: אני יודע מי מהם טועה, אבל אני לא אגיד לך.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא יודע מי מהם טועה, אבל אתה אומר שאתה יודע.

כרמל שאמה-הכהן: מישהו מהם בטוח טועה, כי שניהם רואים עולם אחר.

דוד רותם: משרד המשפטים.

עמי ברקוביץ: קודם כול, ועדת השרים לחקיקה החליטה שלא לקבוע עמדה ביחס להצעת החוק, ולכן אין עמדת ממשלה.

דוד רותם: זה שוועדת השרים לא הביעה עמדה, זה נכון וצודק, משום שכאשר מדובר בבחירות, ממשלה לא צריכה להתערב.

דוד רותם: בסדר גמור.

דוד רותם: עמדת משרד המשפטים מקצועית.

עמי ברקוביץ: עם זאת, העמדה המקצועית של משרד המשפטים היתה שהצעת החוק הזאת מעוררת קשיים רבים ברוח הקשיים שעלו מהדברים שהוצגו על-ידי אדוני.

עמי ברקוביץ: אנחנו חושבים שהמסגרת להתמודד, אם, וככל שיש קשיים, היא במסגרת מנגנוני אתיקה.

עמי ברקוביץ: אנחנו רואים שככל שאנחנו מדברים על תקופה שסמוכה לבחירות, ממילא תהיה חשיפה של איש התקשורת, וכיוון שהחשש שעומד בבסיס ההצעה הוא שהוא, בחזות אובייקטיבית, מסייע לצד זה או אחר, אבל בתקופה שכבר קיים הליך הבחירות עצמו, זאת אומרת, אם הוא רוצה להיות חבר ברשימה, הוא, כמובן, חייב להיכלל באחת הרשימות ולהציג את מועמדותו, וזה מן הסתם תהליך שקורה עוד קודם – בנסיבות האלה, בתקופה הקריטית, אנחנו חושבים שהבעיה של אותו מסווה לא מתקיים, ואנחנו חושבים שהחששות לא עונים על הצורך בהסדרה, ולכן ודאי לא התקופות הארוכות מאוד שמדובר עליהן כאן, הן בהקשר של הקדמת בחירות שציינת, הן אם זה התפזרות לפי חוק-יסוד: הממשלה, שזה 90 יום לבחירות וכדומה – התקופות נראות לנו לא מתקבלות על הדעת.

עמי ברקוביץ: להבדיל מהצורך של עובדי מדינה בכירים ואנשי צבא להתנתק לגמרי, כאן מדובר בפוזיציה מסוימת, שאנשים נמצאים ליד מיקרופון, ואפשר לחשוב על דרכים נוספות, כמו שיש לעובדי מדינה פחות בכירים – חופשה, הזזה מתפקיד, אם בכלל חושבים שהחששות האלה מצדיקים זאת, דבר שאנחנו לא משוכנעים בו.

דוד רותם: החוק הזה צריך רוב של 61 בגלל הפגיעה בשוויון?

עמי ברקוביץ: לא נדרשנו לשאלה הזאת.

עמי ברקוביץ: אני מבין שבפסיקה יש ספק.

עמי ברקוביץ: מטעמי זהירות יכול להיות שצריך, קשה לדעת.

רונית תירוש: מה היה בחוקים הקודמים שקבעו תקופת צינון?

סיגל קוגוט: בפסק דין מופז, כשנקבעה תקופת צינון לאנשי צבא, היתה על כך עתירה, אבל שם חוק-יסוד: הכנסת התקבל ברוב בכל הקריאות, אף-על-פי שחוק הבחירות התקבל ברוב חברי הכנסת רק בקריאה השנייה והשלישית, בית המשפט אמר שקבלת חוק היסוד ברוב ממילא מרפאת, אז הוא לא קבע הלכה ברורה.

סיגל קוגוט: הן התיקון לחוק היסוד כאן והן התיקון לחוק הרגיל כאן יכולים, לפי עמדות של חלק מהשופטים, לדרוש רוב של 61 בשלוש הקריאות: ראשונה, השנייה והשלישית.

סיגל קוגוט: מעבר לרוב הדרוש, אם נצטרך, נידרש לזה, כי אלה באמת הלכות מסובכות של בית המשפט, לא מספיק ברורות וגם עמדת הכנסת המסורתית היא לא כעמדת חלק מעמדות השופטים.

סיגל קוגוט: אנחנו בהחלט יכולים להגיד מה תהיה, לדעתנו, המגמה של בית המשפט.

סיגל קוגוט: יש כאן הבדל, מאחר שצינון זה התפטרות, וזה צעד בלתי הפיך, אדם לא חוזר אחר-כך לעבודתו, זה צעד מאוד קיצוני, ובחוק-היסוד בכל זאת מדובר בזכות לבחור ולהיבחר - - -

רונית תירוש: צינון לא יכול להיות במסגרת חופשה ללא תשלום?

סיגל קוגוט: לא.

סיגל קוגוט: צינון הוא התפטרות.

סיגל קוגוט: יש חופשה ויש התפטרות.

סיגל קוגוט: בצינון, המשמעות היא שהם אינם עוד משמשים בתפקידם.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו גם מוכנים שהוא יצא לחופש.

סיגל קוגוט: זה משהו אחר לחלוטין, זה בכלל לא מחייב תיקון של חוק יסוד.

סיגל קוגוט: מאוד יכול להיות, אם ראינו את החלטת מועצת הרשות השנייה – נשמע תיכף את עמדות התקשורת – וזה תלוי בתפקיד, תלוי בתכנים, זה תלוי אם הוא עובד מאחורי הקלעים או שהוא בחשיפה גדולה בתקופה של תעמולה, זה מאוד תלוי באדם ובתפקידו, אבל אם בתקופה מסוימת יש החלטות שהאדם לא יהיה על המרקע או משהו מסוג הזה, זה לא דורש בכלל חקיקה.

סיגל קוגוט: למה התיקון כאן לחוק-יסוד: הכנסת?

סיגל קוגוט: כי האמירה היא שהאדם, או שהוא מתפטר או שהוא לא יכול להיות מועמד.

סיגל קוגוט: אלה הבחירות שעומדות.

סיגל קוגוט: ברגע שמדובר בחופשות, בכלל לא צריך לתקן את חוק-יסוד: הכנסת.

סיגל קוגוט: אני לא מכריחה אדם להתפטר, אני לא מכריחה אותו לבחור בין ייעודו בחיים במקצועו לבין היותו חבר כנסת.

סיגל קוגוט: זה צעד מאוד קיצוני.

כרמל שאמה-הכהן: איך בלי חוק אם הוא לא יצא לחופשה, איך נוכל לע מ להתמודד?

סיגל קוגוט: עובד מדינה בכיר, פרקליט מדינה למשל, אמור להחליט על הגשת כתב אישום, הוא צריך צינון.

סיגל קוגוט: גם הצינון שלו הוא שלושה חודשים.

סיגל קוגוט: שופט בבית המשפט העליון, אם היה רוצה להתמודד, לא שזה חזון נפרץ שהם רוצים להתמודד, הצינון שלו 47 ימים.

סיגל קוגוט: עם יום הגשת רשימת המועמדים הוא צריך להתפטר.

סיגל קוגוט: ההוראות על עובדי מדינה לא בכירים בחוק הבחירות הן, שעובד מדינה ששמו כלול ברשימת מועמדים לכנסת, יהיה בחופשה.

סיגל קוגוט: אם הוא לא נבחר, הוא יכול לחזור לעבודתו.

רונית תירוש: איפה זה כתוב?

בחוק הבחירות לכנסת.

עמי ברקוביץ: זה כתוב בחוק הבחירות, סעיף 56ב.

סיגל קוגוט: הוא מדבר על חופשה.

רונית תירוש: אפשר להחיל באכסניה של חוק הבחירות, לא בחרתי דווקא את חוק-יסוד: הכנסת.

סיגל קוגוט: אז לא מדובר על התפטרות, ולא מדובר על זה שהוא לא יהיה מועמד.

רונית תירוש: אין לנו בעיה עם זה.

רונית תירוש: נבין את הכוונה, את הניסוחים אני משאירה פה לאנשי המקצוע.

רונית תירוש: הכוונה היא לא לעשות שימוש ציני בכלי העבודה שלך על פני אנשים אחרים שאין להם הכלי הזה ולקדם אינטרסים שלך או של מפלגתך לעתיד, כאשר לאדם אחר אין את זה.

דוד רותם: דניאל בן-סימון, אני רוצה לדעת כמה זמן אתה התפטרת מהעיתון לפני שהגשת מועמדות לכנסת?

דניאל בן-סימון: התפטרתי ביוני 2008, שנתיים וחצי לפני מועד הבחירות.

קריאה: הבחירות היו בפברואר.

דניאל בן-סימון: לא, הן הוקדמו.

דוד רותם: התפטרת בלי קשר לבחירות.

דניאל בן-סימון: כשהתפטרתי, הבחירות היו אמורות להתקיים בנובמבר 2011, אבל למזלי הוקדמו הבחירות כך שנשארתי רק שנה בחוץ.

דניאל בן-סימון: זה לא אומר מה שאני חושב על חוק הצינון.

רונית תירוש: למה הולכים רחוק לבן-סימון?

רונית תירוש: יש לנו דוגמה שאני חוזרת ומדגישה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

דוד רותם: מה הבעיה עם שלי יחימוביץ?

רונית תירוש: אני הסברתי.

כרמל שאמה-הכהן: חברת כנסת מצוינת.

דוד רותם: לפי החוק הזה עוד היינו מאבדים את שלי.

רונית תירוש: ממש לא.

כרמל שאמה-הכהן: הרצון העז של שלי להשפיע היה גורם לה להתפטר, לצאת לחופשה.

רונית תירוש: אין לי שום עניין לע מאנשי תקשורת להגיע.

רונית תירוש: נהפוך הוא, אני חושבת שיש להם הרבה מה לתרום.

דוד רותם: את מדברת על שלי עכשיו?

רונית תירוש: על כולם.

רונית תירוש: עם זאת, אני לא חושבת שנכון לתת להם את האפשרות להשתמש בכלי שניתן להם, שלא כמו למועמדים אחרים, ולנצל את זה לקידום אינטרסים שלהם.

רונית תירוש: אני לא רוצה לפגוע בהם, אבל אני רוצה שיצאו לחופשה, אין לי בעיה, ומצדי שזה יהיה בקוד אתי.

דוד רותם: ראש הממשלה ויושב-ראש האופוזיציה מופיעים בטלוויזיה הרבה יותר ממני, גם להם תיקחי את היתרון הזה?

רונית תירוש: לא, הם מזומנים.

רונית תירוש: זה לא כלי עבודה שלהם.

דוד רותם: זה לא כלי עבודה שלהם?

רונית תירוש: אתה יכול גם לא להיות מוזמן.

רונית תירוש: אפשר להיות ציני מאוד בנקודה הזאת.

דוד רותם: אני מאוד ציני בנקודה הזאת, משום - - -

רונית תירוש: אף פעם לא הרגשתי כל כך לא מובנת כמו בדיון הזה.

דוד רותם: אני מצטער.

דוד רותם: אני לא מבין.

רונית תירוש: זה מפליא אותי, כי אני חושבת שאני מיטיבה להבהיר את דברי.

אברהם מיכאלי: דודו רותם מייצג את האיפכא מסתברא.

דוד רותם: דודו לא מבין, מה אני יכול לעשות.

רונית תירוש: זה לא האיפכא מסתברא, זה ציני יותר מציני.

אברהם מיכאלי: הוא רוצה להראות את הליברליות שלו.

דוד רותם: אני לא רוצה להראות שום ליברליות, אני פשוט לא מבין את ההיגיון.

דוד רותם: אני מצטער, אני בדרך כלל מבין היגיון של חוקים.

דוד רותם: בחוק הזה אני לא מבין את ההיגיון.

רונית תירוש: ובכל זאת, אנחנו נדון בו?

דוד רותם: ודאי שאנחנו נדון בו.

דוד רותם: מר שקלאר, הזכירו אותך פה הרבה.

דוד רותם: מה יש לך להגיד על החוק?

מוטי שקלאר: עמדתי האישית, בלי קשר לתחום שבו אנחנו עוסקים, אני בכלל נגד צינון.

מוטי שקלאר: אני לא מבין את המושג הזה של צינון.

מוטי שקלאר: זה כאזרח.

רונית תירוש: אתה אומר את זה גם כלפי הצינון שקיים על עובדי מדינה בכירים או לא בכירים וגם על אנשי צבא?

מוטי שקלאר: כן.

מוטי שקלאר: אני לא רואה את ההבדל בהקשר הזה.

רונית תירוש: אתה לפחות שוויוני.

דוד רותם: לדעתו האישית בענייני צינון אין חשיבות, חשוב לנו לדעת מה שאת דיברת אתו.

רונית תירוש: הוא יגיע לזה.

מוטי שקלאר: ביחס להצעת החוק, גם אז וגם היום התנגדנו להצעת החוק.

מוטי שקלאר: כשאני אומר התנגדנו, זה ועדת העורכים, שדנה בנושא הזה, התנגדות נחרצת להכניס את נושא הצינון לאנשי התקשורת במסגרת חוק.

מוטי שקלאר: אני חושב שזה לא נכון, גם לא מעשי, כי מאוד קשה ליצור הבחנה בין מי שעומד מאחורי המיקרופון למי שנמצא מול המיקרופון, מאוד קשה גם כאן לעשות הבחנה בין עיתונות ארצית לעיתונות מקומית, יש לך רדיו אזורי, ויכול להיות שם שדר שהשפעתו היא הרבה יותר מאשר שדר ארצי בקול ישראל ברשת א' שיש לו תוכנית מדי יום, והאימפקט של התוכנית שלו שונה לחלוטין משדר מסוים ברדיו אזורי.

מוטי שקלאר: ההתייחסות להבחנה הזאת היא לא נכונה.

מוטי שקלאר: הבעייתיות היא בעיקר ביחס לחוסר ההבחנה בתוך המדיה.

מוטי שקלאר: כיצד תאמדי את ההשפעה של עורך שקובע סדר-יום ביחס למגיש, או ביחס למפיק, או ביחס לתחקירן, שלעתים קובע את אופי התוכנית בסוג התחקיר שהוא מביא.

מוטי שקלאר: אין סוף לכך בהקשר הזה.

מוטי שקלאר: כמו בכל דבר, ובזה אני מסכים עם חברת הכנסת, כשיש לך כוח, כוח נוטה לעתים להשחית בכל מקום.

מוטי שקלאר: בהחלט יש אנשי תקשורת שעלולים לנצל את הפלטפורמה באופן בעייתי, במודע או שלא במודע, במזיד או בשוגג, לא משנה כרגע מבחן התוצאה, שהם יכולים לנצל את העניין, ואי-אפשר להיתמם ולבוא ולומר: תן לעיתונאי עד היום האחרון להגיש תוכנית אקטואליה משמעותית ביותר ולקבוע סדר-יום ויום אחרי זה לרוץ לכנסת עם אותו סדר יום.

מוטי שקלאר: זו בהחלט בעיה אתית שקיימת שאתה צריך להתמודד, אבל שוב, כמו שאמרתי אז ואני אומר היום, במגרש אחר, בתוך כללי האתיקה, או של מועצת העיתונות, או של הרשות השנייה, רשות השידור.

מוטי שקלאר: אני חושב שמועצת העיתונות היא המקום הנכון, כי היא מאגדת את כולם יחד עם ועדת העורכים, ושם לקבוע כללי אתיקה שימנעו את זה.

רונית תירוש: למה זה לא נעשה עד היום?

מוטי שקלאר: כי זה עסק מסובך, מורכב, בעייתי.

רונית תירוש: התחלתם?

רונית תירוש: עשיתם משהו?

מוטי שקלאר: בגלל שלא כולם נמצאים בוועדת העורכים, מסיבות כאלה ואחרות, המגרש הנכון הוא במועצת העיתונות, וצריך להקדיש לנושא הזה דיון.

מוטי שקלאר: אני חושב שהשופטת דורנר מודעת לעניין הזה, וגם הם מתנגדים לחקיקה, זה כדאי להביא בחשבון.

דוד רותם: כל מי שמתנגד, אתה יודע - - -

מוטי שקלאר: מותר לו להתנגד, ואתה יכול להביא את זה בחשבון או לא להביא את זה בחשבון.

דוד רותם: חבל שהוא לא בא לכאן להסביר לנו את ההתנגדות.

מוטי שקלאר: אני בא בשם ועדת העורכים בהקשר הזה, כיושב-ראש ועדת העורכים.

דוד רותם: נשמע את דניאל בן-סימון.

דניאל בן-סימון: הניסיון להגביל עיתונאים או כל מגזר אחר – אני חושב שהחיים הפוליטיים בישראל הם לא כל כך עשירים ומגוונים, לא הייתי רוצה שתהיה מגבלה על כל מגזר, כולל על אלופי צה"ל, רמטכ"לים, גבי אשכנזי או כל אחד אחר.

דניאל בן-סימון: צריך לעודד אנשים בעיקרון להיכנס לחיים הציבוריים.

דניאל בן-סימון: זו משימה עליונה לאור המצב השורר פה.

רונית תירוש: על זה אין ויכוח.

כרמל שאמה-הכהן: מה זה "המצב השורר פה"?

כרמל שאמה-הכהן: לא הבנתי.

דניאל בן-סימון: יש איזו אנדרלמוסיה פרלמנטרית, שחלקה נובע אולי מאנשים שבאים לכאן עם רקע שאולי לא מספיק ציבורי בעניין הזה.

דניאל בן-סימון: את טובת הציבור, בוא נאמר בלשון המעטה, הם רואים אחרת, ואני לא מתכוון למפלגות המגזר, אני מתכוון למפלגות הגדולות, שהייתי רוצה שהממלכתיות תהיה הרבה יותר בולטת כאן מאשר המגזריות, והייתי רוצה לעודד דווקא במפלגות הגדולות.

דניאל בן-סימון: ועיתונאים, נדמה לי, יותר פונים למפלגות עם דגש ממלכתי, למפלגות הגדולות, מאשר למפלגות המגזר, והייתי רוצה לחזק אותן.

דניאל בן-סימון: העיתונאי נשפט יום יום על-ידי הציבור, במיוחד העיתונאי ברדיו ובטלוויזיה, וכפי שהוא יכול לקבל יתרון מההופעות שלו - - -

כרמל שאמה-הכהן: עובדתית זה לא נכון, העיתונאים דווקא פונים למפלגות הקטנות יותר: הורוביץ, אורבך, אתה, שלי.

דניאל בן-סימון: אנחנו עדיין קטנים, אבל ממלכתיים, עד כמה שאני יודע.

דניאל בן-סימון: באותה מידה שזה יכול להיות יתרון למגיש או לעורך או לעיתונאי, גם יכול להיות חיסרון בהופעות שלו או בגישה שלו, והציבור הישראלי שופט אותו יום-יום על המאמר שלו ועל הכול.

דניאל בן-סימון: לכן, רונית תירוש, אני בעד הצינון המוסרי הזה, שאדם ישית על עצמו תקופת צינון מסוימת כדי לנתק את עצמו מהמקצוע.

רונית תירוש: איך עושים את זה?

דניאל בן-סימון: נדמה לי, כשמודיעים על בחירות, כמעט חצי שנה לפני, אוטומטית, כל מי שרוצה לרוץ, מתכונן, מודיע בעיתון או בטלוויזיה.

דניאל בן-סימון: אני לא מעלה על דעתי שהמקרה שצוין פה, של מי שקפץ מהיום למחר, יחזור על עצמו.

רונית תירוש: למה?

דניאל בן-סימון: נדמה לי שהיה תקדים שקיבל ביקורת כל כך בוטה בציבור, בלי קשר לפרפורמנס שלה.

דניאל בן-סימון: המקרה הזה שקופצים מהיום למחר, צריך לע אותו, אני לא בטוח באמצעות חוק, או באמצעות איזו מגבלה – צוינה פה מועצת העיתונות, או גוף תקשורתי כלשהו שיתווה את הדרך למעבר הזה.

דניאל בן-סימון: אני זוכר שפרשתי ביולי 2008, שנתיים וחצי לפני המועד החוקי של הבחירות, ובכל מקום שאליו הלכתי אמרו לי: אתה מטומטם, אתה מטומטם, תפרוש חודש לפני, איך תתפרנס?

דניאל בן-סימון: אמרתי: אני צריך תקופת צינון.

דניאל בן-סימון: אמרו לי: אבל גדולה כזאת?

דניאל בן-סימון: לא היה שום מוסד, שום גוף, שיתווה - - -

דוד רותם: באיזה עיתון כתבת?

דניאל בן-סימון: בעיתון שאתה קורא יום-יום ואתה מתעב אותו, עיתון "הארץ", עיתון למופת.

דוד רותם: אני כבר אומר לך, לא היית צריך להתפטר.

דוד רותם: בגלל 250 קוראים, לא צריך התפטר...

דניאל בן-סימון: התקשורת חייבת למצוא איזו דרך כשאיש מתוכה עובר לסקטור הציבור, אולי לא מגבלה, אבל להתוות לו דרך, מה מקובל, האם כמה חודשים, האם צריך להודיע לעיתון, ולכן יש לי בעיה עם החוק.

דניאל בן-סימון: יש לי בעיה לחוקק.

רונית תירוש: לי יש בעיה עם החוק.

דוד רותם: דני בן סימון, נניח שמועצת העיתונות קובעת כלל אתי, שמי שרוצה להתמודד צריך להפסיק חצי שנה מראש.

דוד רותם: מכיוון שאני הולך לכנסת, אני מצפצף על האתיקה שלהם.

דוד רותם: מה הם יעשו לי? הם ירחיקו אותי מלהיות עיתונאי?

דוד רותם: מצוין, אני הרי ממילא הולך להיות חבר כנסת, מה אכפת לי מעיתונאים.

רונית תירוש: זה נכנס לרקורד שלו.

אורי מקלב: תראו איך היושב-ראש מתנהג עם לשכת עורכי הדין, תבינו.

דניאל בן-סימון: כבוד היושב-ראש, קשה לי להאמין שעיתונאי יפר את האמירה של מועצת העיתונות בצורה בוטה, זה לא לטובתו, ומכיוון שהוא הולך לזירה הציבורית, הוא נשפט כבר מהרגע הראשון שהוא מודיע.

דניאל בן-סימון: ולכן קשה לי להאמין שהוא ינקוט בהתנהגות כזאת.

דניאל בן-סימון: הייתי רוצה לא על-פי חוק, לא שנה ולא חצי שנה, אלא מנגנון - - -

רונית תירוש: מרגע ההכרזה על בחירות.

רונית תירוש: אין בעיה.

דניאל בן-סימון: מרגע ההכרזה על בחירות מנגנון בתקשורת שיצא דרך להתוות דרך.

אברהם מיכאלי: צריך להרחיב את ההכרזה.

דוד רותם: צריך להרחיב פה את החוק להרבה יותר, אני מוכרח לומר לכם.

דוד רותם: יש לי הרגשה שאם ג'סטין ביבר יכריז בהופעה שלו - - -

אברהם מיכאלי: מי זה?

דוד רותם: איזה אחד שצריך להיפגש עם ראש הממשלה - - -

אברהם מיכאלי: הוא לא מהמגזר...

כרמל שאמה-הכהן: הוא לא רצה להיפגש.

סיגל קוגוט: הוא לא אזרח ישראל, אל תדאג.

דוד רותם: אם אחד כמו ג'סטין ביבר בהופעה שלו בפארק גני יהושוע, או איך שזה נקרא, מכריז שבועיים לפני הבחירות שהוא החליט לקבל אזרחות ישראלית והוא מתמודד, זה יותר מכל העיתונאים.

דורית ואג: לאוהדים שלו, אין להם זכות הצבעה בדרך כלל.

כרמל שאמה-הכהן: להורים שלהם יש.

דוד רותם: יש המון אנשים שצריך להתחיל להגביל.

דוד רותם: אני מכיר כל מיני רבנים - - -

רונית תירוש: זה לא כל מי שמופיע ופופולרי, זה מישהו שמעצב את דעתך הפוליטית.

כרמל שאמה-הכהן: אין לי בעיה עם היתרון שיש לעיתונאים.

רונית תירוש: אם הם מעצבים את דעתך הספרותית, אין לי בעיה.

דוד רותם: אני טוען שיש מגזרים במדינת ישראל שיש להם זכות הצבעה, אבל אין להם זכות בחירה, ועדיין אני לא מגביל את הרבנים שלהם בשום דבר.

דוד רותם: העניין הזה של הצינון הוא פגיעה בזכותו של אדם לנצל את הדבר הכי דמוקרטי שיש, וזה להתמודד לכנסת.

רונית תירוש: הם יכולים.

דוד רותם: סליחה.

דוד רותם: יש לי שאלה, בעקבות מה שאמר דני בן-סימון, האם לא ראוי שתשבו שניכם עם השופטת דליה דורנר, עם מועצת העיתונות, לא שאת תדברי עם מוטי שקלאר, והוא יבטיח לך - - -

רונית תירוש: זו היתה פגישה מכובדת מאוד, רבת משתתפים.

רונית תירוש: אגב, גם השופטת דורנר הוזמנה.

דוד רותם: אני מציע שתקבעו פגישה, שניכם, עם השופטת דורנר, עם מועצת העיתונות - -

רונית תירוש: בשמחה.

דוד רותם: - - ותגידו לה: גברתי, יש חוק שאנחנו רוצים להעביר, אבל אנחנו מבינים שיש בעיה לעשות את זה בחקיקה, בואי ננסה לקבוע יחד כללי אתיקה.

דוד רותם: ואם לא תצליחו, אז בסדר.

דוד רותם: מוטי שקלאר הוא ועדת העורכים והוא יושב-ראש רשות השידור, אז הוא יכול להתעסק רק עם האנשים שלו, יש עוד אחרים.

אופיר ביתן: אני עוזר היועץ המשפטי לרשות השנייה.

אופיר ביתן: הוזכר פה תקנון אתי, והחוק, חוק הרשות השנייה, מסדיר את זה ומדבר על "בעל זכיון לא יתן בשידוריו, בין במישרין ובין בעקיפין, בין בכתב ובין בדרך הבעה אחרת, כל ביטוי לדעותיו האישיות", הוא לא יימנע לשדר דעות אחרות.

אופיר ביתן: גם כללי האתיקה של הרשות השנייה מסדירים את זה, מדברים על אי-משוא פנים, על אובייקטיביות בשידור, איזון בשידור, דיוק בשידור, כך שנראה לי שכללי הרשות השנייה נותנים מענה.

דוד רותם: שלום, חבר הכנסת הורוביץ.

ניצן הורוביץ: שלום אדוני היושב-ראש.

דוד רותם: אדוני בטח רוצה להגיד משהו.

רונית תירוש: אנחנו עומדים לסכם.

ניצן הורוביץ: באופן כללי התנגדתי להצעות החוק, יש שתיים.

ניצן הורוביץ: טוב שאנשים טובים יעברו לפוליטיקה מכל תחומי הפעילות.

ניצן הורוביץ: אני לא חושב שיש טעם ותכלית להטיל צינון מיוחד או חובה מיוחדת על אנשי תקשורת, הם לא שונים מכל אדם.

ניצן הורוביץ: גם אם נחליט שאנשי תקשורת הם בעמדת השפעה – ושוב, צריך להגדיר מי הם אנשי תקשורת, ולא דומה מישהו כזה למישהו אחר, גם אם נגיד שהם בעלי השפעה – אני לא חושב שיש הבדל בינם לבין בעלי השפעה מתחומים אחרים, כגון מתחום העסקים.

ניצן הורוביץ: אדם שהוא איש עסקים, ויש לו חברות, והוא בעל השפעה, ומעסיק אלפי עובדים, אני לא חושב שהוא פחות משפיע מאיזה עיתונאי באיזה מקומון.

ניצן הורוביץ: אני לא חושב שאיש אקדמיה בכיר - - -

דוד רותם: יושב-ראש ועד העובדים של התעשייה האווירית זו דוגמה בולטת.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, אני חושב למשל שעורך-דין גדול, בעל חברת עורכי-דין, שיש לו פעילות עצומה במשק, יש לו פחות השפעה מאיזה איש תקשורת.

ניצן הורוביץ: כל העניין הזה הוא מצג שווא - - -

דוד רותם: אלה לא מתמודדים לכנסת.

ניצן הורוביץ: למה לא?

דוד רותם: עורכי דין גדולים אינם מתמודדים לכנסת.

ניצן הורוביץ: למה הם לא מתמודדים?

רונית תירוש: עורך הדין רותם, אתה עורך דין גדול מאוד בעיני.

דוד רותם: לא התכוונתי אלי.

ניצן הורוביץ: אתה בהחלט היית אדם בעל השפעה.

ניצן הורוביץ: אבל, ברצינות - - -

רונית תירוש: אנחנו מדברים על מי שמעצב דעת קהל.

ניצן הורוביץ: במדינה דמוקרטית מי שמעצב דעת קהל הוא לא רק עיתונאי, הוא איש אקדמיה, והוא איש עסקים, והוא איש משפט, והוא איש צבא והוא אמן והוא איש רוח, ויש הרבה אנשים שמעצבים דעת קהל.

ניצן הורוביץ: דעת קהל מתעצבת על-ידי מגוון גדול של גורמים, בין אם הוא רע ובין אם הוא דבר אחר, ולכן הניסיון הזה להתמקד דווקא באנשי תקשורת הוא שטחי, הוא דל.

ניצן הורוביץ: נכון, ואני מודה- - -

רונית תירוש: אל תיתן לנו ציונים.

ניצן הורוביץ: רגע, סליחה.

ניצן הורוביץ: סליחה.

רונית תירוש: תטען לגופו של עניין, אל תיתן ציונים.

ניצן הורוביץ: למה לא? זכותי.

רונית תירוש: אל תיתן לי ציונים.

ניצן הורוביץ: זכותי להגיד שזה ניסיון דל ואומלל.

ניצן הורוביץ: ונכון, גם אני הייתי איש תקשורת, אני לא חושב שזה עומד לגנותי, אני לא חושב שזה צריך להגביל אותי, אני לא חושב שבגלל זה אין לי מקום לעשות דבר אחר בחיים.

רונית תירוש: אתה רוצה לשבח את עצמך עכשיו?

ניצן הורוביץ: לא.

ניצן הורוביץ: גם גברתי - - -

כרמל שאמה-הכהן: הרמטכ"ל יכול לבוא ולהתמודד?

כרמל שאמה-הכהן: אשכנזי יכול לבוא ולהתמודד?

ניצן הורוביץ: שנייה.

ניצן הורוביץ: גם גברתי - - -

רונית תירוש: אתה בא בסוף דיון, אתה לא שומע את הטיעונים ואתה נותן ציונים, אז דבר לגופו של עניין.

דוד רותם: רונית תירוש, הדיונים אצלי לא - - -

רונית תירוש: קצת קולגיאליות, קצת רמה של דיון.

דוד רותם: זו הטענה שלו, שאתם לא קולגיאליים אליו.

דוד רותם: אתם רוצים להוציא אותו מהכנסת.

דוד רותם: ..

רונית תירוש: ממש לא.

רונית תירוש: אנחנו נברך על כל איש תקשורת, ובלבד שיצנן את עצמו.

אורי מקלב: החוק הזה היה גורם לכך שהיינו מפסידים אותו בכנסת.

ניצן הורוביץ: בדיוק.

רונית תירוש: לא.

אורי מקלב: זו הטענה שלו, זה מה שהוא חושב.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, הרי הדיון לא התחיל בישיבה הזאת, זה דיון שכבר נמשך די הרבה זמן, הוא דיון ציבורי, ולכן אני לא מתפרץ אליו בדקה האחרונה.

ניצן הורוביץ: אני מבין פה את המגמה, אפילו החוק הזה זכה לכינוי על שם איש תקשורת מסוים, אולי יש מי שרוצים לחסום אותו.

ניצן הורוביץ: אני לא רוצה לדבר לגופו של אותו אדם, אף-על-פי שזה הכינוי שהחוק זכה לו בתקשורת.

ניצן הורוביץ: צריך לדבר על העניין באופן עקרוני, ואני מודה שגם אני קשור בזה באופן אישי, גם אני הייתי איש תקשורת ועבדתי בטלוויזיה, עבדתי גם במקומות אחרים, ואני לא חושב שהדבר הזה צריך היה להגביל אותי או לעמוד לגנותי.

ניצן הורוביץ: להיפך, האינטרס שלנו כאן בכנסת, ולא משנה מאיזה כיוון פוליטי אנחנו באים, שיבואו אנשים טובים לפוליטיקה, יעזבו את הקריירות הקודמות שלהם, שבהם הם הרוויחו הרבה כסף, אגב, הרבה יותר ממה שמרוויחים בכנסת, ויבואו לעבוד בכנסת, בין אם היו אלופים בצה"ל, מנכ"לי משרד החינוך או עיתונאים בטלוויזיה, וכך טוב.

ניצן הורוביץ: ולכן ההצעות האלה אינן במקומן.

דוד רותם: איזו השוואה.

דוד רותם: ..

רונית תירוש: מה שעשתה שלי יחימוביץ זה היה ראוי?

דוד רותם: כן.

דוד רותם: למה לא?

ניצן הורוביץ: את מתייחסת לאיזה ראיון שעשתה - - -

רונית תירוש: יום לפני.

ניצן הורוביץ: אבל זה לא החוק שלך.

רונית תירוש: זה לא ראוי.

ניצן הורוביץ: אבל זה לא החוק שלך.

רונית תירוש: תעזור לי לנסח אותו יותר ממוקד.

ניצן הורוביץ: זה לא החוק שלך.

רונית תירוש: זה בדיוק החוק שלי.

ניצן הורוביץ: סליחה, מה שאני קורא בחוק הזה - - -

אורי מקלב: תקרא בדברי ההסבר, תראה מה כתוב בו.

כרמל שאמה-הכהן: זה בדיוק החוק.

ניצן הורוביץ: מי שיש לו תעודת עיתונאי של לשכת העיתונות הממשלתית, הוא עיתונאי, מגיש או מנחה בעיתון יומי.

ניצן הורוביץ: אתם יודעים כמה אנשים כאלה יש?

ניצן הורוביץ: אתם יודעים כמה אלפים של אנשים עומדים בקריטריונים שלכם?

ניצן הורוביץ: אז את כולם נחסום?

רונית תירוש: כמה עובדי מדינה יש?

דוד רותם: עובדי מדינה חסומים רק בדרגות הגבוהות, בארבעת הדרגות הגבוהות שיש בהן אפשרות להחליט.

ניצן הורוביץ: יש לי הרבה השגות לעניין הזה.

ניצן הורוביץ: גם תקופת הצינון שמוצעת כאן היא ארוכה מדי.

כרמל שאמה-הכהן: מה זה לא ארוך מדי?

רונית תירוש: הסכ לקצר.

ניצן הורוביץ: ברור לכם שהבחירות בישראל כמעט אף פעם לא מתקיימות במועדן, ולכן תקופת הצינון שאתם מציעים לא ריאלית, היא בעצם חוסמת באופן מוחלט התמודדות בעניין הזה.

רונית תירוש: דיברנו על זה והסכ על פשרה.

ניצן הורוביץ: מהי?

רונית תירוש: ביום פיזור הכנסת, חמישה חודשים.

אורי מקלב: אני מציע אפילו לתת עוד חודש אחרי שהוכרזו הבחירות.

רונית תירוש: אין לי בעיה, ובלבד שיבין שהוא לא יכול להשתמש בכלי הנתון בידו להטות דעת קהל.

דוד רותם: אני בכלל חושב שזו טעות.

דוד רותם: אם אתם מדברים מיום שהוכרזו בחירות, והאדם רוצה להתמודד, אז יש חוק תעמולת בחירות.

דוד רותם: תתקנו את החוק שם.

רונית תירוש: לא חמישה חודשים לפני.

דוד רותם: במקום לתקן חוק-יסוד - - -

רונית תירוש: אני לא רוצה לתקן חוק-יסוד, רק אילצו אותנו לשים באכסניה הזאת.

דוד רותם: רונית תירוש, החוק שלך מדבר על תיקון חוק-יסוד.

דוד רותם: השאלה אם זה נכון להיכנס לאכסניה הזאת.

רונית תירוש: אני מלכתחילה מוכנה לקוד אתי, אמרתי לך.

דוד רותם: גם אם לא לקוד אתי, תלכו לחוק התעמולה ותכתבו שם כך וכך, הרי אנחנו זוכרים שהיה יושב-ראש ועדת בחירות שהוריד את השלטר לראש ממשלה מכהן.

דוד רותם: תבואו ותעשו את זה שם, ותגמרו את העניין.

רונית תירוש: פה אנשי המקצוע, תגידו לי מה האכסניה הנכונה להכניס את זה.

רונית תירוש: הכוונה ברורה.

רונית תירוש: יש די קונצנזוס לגבי הבעייתיות מכל הצדדים, הוויכוח הוא על הפלטפורמה או על האכסניה איפה זה ייכנס או איך זה ייכנס.

ניצן הורוביץ: אין קונצנזוס לגבי הבעייתיות.

ניצן הורוביץ: אני לא חושב שיש בעייתיות.

ניצן הורוביץ: לאנשי תקשורת, לחלקם, וטוב שכך, יש דעות, הם מביעים אותם, וזה בסדר גמור.

ניצן הורוביץ: וזה בסדר שאדם שיש לו דעות יגיע לכנסת.

ניצן הורוביץ: הרי אנחנו לא רוצים שלכנסת יגיעו אנשים בלי דעות, אנשים סתומים.

ניצן הורוביץ: אנחנו רוצים אנשים שיתרמו לדיון הציבורי ויעשו את זה על סמך אידיאולוגיה, אז הם באים לכנסת, זה הכול.

רונית תירוש: אין שום בעיה, רק שלא ישפיעו על דעת קהל.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להזכיר כאנקדוטות היסטורית כמה דמויות.

ניצן הורוביץ: היום זה למשל יום הרצל בכנסת.

ניצן הורוביץ: האם ידעתם שהרצל עד יום מותו, בעודו מקים את התנועה הציונית, המשיך לעבוד כעיתונאי פעיל בעיתון הנפוץ ביותר באירופה?

ניצן הורוביץ: עד יום מותו, וקיבל משכורת מאותו עיתון בהיותו עיתונאי.

דוד רותם: מה אתה רוצה?

דוד רותם: אני לא מבין.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להזכיר לחברי מהצד השני של המתרס את ידידנו זאב ז'בוטינסקי, שבא לעניין מהתקשורת ומהעיתונות.

ניצן הורוביץ: אני חלילה לא משווה אותנו, את אנשי התקשורת כאן לגדולים, הרצל וז'בוטינסקי, אבל אם נסתכל על כמה מהמחוקקים מהבולטים - - -

אורי מקלב: נכון להיום.

אורי מקלב: לא צריך ללכת רחוק.

אורי מקלב: תלך לדניאל בן-סימון.

דוד רותם: אורי מקלב, תעזוב, הרצל וז'בוטינסקי כתבו בעיתונים גדולים.

דוד רותם: ..

ניצן הורוביץ: אנחנו, כולה מאיפה באנו, מעיתון "הארץ".

ניצן הורוביץ: ..

ניצן הורוביץ: כמה מגדולי המחוקקים בכנסת הזאת היו עיתונאים והיו אנשים בכירים בעיתונות?

ניצן הורוביץ: אני יכול לחשוב אפילו על גרשון שוקן, שהיה עורך ראשי והמו"ל של עיתון הארץ, ונבחר לכנסת, וטוב שכך, על אנשים כמו אורי אבינרי, יוסי שריד, אנשים כמו גדעון סער או סילבן שלום, על אנשים רבים שהיו עיתונאים ועברו לכנסת ומשרתים את הציבור משמאל ומימין, וטוב שכך.

ניצן הורוביץ: אני לא מבין למה מתמקדים באנשי תקשורת ולמה רוצים לחסום דווקא אותם.

ניצן הורוביץ: אני לא מבין את זה.

ניצן הורוביץ: זה דבר שהוא לא ראוי בעיני.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, זו גם התמודדות ילדותית.

ניצן הורוביץ: אם עיתונאי מסוים, שחצה את הקווים, כמו שאומרים, נהג באופן לא ראוי, צריך בעניין הזה להתמקד.

ניצן הורוביץ: פה הולכים ושופכים את התינוק יחד עם המים, ואני לא חושב שיש כל כך הרבה מים מלוכלכים בסיפור הזה, יש פה הפרזה מסוימת, יש פה ניסיון לעשות הון תקשורתי וכותרות, כי העניין סקסי בגלל אותו שם שנזרק, אבל לגופו של עניין, אין לזה מקום.

רונית תירוש: מי?

רונית תירוש: שלי סקסית?

רונית תירוש: זה השם שזרקתי, אני לא זרקתי שם אחר.

דוד רותם: חבר הכנסת מקלב, אתה רוצה להגיד משהו?

אורי מקלב: אתה הצעת שוועדת האתיקה העיתונאית היא זו שתקבע, אני לא חושב שזה המקום – ועדת האתיקה.

אורי מקלב: קודם כול, אנחנו מכירים את הפעילות של ועדת האתיקה, כמה היא מתאמצת וכמה היא פועלת.

אורי מקלב: אולי תגרום לה לתחיית המתים, וזה אולי דבר טוב, מצד אחד.

אורי מקלב: מצד שני, אם גם העיתונאים חושבים שיש בעיה לצלם תמונת פגוע, השאלה, מי צריך לקבוע, מי צריך לעגן את זה, האם החוק או מועצת העיתונות.

אורי מקלב: זו שאלה שדנו בה.

אורי מקלב: כאשר אנחנו מדברים כאן, וחיזקו את העמדה שלי, העיתונאים שנמצאים פה, שהם לא רואים כמעט בעייתיות בזה שמישהו שנמצא בתקשורת, ויש לו תוכנית, מופיע הרבה בתקשורת והוא משפיע בתקשורת, מבחינתם הוא יכול עד היום האחרון, הוא יכול אחרי זה לרוץ לכנסת, אז אני לא חושב שוועדת האתיקה היא המקום שיכול לדון בדברים האלה.

אורי מקלב: ועדת האתיקה יכולה לדון בדברים שיש עליהם הסכמות, וועדת האתיקה אומרת: יש לנו המגבלות שלנו.

דוד רותם: את הרשימות לכנסת מגישים 47 יום לפני הבחירות, ומאותו יום הם כבר לא יכולים להופיע, כי אז חוק התעמולה כבר חל.

דוד רותם: מה ההבדל בין אדם שהוא אמן או רב גדול לבין עיתונאי?

דוד רותם: כולם יכולים להופיע בתקשורת עד אותו תאריך ולהשפיע.

אברהם מיכאלי: יש הבדל.

אורי מקלב: אני אשאל אותך אחרת, למה בכלל צריך להגביל תעמולת בחירות?

דוד רותם: הם אומרים את זה לפני 47 יום.

אברהם מיכאלי: יש הבדל בין הבעת עמדה לבין תפקיד.

ניצן הורוביץ: מה לגבי אדם שיש בידו אמצעי תקשורת.

ניצן הורוביץ: למשל, נוחי דנקנר ירצה לרוץ לכנסת.

ניצן הורוביץ: אתה מסכים אתי שהוא איש בעל השפעה?

ניצן הורוביץ: גם יש לו עיתון עכשיו.

ניצן הורוביץ: אז מה?

ניצן הורוביץ: אין עליו צינון, אבל על איזה כתב באזור הדרום או במקומון "זמן השרון", הוא ע , כי עליו צריך להיות צינון.

ניצן הורוביץ: זה רציני הדבר הזה?

ניצן הורוביץ: זה מגוחך, פשוט מגוחך.

אורי מקלב: אני אשאל אותך שאלה אחרת, כמו שיהודי עונה בשאלה.

אורי מקלב: למה צריך לע תעמולת בחירות?

אורי מקלב: למה חבר כנסת לא יכול לערוך תוכנית ולהיות בעל תוכנית בלי כסף?

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: חבר כנסת מכהן, למה הוא צריך להתפטר מכל התפקידים שלו?

אורי מקלב: דבר אחד.

אורי מקלב: דבר שני, למה אנחנו בכלל - - -

דוד רותם: כי אנחנו רוצים ייחודיות המקצוע.

אורי מקלב: למה אנחנו מונעים תעמולת בחירות 47 יום קודם?

אורי מקלב: מה זה תעמולת בחירות?

אורי מקלב: דעות הוא יכול להגיד.

אורי מקלב: כתב יכול להגיד: זו הדעה שלי, בסך הכול הוא חופשי, שכל אחד יגיד איך שהוא רוצה.

אורי מקלב: למה אנחנו מונעים מ?

דוד רותם: בגלל עיקרון השוויון.

אורי מקלב: אנחנו מונעים מ?

אורי מקלב: למה אנחנו מונעים?

אורי מקלב: הם אנשים אינטליגנטיים.

אורי מקלב: בגלל שהוא אמר את זה?

דוד רותם: בגלל עיקרון השוויון.

דוד רותם: כיוון שיש לו הנגישות ולי אין נגישות, אז אין שוויון.

אורי מקלב: לתקשורת יש השפעה מיוחדת בעניין הזה, במה שקורה היום.

אורי מקלב: אולי זה חוק שלא היה רלוונטי לפני 50 שנה, אולי לא בזמן הרצל, גם לא בזמן ארלוזורוב ולא בזמן ז'בוטינסקי.

אורי מקלב: היום אין ספק שלמדיה הזאת יש השפעה, היא חודרת, היא נמצאת בכל מקום ואנחנו מודעים לעניין הזה.

אורי מקלב: אם אנחנו מבינים שיש מגבלה מתאריך מסוים, יש אנשים שאצלם צריך להחריג בעניין הזה הרבה קודם.

אורי מקלב: על התאריך, אני באמת מודה צריך לחשוב ולקבוע תאריך מתאים.

אורי מקלב: מצד אחד, צריך לתת לו זמן מספיק לחשוב איפה הוא עומד, אדם מתלבט, רוצה, לא רוצה, גם אם יכריזו, יכול להיות שעדיין הוא רוצה לראות איך זה מתרקם.

אורי מקלב: אני מבין שצריך לתת לו עוד תקופה, אבל זמן מסוים.

אורי מקלב: לא הרבה זמן קודם, בגלל שלדברים האלה ודאי יש השפעה.

אורי מקלב: אלה מהלכים שהם הרבה יותר ארוכים מזמן תעמולת בחירות.

אורי מקלב: ואין דרך אחרת, רק בחוק.

אורי מקלב: אני מציע, כמו שאמרה חברת הכנסת תירוש, שהיא מובילה את העניין הזה, גם על המיקום, גם על הצורה, בית לתת לזה, וגם על הזמנים – על זה אפשר לדון, ואת זה אפשר לעשות בוועדה.

דוד רותם: יש עיתון, לאחרונה נתברר לי שיש עיתון כזה, שנקרא "המבשר".

דוד רותם: התפוצה שלו היא לאנשים מאוד מסוימים, מאוד ממוקדת, הוא לא נמכר בקיוסקים, אני גם מניח שאף אחד לא חוטף אותו בבוקר.

ניצן הורוביץ: זה לא מהזרם של מקלב.

דוד רותם: אני יודע שזה לא מהזרם - - -

אורי מקלב: הוא בקיא הרבה יותר ממני ב"המבשר" ו"תת-המבשר".

דוד רותם: יש "המבשר", יש "יתד נאמן" ויש "יום ליום".

דוד רותם: אדם שכותב ב"יום ליום" או ב"המבשר", או בכל העיתונים האלה, אתה באמת חושב שיש לו השפעה, הוא יכול להביע עמדה שבגלל זה אנשים יבחרו בו?

דוד רותם: אלה עיתונים שנופלים בהגדרה.

אורי מקלב: אני לא יכול להתחרות בבקיאות שלך, אבל קודם כול, אני רואה שזה משפיע, תראה כמה שאתה מכיר את "המבשר" וכמה שאתה יודע, ואני מתחיל לחשוש.

אורי מקלב: אתה יכול לקחת אנשים, יבוא ויתמודדו במפלגה שלי.

דוד רותם: שים לב לדבר נורא פשוט, אני מכיר את "המבשר", כי קודם אמר כרמל שאמה: דע את האויב.

דוד רותם: אתה מבין, הוא דיבר על זה.

כרמל שאמה-הכהן: דע את היריב.

ניצן הורוביץ: אפילו אני לא מדבר כמו שאני מדבר.

אורי מקלב: ידענו שדוד רותם יגיע לעניין הזה כשאני מדבר.

אורי מקלב: הוא לא סתם ביקש ממני לדבר.

אורי מקלב: הוא הרי מונע מאחרים לדבר.

אורי מקלב: אתה רוצה לדבר, הוא בקושי נותן לך.

אורי מקלב: ממני הוא אפילו ביקש, ידעתי מה הוא רוצה, להרים להנחתה.

אורי מקלב: זה דבר אחד.

אורי מקלב: דבר שני, אין ספק שאנחנו מגבילים את כולם בתעמולת בחירות.

אורי מקלב: יש מישהו בשולחן הזה שחושב שאותו דין צריך להיות למי שמתמודד עם אותם עיתונאים, אותם אנשי תקשורת?

אורי מקלב: בתאריך מסוים אנחנו אוסרים את תעמולת הבחירות גם על אלה שלא מתמודדים.

אורי מקלב: אין ספק שמי שכן הולך להתמודד וכן רוצה הוא שונה מכולם, ודאי שהוא שונה.

אורי מקלב: לכן אנחנו שואלים מה התאריך, ומוכנים לדון בו.

אורי מקלב: יש כאן עיתונאים ראויים כמו האנשים שיושבים פה, הם לא הדוגמה, מפני שאנחנו עושים חוק לאו דווקא לאנשים האלה, אנחנו יודעים על כאלה שכן יכולים לנצל לרעה.

אורי מקלב: לפעמים חוקים מחוקקים לא בשביל הרוב, אלא בשביל המיעוט, כשהנזק מהמיעוט הזה הוא בלתי הפיך.

אורי מקלב: אנחנו לא עושים את החוקים דווקא לרוב ודווקא לאותו עיתונאי ב"זמן הדרום", אנחנו גם יודעים שהם לא מתמודדים, אבל אין לנו ספק שיש אנשים שזה שהם נמצאים בתקשורת, זה גם מביא אותם להחלטה להתמודד.

אורי מקלב: אנחנו יכולים להתעלם מזה?

אורי מקלב: אנחנו לא יודעים את זה?

אורי מקלב: זה מ"זמן הדרום" לא זה - - -

ניצן הורוביץ: למה זה לא לגיטימי למשל - - -

אורי מקלב: לא לגיטימי שבמשך תקופה הוא מנצל את הכלי הזה לרעה, ותקשורת צריכה להיות אובייקטיבית, לכן אנחנו עושים חוקים לפעמים.

אורי מקלב: חוקים נעשים לפעמים כדי שהרוב ילך בדרך הישר ולא ייגרר אחרי מיעוט.

ניצן הורוביץ: אז מה אתה מציע?

אורי מקלב: אפשר לצמצם את התאריכים, וחבר הכנסת בן סימון גם אמר שהוא מבין את הצינון, התאריכים לא - - -

רונית תירוש: אין לנו בעיה עם זה.

אורי מקלב: חצי שנה באמת נראה לי הרבה זמן, במיוחד כשעוד לא יודעים איפה זה עומד.

דוד רותם: רבותי, הייתי מציע שתנסו לקבוע פגישה עם השופטת דורנר.

דוד רותם: דבר שני, אני מציע לכם לתקן את החוק הזה לא פה בוועדה, אלא למחוק בכלל את התיקון של חוק-היסוד ולהכניס את זה בחוק הבחירות (דרכי תעמולה), להגביל שם את הדברים.

רונית תירוש: הגשנו את זה ללשכה המשפטית של הכנסת, הם הכניסו את זה.

רונית תירוש: תאמין לי, לא אני הכנסתי את זה.

סיגל קוגוט: כי רציתם תקופת צינון.

סיגל קוגוט: תקופת צינון זה שאדם לא יהיה מועמד לכנסת.

סיגל קוגוט: זה רק בחוק-יסוד: הכנסת.

דוד רותם: אני רוצה שהוא יהיה מועמד, אבל תגבילי לו את ההופעות.

רונית תירוש: אני אגיש את זה שוב, עוד פעם יכניסו לי את זה לחוק-יסוד.

דוד רותם: לא.

רונית תירוש: איך להגדיר את זה?

רונית תירוש: הכוונה ברורה, תאמרי לי איך.

עמי ברקוביץ: מאוד קשה להגיד מי זה שלא, זה מאוד רחב.

דוד רותם: אתם צריכים להגביל אותו בהופעה בתקשורת, לא בכך שהוא לא יכול להגיש מועמדות.

דוד רותם: הוא יכול להגיש מועמדות.

דוד רותם: .

דוד רותם: דני בן סימון יכול לעבוד עד היום האחרון.

דוד רותם: אני רק רוצה שמאותו יום שהוא הגיש את המועמדות שלו - - -

רונית תירוש: זה יהיה 47 יום.

דוד רותם: יכול להיות.

דוד רותם: מה זה יעזור לך לפני כן?

דוד רותם: הרי לפני כן אנחנו לא יודעים אם הוא בכלל מתמודד, יכול להיות שבסוף יוציאו אותו מהרשימה.

דוד רותם: האיש ילך הביתה, לא יעשה את העבודה שלו, ואחר-כך יתברר שהוא בכלל לא נבחר, בכלל לא מועמד, כי הוא לא מופיע ברשימה.

רונית תירוש: הבנתי מה שאתה אומר.

רונית תירוש: תן לנו לחשוב על זה.

דוד רותם: תודה רבה לכם, רבותי.