ועדת המשנה לתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 52, 2011-03-29 13:30

אילן גילאון: הנושא שלנו היום, שירותי אירועים בפני קהל.

אילן גילאון: זה נושא כבר שלובן בשולחן המשותף, העגול.

אילן גילאון: בבקשה ראובן.

ראובן ברון: אני מזכיר למסובים כאן, שפעם קודמת במסגרת סעיף 57 הוזכר הסעיף שנקרא "תיאור קולי", או הנושא שנקרא "תיאור קולי", וסוכם שהוא עובר למצב של פיילוט וכו' וכו'.

ראובן ברון: אלא שהכוונה ככל שאני הבנתי, ואני חושב שהמסובים לא הבינו, שמדובר במצב של אירוע חוזר כמו בסרטים או כל דבר שחוזר על עצמו, שכן אז צריכים להכין איזה שהיא פרוצדורה/הקלטה/פס קול וכו' וכו', שאלה באמת דברים לא פשוטים, שמן הראוי לעשות בגינם פיילוט, ללמוד מה שקורה בגולה ולהכין את הדברים.

ראובן ברון: אני רציתי להתייחס בסיומו של סעיף 57 למקרה פרטי שנקרא לו עכשיו "אירוע חד פעמי".

ראובן ברון: ולמה אירוע חד פעמי לדעתי שונה מאירוע רב פעמי?

ראובן ברון: מכיוון שהציוד וכל המערכות בעצם ישנן כבר שנים רבות והן זמינות.

ראובן ברון: ולמה אני מתכוון?

ראובן ברון: אותו ציוד שמיועד לתרגום סימולטני באירועים, הוא בעצם אותו ציוד שאמור לתת את הפתרון לתיאור קולי לאירועים חד פעמים הציוד יכול להיות מושאל, נמסר, ואותו אדם שאמור לקרוא, לראות, לתאר, פשוט יושב מול---

אילן גילאון: תן לנו דוגמא מה אתה קורא "אירוע חד פעמי"?

ראובן ברון: אוקיי, אירוע חד פעמי, בוא ניקח משהו שבמילא משדרים אותו, נגיד הדלקת משואות בהר הרצל, איזה שהוא אירוע ממלכתי, משהו שקורה בכנסת, לא יודע, דברים שהם באמת, לא סרט, לא הצגה שהיא נמשכת עוד ועוד ועוד, שמן הראוי שבאמת אולי יהיה איזה שהוא פתרון ממוסד ושרץ הלוך וחזור.

ראובן ברון: זו הכוונה, כלומר אירוע שהייתי מגדיר אותו אולי, שנעשה עד שלוש פעמים.

ראובן ברון: כי יכול להיות שבאמת איזה שהוא אירוע שהוא אירוע, איזה מפגן של הצבא, לא יודע מה, מתקיים שלוש פעמים ומן הראוי שאנשים שצופים בו או שנמצאים בו, מי שלא יכול לצפות בו ונמצא בו, ישמע באיזה שהיא צורה את מה שקיים בו, והציוד נמצא, הציוד קיים.

ראובן ברון: מכיוון שהתקנות האלה הולכות במקרה הטוב, אני חושב, ומתקיים בעוד שנתיים, אני חושב שזה המון המון זמן.

אילן גילאון: אתה מדבר בעיקר על מדיום טלוויזיוני יותר.

ראובן ברון: לטלוויזיה אני אגיע תיכף.

ראובן ברון: אני כרגע מדבר למשל על איזה שהוא אירוע.

ראובן ברון: אנשים נמצאים, הזכרתם בפעם הקודמת למשל שידור כדורגל למשל, שידור כדורסל.

ראובן ברון: זה מקובל וכבר בארץ ישנם מקרים כאלה שמתארים את המשחק, משחק כדורסל בתיאור סימולטני, מחלקים מכשירי FM ואנשים שלא רואים, נמצאים שם, קולטים את האווירה וגם יודעים מה מתרחש על הפרקט.

ראובן ברון: אני חושב שיש מספיק זמן, שזה שנתיים לפחות, ואם אתם רוצים, אפשר אפילו כמו שלגבי סעיפים אחרים, התייחסנו לזמן תחילת הביצוע, אפשר גם פה לתת עוד איזה שהוא ספייס קטן, כי אני מאמין שאם נעביר את זה לתיקונים ולעתיד שיבוא, זה משהו שהוא כמו 10-15 שנה, --- קטן כבר לא יזכה לשמוע את הדברים האלה, וחבל לי.

ראובן ברון: אני רוצה לאחד את זה לעוד משהו.

ראובן ברון: אתה הסכמת, טלוויזיה.

ראובן ברון: התקנות הנוכחיות לא נוגעות בטלוויזיה, ואני חושב שיש פה איזה שהיא שגיאה.

ראובן ברון: אני אוסף כל מיני דברים שנשכחו בדרך, או כל מיני נושאים שאני הקטן חושב שמן הראוי יהיו שיהיו בתקנות נגישות השירות, ואני מתכוון ביום מן הימים להגיש אותם לצביה כדי לברר יחד האם מקומם פה, בין השאר מדובר פה באותו תיאור של טלוויזיה.

ראובן ברון: אז כרגע אני לא רוצה להתייחס שם לתיאור קולי של הסרטים, כיוון שהחלטנו שזה הולך לפיילוט, או שבעוד שני סעיפים נחליט שזה הולך לאותו פיילוט, אבל מדובר למשל בהקראת חדשות, כאשר בתוך החדשות פתאום מביאים דובר בשפה לועזית.

ראובן ברון: מה שהייתי מצפה, שיהיה איזה שהיא הקראה של התרגום מן השפה הזרה.

ראובן ברון: מהו הייחוד שאני מדבר עליו, ואני פה מציע לנציבות לחשוב על כל הנושא הזה של תיאור קולי, ואולי אפילו להוציא אותו מתוך הסעיף, מתוך האירועים לקהל, אירועים בפני קהל, וליצור תקנה חדשה שדנה בתיאור הקולי, והיא תיתן דעתה.

ראובן ברון: בקיצור, מה שהנציבות רוצה, אפשר גם אם היא משאירה את זה פה, לבוא ולהגיד, אוקיי, היום אנחנו לא נדון בזה, אבל אנחנו מבטיחים שתוך חודשיים אנחנו נביא משהו מוסכם בנושא הזה שנקרא תיאור קולי.

אילן גילאון: צביה, בתמצות רב, יש לכם יכולת לעשות את זה?

צביה אדמון: לא.

צביה אדמון: התשובה היא ככה.

צביה אדמון: הפיילוט שעליו דיברנו מתייחס לתיאור קולי בכל אירוע, גם חד פעמי ורב פעמי, לא רק בחד פעמי, ולא רק בהצגות ובסרטים, אלא בכל אירוע.

אילן גילאון: הוא אומר שקיימת כבר טכנולוגיה.

צביה אדמון: לא, לא, הטכנולוגיה איננה בעיה.

צביה אדמון: הבעיה היא שאין אנשים שיעשו את זה.

צביה אדמון: זה אנשים שצריכים להיות מיומנים.

צביה אדמון: צריכים להכשיר אותם.

צביה אדמון: מדובר בעבודת צוות גדולה.

צביה אדמון: לא מדובר כאן באדם שהוא יתרגם לשפת סימנים והוא בא לבד בלי ציוד או עם ציוד, ועושה את זה.

צביה אדמון: מדובר כאן במיומנות מאוד מיוחדת.

צביה אדמון: הדבר הזה עדיין איננו.

צביה אדמון: לא בכל אירוע, ראובן, יש ציוד לתרגום סימולטני.

צביה אדמון: זה ציוד שנמצא בידי ארגונים מאוד ספציפיים, או חברות מאוד ספציפיות.

צביה אדמון: מעבר לכך, אירוע חד פעמי דיברת.

צביה אדמון: אירועים חד פעמיים הם לא רק אירועים של הדלקת משואות ומפגנים.

צביה אדמון: כל משחק ספורט כמו שאמרת, הוא חד פעמי.

צביה אדמון: כל אירוע לציבור שנעשה, כל עצרת היא אירוע חד פעמי.

צביה אדמון: כל הפגנה היא אירוע חד פעמי, ובכל הדברים האלה לא ניתן להתארגן לא רק מבחינת הציוד, מבחינת האנשים שיעשו את זה כדי לתת את המענה לזה.

צביה אדמון: אנחנו מדברים כאן על כל אירוע שמתרחש במדינה, וזה אלפי אירועים או מאות אירועים בכל חודש.

אילן גילאון: לכל הפחות, לגבי הנושא של מה שראובן אומר פה, התרגום.

צביה אדמון: התרגום בטלוויזיה זה נושא שהנציבות דנה בו כבר שנים מול ארגון שנקרא נמ"ג, שמייצג ארגונים בעלי עיוורון מסוים, ואנחנו אמרנו להם, אני חוזרת על הדברים גם כאן.

צביה אדמון: הנושא הזה, ראוי מאוד שיוסדר, אבל בחוק הכתוביות, ששם כל הנושא של הטלוויזיה מוסדר ממילא.

אילן גילאון: אבל זה לא עוזר לעיוורים.

צביה אדמון: מבחינה טכנית, מה שצריך כדי לתת את התיאור הקולי הזה, זה ערוץ נוסף בטלוויזיה.

צביה אדמון: זה מה שנעשה ,בזמנו נעשה בחוץ לארץ, בארצות הברית ובקנדה, לפחות בארצות הברית זה הופסק.

צביה אדמון: בית המשפט העליון האמריקאי קבע שה-A.D.A חוק השוויון האמריקאי לא חל על זה.

צביה אדמון: זאת אומרת, זו איננה התאמה נדרשת לפי חוק השוויון האמריקאי.

אילן גילאון: אבל ערוץ נוסף בטלוויזיה, את פותרת את הבעיה של ערוץ 1.

אילן גילאון: את לא יכולה לפתור את הבעיה של כל הערוצים.

צביה אדמון: נכון.

צביה אדמון: גם זה נכון.

צביה אדמון: אבל אם אנחנו מדברים רק על חדשות, אנחנו מדברים רק על הנגשת חדשות, דברים כאלה שלדעתי זה דבר ראוי, אבל זה צריך להיעשות כמובן תוך תיאום עם ערוץ הטלוויזיה.

אילן גילאון: ונניח שאם אפשר היה לשמוע את החדשות כמו ששומעים אותם, מהטלוויזיה ברדיו---

צביה אדמון: לא, לא, לא מדובר על שמיעה.

צביה אדמון: מדובר רק על תיאור קולי.

צביה אדמון: אם יש מישהו שמדבר בשפה זרה---

אילן גילאון: אני לא מדבר על תיאור קולי.

אילן גילאון: אני מדבר על נושא של התרגום בלבד.

צביה אדמון: על התרגום בלבד, אין.

צביה אדמון: אנחנו לא מדברים על תרגום.

אילן גילאון: לא, ראובן העלה את הנושא הזה.

צביה אדמון: לא, ראובן מדבר על תיאור קולי.

צביה אדמון: תיאור קולי של משדרי חדשות.

אילן גילאון: הוא דיבר על תיאור קולי ואת נתת את התשובה.

אילן גילאון: הוא גם דיבר על תרגום באותם קטעים שמדובר בשפה זרה.

שמואל חיימוביץ': אבל הוא מדבר כשיש כתוביות להקריא את התוכן שלהם.

שמואל חיימוביץ': זה לא תרגום של שפה, זה כבר הקראה ממשהו שהוא כתוב למשהו שהוא שמיעה, וזה לגיטימי.

שמואל חיימוביץ': בגדול, כל הנושא הזה של כתוביות בטלוויזיה, כמו שיש חוק מפורש שמדבר על כתוביות ושפת סימנים לטובת אנשים עם מוגבלות שמיעה, ראוי שתהיה התייחסות בחוק גם לצרכים של מוגבלות ראיה, למרות שאני מעריך שזה די שונה, כי למוגבל ראיה יש חלופה באמצעות רדיו לשמוע דברים ותכנים.

שמואל חיימוביץ': לעומת זאת למוגבל שמיעה, זאת החלופה היחידה שלו בעצם, הייתה להגיע להבנה של כל מיני דברים שמדברים בהם בטלוויזיה.

אילן גילאון: תודה.

אילן גילאון: ראובן, אתה מתבקש לסכם.

ראובן ברון: לגבי חוק הכתוביות, אני חושב שחוק הכתוביות נחוק רק משום שתקנות נגישות שירות לא היו בזמנו, אז חיפשו איזה שהיא נישה שאפשר יהיה להעביר את זה.

שמואל חיימוביץ': לא בטוח בכלל שזה נופל תחת ההגדרה של נגישות.

אילן גילאון: איפה הבעיה של מה שהוא מציע?

אילן גילאון: שהוא אומר שזה דורש הרבה כוח אדם?

צביה אדמון: כן, זה דורש התארגנות גדולה מאוד.

צביה אדמון: ודאי.

ראובן ברון: אגב, הכוונה לא לכל אירוע.

ראובן ברון: זה יהיו אירועים שהודיע בן אדם שהוא רוצה את זה, נתחיל בכך.

אילן גילאון: אוקיי, יש קריין שמתאר את האירוע, נניח הדלקת המשואות.

אילן גילאון: אומר, עכשיו מגיע יו"ר הכנסת.

אילן גילאון: למה יש פה קושי?

צביה אדמון: ראובן מבקש לחייב כאן את ערוצי הטלוויזיה.

אילן גילאון: הוא מדבר על אירועים חד פעמיים שהם או דוקומנטריים או חדשותיים או תרבותיים כמובן.

אילן גילאון: לא יהיה לכל ערוץ, ערוץ כדי לתרגם את מה שיש בו.

אילן גילאון: מה שכן אפשר לעשות, זה בתוך הערוץ עצמו, למצוא מודוס כזה שממיר לצד התיאור שישנו.

אילן גילאון: ראובן, אני חושב שלזה אנחנו יכולים להחליט להגיע לסיכומים עם לפחות הערוצים הרלוונטיים בטלוויזיה, והממלכתית בוודאי.

ראובן ברון: אוקיי, ומה קורה עם אירועי תרבות חד פעמיים, לאו דווקא בטלוויזיה.

אילן גילאון: באולם?

ראובן ברון: למשל באולם.

צביה אדמון: אנחנו דיברנו על כך בדיון הקודם.

צביה אדמון: אני לא מבינה למה אנחנו חוזרים על כך שוב.

אילן גילאון: חבר'ה, מה שדובר וסוכם, אל תנצלו את חוסר הזיכרון שלי.

אילן גילאון: זה לא יפה.

אילן גילאון: עכשיו שמוליק, בבקשה.

שמואל חיימוביץ': בשם אחיה קמארה, נציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, אני מבקש להודיע כי מר יונה קסטל, הנציב השלישי הלך לעולמו בסוף השבוע.

שמואל חיימוביץ': מינויו של מר יונה קסטל כנציב, היווה ציון דרך היות ובפעם הראשונה נמצא אדם עם מוגבלות בעל כישורים מתאימים לתפקיד נציב השוויון, אדם עם תפיסת עולם של שוויון זכויות וניסיון מקצועי עצום, בעיקר בתחום השיקום בתעסוקה.

שמואל חיימוביץ': לצערנו נבצר מיונה לממש את חזונו בנציבות, בשל מחלה קשה שפרצה לאחר מספר חודשים שכיהן בתפקידו.

שמואל חיימוביץ': יהיה זכרו ברוך.

אילן גילאון: תודה שמוליק.

אילן גילאון: אנחנו צוללים לתוך סדר היום.

אילן גילאון: כן, גבי.

גבריאלה עילם: אם אפשר, זה סעיף שנדון בפעם הקודמת, ולדעתי חסר פה משהו.

אילן גילאון: היה לכם זמן לדבר על זה.

אילן גילאון: למה פה?

גבריאלה עילם: אני לא ראיתי את הנוסח הזה.

גבריאלה עילם: קיבלנו אותו כרגע, פה.

גבריאלה עילם: זה סעיף 4 בעמוד 4, שנערך אירוע במקום ציבורי סגור.

גבריאלה עילם: אני מתייחסת ל-(א) של עמוד 5.

גבריאלה עילם: "יחזיק החייב מושבים מותאמים לאדם עם מוגבלות".

גבריאלה עילם: לדעתי צריך להיות מוגבלות בניידות, כיוון שזה הקהל שלו מיועדים המושבים המותאמים גם לפי התקן, והנושא של דרך נגישה למושבים מותאמים שלא מוזכרת פה בשום מקום, נכון שבדרך כלל מותר להציב מקום מותאם למקומות שמיועדים לכיסאות גלגלים, אבל זה תחרות על מקומות ישיבה, שלאו דווקא הכרחית להיות בתקנות השירות, לדעתי.

צביה אדמון: אם אני מבינה נכון את מה שאת אומרת גבי, הכוונה שלך היא שהמושבים המותאמים יוצבו במקומות הישיבה, שהם יוצבו שם.

גבריאלה עילם: לפי תקנות נדמה לי בניין חדש, מותר להציב אותם שם.

גבריאלה עילם: אבל העניין הוא שלאו דווקא הם צריכים להתחרות.

צביה אדמון: אני מבינה.

צביה אדמון: יש לי ניסוח במקום אחר, אם אני לא טועה, שאומר גם כן שיציבו אותם במקומות האלה, ואם כל המקומות יהיו תפוסים, יציבו אותם במקום אחר, נוח אחר.

גבריאלה עילם: חשוב שתהיה דרך נגישה עד למקומות הישיבה, בעיקר במקום שהמושבים קבועים.

צביה אדמון: מה שצריך להיות זה ההיפך, זאת אומרת שהוא יציב את המושבים המותאמים במקום שיש לידו דרך נגישה, לא שדרך נגישה תגיע אליו.

גבריאלה עילם: ברור.

צביה אדמון: אני אמצא נוסח לעניין הזה.

אייל לב-ארי: אז מושבים מותאמים בעצם יוצבו בסמוך---

צביה אדמון: יוצבו ככל האפשר במקום של המושבים המיוחדים כהגדרתם בתקנות מקום חדש וקיים, ואם זה לא יתאפשר, אז הם יוצבו ליד דרך נגישה.

שמואל חיימוביץ': לא צריך להוביל את זה דווקא למצב של תחרות על המקום, וזה היא דיברה.

אילן גילאון: חבר'ה, כולכם מסכימים על אותו עניין.

שמואל חיימוביץ': לא, אבל כרגע צביה ניסחה בצורה כזאת שקודם כל חייבים שזה יהיה באותם מקומות שאלה המקומות המיוחדים.

שמואל חיימוביץ': הניסוח לא צריך להיות כזה.

שמואל חיימוביץ': בלי קשר.

שמואל חיימוביץ': מספיק אמירה.

שמואל חיימוביץ': יבחרו איפה.

אילן גילאון: אוקיי.

גבריאלה עילם: זה בסדר?

אילן גילאון: כן.

גבריאלה עילם: יופי, תודה.

אייל לב-ארי: אנחנו ממשיכים בעמוד 7.

אייל לב-ארי: תקנה 57(א) רבתי.

אייל לב-ארי: פטורים 57א.

אייל לב-ארי: (א) על אף האמור בתקנה 57, יהיה החייב בביצוע האמות נגישות פטור מביצוע התאמת נגישות מההתאמות המנויות בתקנה כאמור, אם ביצוע ההתאמה מהווה אחד מאלה: פגיעה מהותית באופיו של מוקד עניין או אתר, כהגדרתה בתקנה 4 לתקנות הנגישות לאתר.

אייל לב-ארי: פגיעה מהותית באופיו של מרכז העניין או המקום הציבורי, כהגדרתה בתקנה 4 לתקנות הנגישות למקום ציבורי שאינו בניין.

אייל לב-ארי: שינוי מהותי באופיו של האירוע.

אייל לב-ארי: התאמת הנגישות אינה ניתנת לביצוע בשל מגבלות הנדסיות, כאמור בתקנה 4 לתקנות הנגישות לאתר או תקנה 4 לתקנת הנגישות למקום ציבורי שאינו בנין, לפי העניין.

אייל לב-ארי: על אף האמור בתקנת משנה (א), בוצעה באתר או במקום שאינו בניין התאמת נגישות חלופית, כאמור בתקנה 4 לתקנות הנגישות לאתר, או לפי תקנות הנגישות למקום שאינו בניין, לפי העניין, יבצע החייב את התאמות הנגישות לפי תקנה 57 לתקנות אלה, ככל שההתאמות החלופיות אשר בוצעו באתר או במקום שאינו בניין, מאפשרות את ביצוע התאמות הנגישות לשירות.

צביה אדמון: אני אסביר למה הכוונה.

צביה אדמון: יש אתרים ארכיאולוגים, אתרים שמופעלים על ידי רשות הטבע והגנים שנמצאת כאן.

צביה אדמון: לגביהם יש תקנות ספציפיות, תקנות נגישות לאתר.

צביה אדמון: בתקנות האלה ניתנו הרבה מאוד פטורים להנגשה, כמובן בגלל אופי המקום.

צביה אדמון: לא לכל אתר מורשת ניתן לעשות נגישות או שהנגישות תעשה חלקית או בתנאים מסוימים.

צביה אדמון: יש סעיף 4 שם שמדבר על התאמות חלופיות במידה ולא ניתן מסיבות של ערכי מורשת, היסטורי או טבע וכו', לעשות נגישות רגילה.

צביה אדמון: מה שאנחנו אומרים כאן, זה שאם נעשו התאמות חלופיות לפי התקנות ההן, התאמות הנגישות לשירות שנעשות לפי התקנות האלה, הרכבתי את זה על גבי התקנות ההן, ואמרתי, בהתאם להתאמות החלופיות שנעשו שם, ייעשו את התאמות הנגישות כאן.

צביה אדמון: לדוגמא, אם באתר מסוים מנגישים לפי תקנות אתר רק מוקדי עניין מסוימים, לא כל האתר מונגש אלא מוקדי עניין, ונערך אירוע בחלק של האתר שאיננו נגיש, לא ניתן יהיה לבנות שם נניח--- אני לוקחת מקרה, סתם, לא בהכרח נכון, אבל יתכן שלא יהיה אפשר לבנות מתחם לכיסאות גלגלים, במקום הזה.

צביה אדמון: בדומה אם יש מקום שחייב להישמר בו תאורה מסוימת ואסור להדליק מנורות או לצלם וכו', אז לא יהיה אפשר לשים מסכים.

צביה אדמון: אני סתם חושבת על דוגמא קיצונית.

צביה אדמון: התאמות הנגישות לשירות שנדרשות כאן, יכולות להיעשות בהתאמה תוך הלימה לדרישות לפי תקנות הנגישות לאתר.

גבריאלה עילם: האם זה ברור משפטית בסעיף א' הזה, לפני ה-1,2,3?

צביה אדמון: אני ביררתי את העניין עם רשות הטבע והגנים.

גבריאלה עילם: אני מתכוונת אחרים, שלא רשות הטבע והגנים.

צביה אדמון: פארק ציבורי איננו אתר.

צביה אדמון: הוא מקום פתוח.

צביה אדמון: אתר זה הגדרה משפטית שנמצאת בתקנות הנגישות לאתר.

מיכל שיק הרטוב: רק שאלה צביה.

מיכל שיק הרטוב: את מתייחסת גם לתקנות מקום קיים פה, נכון?

צביה אדמון: לא.

צביה אדמון: נגישות חלופית רק לפי אתר במקום שאינו בניין.

אילן גילאון: כן.

אייל לב-ארי: אנחנו ממשיכים בעמוד 10.

אייל לב-ארי: פרסום התאמות נגישות באירועים 60א.

אייל לב-ארי: (א) חייב בביצוע התאמות נגישות לאירועים, יפרסם כמפורט בתקנה 35 את דבר קיום האירוע, מועדו, והתאמות הנגישות המסופקות בו לפי סימן זה, לרבות המועדים בו יסופקו אמצעי עזר ושירותי עזר באירוע רב-פעמי.

אייל לב-ארי: (ב) החייב יפרסם, כמפורט בתקנה 35(ג), זמן סביר לפני האירוע את דרכי הגשת בקשה לקבלת אמצעי עזר או שירות עזר המסופק לפי בקשה, כגון תרגום לשפת סימנית או תקציר בפישוט לשוני, ואת המועדים להגשת בקשה זו.

אייל לב-ארי: ג) נעשה באירוע שימוש בהבזקי אור, זיקוקים או אש, יפרסם החייב את השימוש באמצעים אלו באירוע, כמפורט בתקנה 35.

אייל לב-ארי: התאמות נגישות בשירותי הספקת כרטיסים 61.

אייל לב-ארי: המספק כרטיסים לאירועים בפני קהל, יבצע בנוסף להתאמות הנגישות לפי תקנות 9 עד 35, לפי העניין, את אלה: לבקשת אדם עם מוגבלות, יספק לו מידע אודות- התאמות הנגישות שבוצעו במקום הציבורי שנערך בו האירוע.

אייל לב-ארי: התאמות הנגישות שיסופקו לפי תקנות אלה באירוע שהאדם מבקש לקבל לגביו כרטיס.

אייל לב-ארי: יציע לאדם עם מוגבלות כרטיס למקום ישיבה מיוחד למושב מותאם או לאזור ישיבה נגיש, לפי העניין.

ראובן ברון: לגבי התוספת שביקשתם לאדם עם מוגבלות בניידות, יש מקום גם לשריין מקומות לאנשים עם בעיות ראיה כפי שתיארתי בפעמים הקודמות.

ראובן ברון: הם צריכים לשבת קרוב, א', כי הם שומעים בדרך כלל פחות טוב, כי הם לא קוראים תנועות שפתיים למשל.

גבריאלה עילם: זה לא המקומות האלה.

גבריאלה עילם: פה מדובר על מקום מיוחד, מקומות ישיבה מיוחדים ומקומות מותאמים.

גבריאלה עילם: אדם עם מוגבלות בניידות לא חייב לשבת בשורה ראשונה.

ראובן ברון: אני מסכים איתך.

ראובן ברון: אני אומר, לאנשים עם מוגבלות בניידות, למקומות שמצוינים פה, זה בסדר.

ראובן ברון: לא אמרתי נכון את מה שרציתי להגיד.

ראובן ברון: אני אומר, בנוסף לזה יש לקחת בחשבון שישנם מקומות שמן הראוי לשריין אותם, שזה בדרך כלל המקומות הראשונים, הקרובים יותר לאנשים עם מוגבלות בראיה.

אילן גילאון: כן צביה.

צביה אדמון: אם אני מבינה אותך נכון ראובן, אתה מבקש שכרטיסים לשורות הראשונות לא ימכרו עד מועד מסוים שיראו שאין אדם עם מוגבלות ראיה שרוצה את הכרטיסים האלה.

ראובן ברון: כן.

ראובן ברון: א', נכון.

ראובן ברון: ב', אפילו לא הייתי אומר שזה כזה גורף, שממש את כל השלוש שורות הראשונות לא ימכרו.

ראובן ברון: לא צריך להגזים, אבל לתת באמת מועד מסוים שממנו זה נפתח לכל הציבור, וכמות מסוימת.

צביה אדמון: לכן לדעתנו זו בקשה בלתי סבירה משום שכמובן שמפיקי אירועים, בעלי אולמות רוצים למכור את הכרטיסים לשורות הראשונות, שהם בדרך כלל הכרטיסים היקרים יותר, תלוי באירוע, ודבר כזה ישריין את השורה הראשונה או שורות ראשונות.

צביה אדמון: אתה בעצם אומר לאותם נותני שירות, אל תמכרו את הכרטיסים למושבים האלה.

שמואל חיימוביץ': אני רוצה רק להבהיר.

שמואל חיימוביץ': כל הנושא הזה של שמירת מקומות מיוחדים, בא להקל.

שמואל חיימוביץ': התביעה הראשונה היא, שיהיו מקומות מיוחדים מותאמים.

שמואל חיימוביץ': אחרי זה באו ואמרו, רגע, ואם לא יהיה בהם שימוש?

שמואל חיימוביץ': אז נשווק אותם לכולם, והמועד שנקבע, מאיזה שעה או מאיזה מועד לפני תחילת האירוע אפשר למכור לכולם, נקבע פה בתקנות, וזה לא אותו דבר כמו מה שמדברים פה.

שמואל חיימוביץ': אם אני מבין נכון, ראובן מבקש עכשיו שיקבע מראש שיהיו מקומות ישיבה מיוחדים לאנשים עם מוגבלות ראיה, ולא ישווקו שם לא מינויים ולא כרטיסים, עד למועד מסוים שיוגדר לפני תחילת האירוע.

ראובן ברון: לגבי מינויים, לא צריך לשריין מקומות במופעים שהם למנויים.

ראובן ברון: אי אפשר לשריין, וזה מקובל עלי שזה ככה הולך.

אילן גילאון: אם היו אומרים לך שאתה אמור לשמור כרטיסים לשורות הראשונות, מספר כרטיסים, נניח 1% מהמקומות שלך באולם, עד 3 ימים לפני האירוע.

שמואל חיימוביץ': יש לנו שלושה סוגי אירועים.

שמואל חיימוביץ': ברגע שאתה מפרסם אירוע, יכול להיות שתוך יומיים הכרטיסים אוזלים כולם.

שמואל חיימוביץ': יש אירועים שהכרטיסים, כמה שתטרח, לא נמכרים.

שמואל חיימוביץ': באלה אין בעיה, ובאלה הבינוניים אין בעיה.

אילן גילאון: אני רוצה את האירוע של זה שנמכר.

שמואל חיימוביץ': אני אמור לשמור מקומות עד מועד מסוים.

שמואל חיימוביץ': אני רוצה ללכת מן הצד השני.

שמואל חיימוביץ': אני מניח שאדם שיש לו ליקוי כלשהו ורוצה לראות מופע כלשהו, הוא לא יחכה עד הרגע האחרון כדי להזמין את המקום הזה.

שמואל חיימוביץ': אני חושב שצריך להקל ולפתור את הבעיות של מי שיש לו את הבעיה.

שמואל חיימוביץ': מניסיוני לאורך כל השנים, לא קרה שמישהו פנה אלי ולא קיבל, אבל אני לא רוצה להיות מחויב חוקית, להפסיד כסף בעצם.

אילן גילאון: הבנתי מה אתה אומר.

אילן גילאון: אנחנו אבל עוסקים פה בחוק.

אילן גילאון: כי אילו הדברים היו פתורים כפי שאתה אומר, אנחנו בכלל לא היינו טורחים על כל מה שאנחנו מטפחים פה.

שמואל חיימוביץ': להפיל על המפיק או אומן או מי שמארגן את האירוע בעצם.

שמואל חיימוביץ': אתה שומר מקומות עד יומיים-שלושה, ארבעה.

שמואל חיימוביץ': עד אותו יום.

שמואל חיימוביץ': אם אנשים לא לקחו את זה, בעצם זה בגדר הפסד.

אילן גילאון: לא על מישהו כמוך, שאתה מעל ומעבר.

אילן גילאון: תחשוב על אדם סביר ועל אולם סביר, מפיק סביר, שאני צריך כן להגדיר אותו במסגרת החוק, אין לי ברירה, כי אחרת זה פשוט לא יתקיים.

אילן גילאון: מה נראה לך סביר, שאם היינו דורשים אחוז מסוים מתוך המושבים שבאולם, בשורות הראשונות, עבור אנשים ליקויי ראיה, עד יומיים או שלושה מהאירוע, האם זה היה סביר או לא?

שמואל חיימוביץ': אני חושב שלהעריך את פרק הזמן פשוט.

שמואל חיימוביץ': להגיד עד עשרה ימים, עד שמונה ימים לפני האירוע.

שמואל חיימוביץ': כדי שנוכל בכל זאת למכור את זה.

אילן גילאון: ראובן, זה נראה לך?

ראובן ברון: כן.

צביה אדמון: הסעיף כרגע מדבר על שמירת מקומות ישיבה מיוחדים לאנשים עם כיסאות גלגלים לשבוע בהצגות ובמופעים אחרים.

אילן גילאון: עד שבוע.

אילן גילאון: יאללה, ממשיכים.

אילן גילאון: 1%.

שמואל חיימוביץ': אבל שיהיה מינימום 3 מקומות.

אילן גילאון: מינימום 3 מקומות.

אייל לב-ארי: יציע לאדם עם מוגבלות המלווה בחיית שירות כרטיס למקום ישיבה מתאים.

אייל לב-ארי: לא יספק למי שאינו אדם עם מוגבלות, בתשלום או שלא בתשלום, כרטיסים למקומות ישיבה מיוחדים כהגדרתם בתקנות הנגישות למקום ציבורי חדש, בסעיף 8.2.10, או מושבים מותאמים לאנשים עם מוגבלות כאמור בתקנת משנה 57(4) ולא יאפשר לאדם כאמור להשתמש במקום ישיבה מיוחד או במושב מותאם.

אייל לב-ארי: בהצגות ומופעים, עד שבוע ימים לפחות לפני מועד ההצגה או המופע.

אייל לב-ארי: בסרט, עד עשרים דקות לפחות לפני מועד ההקרנה.

אייל לב-ארי: באירוע אחר, עד זמן סביר לפני מועד האירוע, לפי הנסיבות.

צביה אדמון: אייל, כאן אפשר להכניס את הנושא, לאנשים עם מוגבלות ראיה ושמיעה.

ראובן ברון: לדעתי, ככל שאני זוכר, מופיע באיזה שהוא מקום שאדם עם מוגבלות, מגיע לו מקום או איך שלא יהיה, ומדובר גם על מלווה.

צביה אדמון: לא.

צביה אדמון: אין כאן התייחסות למלווה.

צביה אדמון: מה שכן הכנסתי, ראובן, זה לגבי כלבי נחייה.

צביה אדמון: שיינתן לאדם שמגיע עם כלב נחייה, מושב מותאם עבור שניהם.

צביה אדמון: לא ידחפו אותו למקום שהכלב לא יכול לשבת שם, וזה לא נוח לשניהם.

ראובן ברון: אוקיי, זה נכון.

ראובן ברון: אני בא עם בת זוגי להצגה.

ראובן ברון: אני אשב פה והיא תשב שם.

צביה אדמון: זאת בדיוק הבעיה של השריון.

שמואל חיימוביץ': לא, אתה תשב בגבול הגזרה של המקומות האלה.

שמואל חיימוביץ': אתה תשב במקום מיוחד, ולידך זוגתך במקום שלא מיוחד.

צביה אדמון: אם אנחנו אומרים ששמירת מקומות היא גם למלווה, אז אנחנו צריכים להגדיר את מספר המקומות שאנחנו שומרים.

שמואל חיימוביץ': אבל יש פה עניין חברתי.

שמואל חיימוביץ': העניין של הנגישות בתקנות, לפחות לגבי אנשים עם מוגבלות פיזית בניידות, מפנות לתקנים, שהישיבה יהיה יחד עם אנשים שהם בלי מוגבלות.

שמואל חיימוביץ': מה שצריך לומר, אם מחליטים על אחוז אחד, אפשר להחליט שהאחוז הזה, הם לא צמודים אחד לשני, זה הכול.

שמואל חיימוביץ': זה הכול.

שמואל חיימוביץ': הם אחד כן, אחד לא, אחד כן, אחד לא, ואז פותרים את הבעיה.

אילן גילאון: אוקיי, נמשיך.

אייל לב-ארי: עמוד 9, תקנה 60.

אייל לב-ארי: התאמות נגישות בהקרנת סרטי קולנוע 60.

אייל לב-ארי: (א) חייב בביצוע התאמות נגישות להקרנת סרטי קולנוע, יבצע את הוראות תקנות 9 עד 35 ו-57 עד 57(א), והכול לפי העניין.

אייל לב-ארי: (ב) על אף האמור בתקנה 31, יספק החייב נגישות לסרט, באמצעים כמפורט להלן: (1) הופץ סרט הדובר שפה רשמית למטרת הקרנה מסחרית בבתי הקולנוע, יהיו אחראים לספק נותן שירות ההפצה ונותן שירות ההקרנה, ביחד ולחוד, כתוביות בשפת הסרט ב-50 אחוזים לפחות מעותקי הסרט המופצים להקרנה.

אילן גילאון: כן.

עידו גרנות: אני מבקש לומר, גם אמרנו את זה בשולחן העגול.

עידו גרנות: עבור אנשים כבדי שמיעה וחרשים, כתוביות בסרטי הקולנוע זה משהו שהוא חובה בשביל להבין את הסרטים.

עידו גרנות: להסתפק ב-50% מהעותקים, כתוביות, לטעמנו מאוד נמוך.

עידו גרנות: אנחנו מבקשים 100% מהעותקים.

עידו גרנות: הדבר הזה קיים כבר היום.

עידו גרנות: אנחנו פונים לכל מפיק ולכל יוצר ישראלי לפני עליית הסרט לקולנוע, ולפעמים נעתרים.

עידו גרנות: למשל עכשיו, הסרט "מבול".

עידו גרנות: יש בו 40 עותקים.

עידו גרנות: רק 5 בלי כתוביות.

עידו גרנות: אז אם מבקשים עכשיו 50% מהעותקים, זה למעשה יהיה פגיעה ממה שכבר קיים היום.

עידו גרנות: אנחנו חושבים שצריך 100%.

עידו גרנות: העלויות הן מאוד מאוד נמוכות לתוספת כתוביות בכל עותק.

עידו גרנות: אין סיבה שלא.

עידו גרנות: העותק המאסטר זה עלות חד פעמית שכבר נעשית במילא.

אילן גילאון: אתה אומר, במילא מודפס אותו דבר.

שאול שרצר: לא, זה ממש לא נכון.

שאול שרצר: קודם כל אני רוצה לקחת את תפקידה של צביה, ולהגיד, כבר דובר על זה בשולחן העגול וכבר הוחלט על זה.

שמואל חיימוביץ': אבל בשולחן העגול הוצגו נתונים מסוימים, ויש כאלה שחולקים בסדרי גודל על הנתונים.

שאול שרצר: אוקיי, אז היו יכולים לחלוק שם.

שאול שרצר: אני רוצה להגיד רק משפט אחד לעניין של המאסטר.

שאול שרצר: על המאסטר אין תרגום.

שאול שרצר: אני כבר לא חוזר על העותקים הדיגיטליים.

שאול שרצר: בדיגיטליים התרגום עולה פי 10 מתרגום רגיל.

אילן גילאון: כשאתה מתרגם סרט, אתה מתרגם את כל העותקים שלו למעשה, לא?

שאול שרצר: יש את המאסטר מתורגם.

שאול שרצר: אתה צריך על כל עותק להטביע תרגום.

אילן גילאון: השאלה אם המאסטר, אתה לא יכול לתרגם?

שמואל חיימוביץ': כמה היא העלות הזאת?

עידו גרנות: העלות של הטבעת כתוביות על כל עותק היא מאוד מאוד נמוכה.

שמואל חיימוביץ': כמה היא?

עידו גרנות: לכל עותק, 2,500 שקלים.

אילן גילאון: זה לא מבוטל כל כך, עידו.

אילן גילאון: כמה אתה מדפיס?

שאול שרצר: זה נורא תלוי.

שאול שרצר: ה"מבול" יצא ב-40 עותקים.

שאול שרצר: יש סרטים שיוצאים ב-8 עותקים, ויש סרטים שיוצאים ב-100 עותקים.

אילן גילאון: איפה הבעיה לגבי ה-50%?

אילן גילאון: כי אתם החלטתם החלטה כזאת.

שמואל חיימוביץ': אני לא השתתפתי בשולחן העגול, אבל נמסר לי ששם הנתונים שהוצגו זה 14 אלף לכל עותק.

אורנה ערן: ואחיה ביקש שאנחנו נבדוק את הנתונים האלה לקראת הישיבה הזו, ואלה הנתונים שעידו הגיע איתם.

שמואל חיימוביץ': וזה מדובר בשוני בסדרי גודל, וזה משנה את התמונה.

אילן גילאון: אז אתם מדברים על 2,500 ₪ לכל עותק?

עידו גרנות: כן, וכמו שאמרתי, בעתיד הלא רחוק זה יעבור להקרנה דיגיטלית.

אילן גילאון: שאול, אני רוצה להגיד לך משהו עכשיו.

אילן גילאון: לפי דעתי הדבר הזה כבר מקובל כמעט בכל סרט, לא רק לטובת אלה שהם חלשי שמיעה, אלא לטובת כולם.

שאול שרצר: נכון, מה שמקובל, מקובל, אבל עדיין אם מקובל, אז לא יורידו את זה בגלל שהחוק קובע פתאום 50%.

שאול שרצר: זה לא נעשה בשביל כמו שאמרת, המוגבלים.

שאול שרצר: זה נעשה בשביל האנשים הרגילים גם.

צביה אדמון: אני רוצה לעשות קצת סדר.

צביה אדמון: בישיבת השולחן העגול האחרונה, עידו ביקש להגדיל את המספר ל-100%, כאשר אנחנו אמרנו בישיבה שם שאנחנו צריכים לבדוק את הנתונים, שכל צד יביא אותם, כי לא היו בפנינו הנתונים של העלויות הכספיות ושל הנגשת כל העותקים.

צביה אדמון: אם העלויות הן באמת לא כל כך גדולות, אפשר לקבל את הבקשה של לכול.

צביה אדמון: אם באמת ההבדלים בעלויות הם לא כל כך גדולים.

צביה אדמון: אנחנו לא מדברים כאן על מיליונים.

שאול שרצר: קודם כל אני לא יודע מי נתן לכם את הנתונים.

שאול שרצר: ממני לא ביקשתם שום נתון.

שאול שרצר: אם אתם מבקשים נתון, אני מוכן להגיע לישיבה הבאה עם נתון.

אילן גילאון: הוועדה תמתין לנתונים, שאול.

חווה סביר: אני רוצה לשאול.

חווה סביר: יש משפט בסעיף ב(1), כתוב שהכתוביות צריכות להיות בשפת הסרט.

חווה סביר: מה זאת אומרת?

חווה סביר: אם זה סרט גרמני---

צביה אדמון: לא, לא, הכוונה היא לסרט בשפה רשמית.

צביה אדמון: כתוב בשפה רשמית, וזה או עברית או ערבית, שזה השפות הרשמיות בישראל.

אייל לב-ארי: (3) סרט הדובר שפה רשמית שמוקרן בהקרנה שאינה מסחרית כגון בסינמטק או בפסטיבל קולנוע, חמש פעמים או יותר באותו מקום, יוקרן פעם אחת לפחות בעותק המלווה בכתוביות בשפת הסרט.

אייל לב-ארי: פה יש הערה של הסינמטקים לגבי על מי תחול עלות הפקת הכתוביות?

צביה אדמון: הבעיה היא כאן שאלת העלות, מי יממן למעשה את הכתוביות בסרטים האלה, שבדרך כלל נעשים על ידי יוצרים ישראלים צעירים במימון קרנות ייעודיות, כאשר בישיבת השולחן העגול אנחנו לא פתרנו את העניין.

צביה אדמון: השארנו את הנוסח הזה שהיה פחות או יותר מוסכם על הסינמטקים.

צביה אדמון: שאלת העלות נשאר וצריך עיון, כאשר לדעת הנציבות, בעלות צריכות לשאת הקרנות המממנות.

צביה אדמון: אנחנו ציפינו שהן יהיו כאן היום, והן אינן.

צביה אדמון: אני מציעה להשאיר את הסעיף כמות שהוא.

אייל לב-ארי: 4 ירד.

אייל לב-ארי: יש כאן עוד הערות של ראובן, נגישות ישראל לגבי התיאורים הקוליים או הקראה בקול של כתוביות באמצעים מתאימים.

שמואל חיימוביץ': לא ברור לי פה משהו.

שמואל חיימוביץ': כתוב פה, הקראה בקול של כתוביות.

שמואל חיימוביץ': הרי הקראה בקול של כתוביות, זה שומעים.

שמואל חיימוביץ': מה יש להקריא?

ראובן ברון: לא, יש שגיאה בכיתוב.

ראובן ברון: הכוונה, הקראה של תרגום ולא של המקור.

שמואל חיימוביץ': לא, כי המהות של מה שאתה מדבר, זה לתאר את מה שרואים.

שמואל חיימוביץ': זה לא כיתוביות.

שמואל חיימוביץ': זה משהו אחר לגמרי.

ראובן ברון: אני מודה, יש פה שגיאה בניסוח.

שמואל חיימוביץ': אוקיי, סיימנו את הדיון במילא בזה.

אילן גילאון: אוקיי.

אייל לב-ארי: אנחנו ממשיכים בתקנה 62 בעמוד 12.

אייל לב-ארי: קיום אירועים בתקופת הביניים 62.

אייל לב-ארי: (א) בתקנה זו "תקופת הביניים" – תקופת הזמן שבין יום כניסתן לתוקף של תקנות אלו לבין אחד מאלו, לפי העניין: המועד שנקבע להשלמת ביצוע התאמות הנגישות לשירות, לפי תקנות אלה:

אייל לב-ארי: המועד שנקבע להשלמת ביצוע התאמות הנגישות למקום ציבורי קיים, למקום שאינו בניין או לאתר, לפי העניין.

אייל לב-ארי: בתקופת הביניים, לא יקיימו המפורטים להלן: אירוע חד פעמי במקום ציבורי שלא מתקיימות בו דרישות הנגישות המנויות בתקנת משנה (ג) רשות ציבורית, לרבות מוסד להשכלה גבוהה.

אייל לב-ארי: איגוד מקצועי שחברים בו 500 איש לפחות.

אייל לב-ארי: מי שמעסיק 500 עובדים לפחות.

פנינה בן-דוד: מה שבעצם התקנה הזאת או הסעיף הזה אומר, זה שבכלל אין זמן להיערכות.

פנינה בן-דוד: כי מה זה תקופת הביניים?

פנינה בן-דוד: מהרגע שהתקנות האלה נכנסות לתוקף, עד לרגע שלוח הזמנים מגיע לגבי כל הסעיפים בתקנות האלה.

פנינה בן-דוד: כשאני העליתי את זה לשולחן העגול, אז אמרו לי, בין כה וכה אנחנו מחייבים דברים נורא אלמנטאריים, כמו מה שכבר היה קיים בחוק התכנון והבניה מ-1972.

פנינה בן-דוד: זה באמת קיים כבר נגיד 30-40 שנה, שהיו צריכים לעשות את זה בחוק התכנון והבניה, ויש להניח שמרבית הבניינים, כבר יש להם את זה, או לפחות לפי החוק היו צריכים לעשות את זה, אבל אתם מכניסים כאן עוד רשימה גדולה של סעיפים, כמו תמלול, כמו אוזניות, כמו מערכת עזר לשמיעה או כמו נגישות לבמות וכו' וכו', כל מיני דברים שעד היום לא היו קיימים, שזה דברים חדשים שצריכים להיערך אליהם.

פנינה בן-דוד: אי אפשר להגיד, היום נכנסות התקנות, מחר כולם כבר ערוכים.

פנינה בן-דוד: אפילו המקומות ישיבה מיוחדים.

פנינה בן-דוד: נכון שזה לא הרבה, זה כסא כזה, אבל לקנות כיסאות, זה לוקח זמן.

צביה אדמון: פנינה, כל האמצעים האלה הם זמינים מיידית.

צביה אדמון: אנחנו לא דרשנו שום דבר שלא זמין.

ישראל אבן זהב: סעיף 62(ב)(3), מי שמעסיק 500 עובדים לפחות.

ישראל אבן זהב: היום חלק גדול מהחברות מעסיקות עובדים של חברות כוח אדם.

ישראל אבן זהב: מה קורה איתם?

ישראל אבן זהב: זה לא עובד של החברה.

ישראל אבן זהב: הוא יגיד, יש לו 1,000 איש, אבל זה לא שלי.

אילן גילאון: כן, אבל החברה מעסיקה.

אילן גילאון: יש אחראי מיניסטריאלי באופן משפטי.

אילן גילאון: יש מעסיק כאן.

צביה אדמון: לא, התשובה היא יותר פשוטה ויותר צינית.

צביה אדמון: מעסיק כזה לא יעשה אירוע לעובדים האלה.

אילן גילאון: זו לא תשובה מספיק טובה.

אייל לב-ארי: בסדר, אז צריך לחדד את זה.

אייל לב-ארי: בין אם מועסקים---, בין באמצעות כוח אדם.

אילן שפירא: צביה, שאלה.

אילן שפירא: למה יש את האבחנה הזו בסעיף ב', לאירוע חד פעמי?

אילן שפירא: יום הסטודנט אסור לעשות בתקופת הביניים, אבל להקרין 300 סרטים, מותר.

אילן שפירא: אם אני עושה אירוע רב פעמי, אם אני עושה 8 מסיבות סטודנטים, אז זה כן מותר, כי זה רב פעמי.

צביה אדמון: יש הגדרה של חד פעמי ורב פעמי בתחילת סעיף אירועים, וזה נדמה לי עד איקס פעמים.

אילן שפירא: למה חד פעמי את לא מרשה לקיים, ורב פעמי את כן מרשה לקיים?

צביה אדמון: אני מרשה לקיים אותם בכל מקרה.

אילן שפירא: חד פעמי רק בתנאי שהוא מותאם.

צביה אדמון: כן.

אילן שפירא: ורב פעמי, גם אם הוא לא מותאם.

צביה אדמון: הכוונה היא כאן לכנסים, לימי עיון, ימי כיף שנעשים לעובדים.

צביה אדמון: אין אירועים רב פעמיים בהקשר הזה.

צביה אדמון: הכוונה היא כאן לאירועים חד פעמיים.

צביה אדמון: אם אתה מדבר על ימי סטודנט, אוניברסיטה אחת ספציפית לא עושה 8 ימי סטודנט, יותר מ-15 פעמים בחודש אחד.

אילן שפירא: לא הבנת.

אילן שפירא: השאלה שלי, למה בחד פעמי אסור אם זה לא מותאם, וברב פעמי מותר אם זה לא מותאם?

שמואל חיימוביץ': האם ברב פעמי במספר מסוים של המקרים, זה צריך להיות נגיש?

צביה אדמון: לא, אין אירועים רב פעמיים בסעיף הזה.

צביה אדמון: כל מהותו של הסעיף הזה הוא לאירועים חד פעמיים, לא לאירועים רב פעמיים, כי זה לא קשור.

אילן גילאון: תסבירי מה הפרשנות של סעיף ג'.

צביה אדמון: ג' זה ההתאמות הנדרשות, על מי האחריות, מי המחויבים לפי הסעיף הזה.

אילן גילאון: אז איך זה מתיישב עם מה שפה הוא שאל?

צביה אדמון: אני מסבירה שכל המטרה של הסעיף הזה, להנגיש אירועים מסוימים שנערך לקהל מסוים בתקופת הביניים.

צביה אדמון: אנחנו לא מדברים כאן על הנגשה של כל האירועים החד פעמיים, הרב פעמיים, אלא אירועים כגון כנסים, כגון כנסים אקדמיים, שהם מעצם מהותם, נעשים פעם אחת.

צביה אדמון: הם לא נעשים יותר מ-15 פעמים בחודש.

צביה אדמון: זה הגדרה של רב פעמי.

צביה אדמון: או ימי כייף שנעשים לעובדים.

צביה אדמון: אני אסביר למה הכוונה, מאיפה בא כל הסעיף הזה.

צביה אדמון: יש לו היסטוריה.

צביה אדמון: הוא בא בעיקר מדרישה של חוקרים ואנשי מקצוע, שהם עם מוגבלות ונמנע מהם להשתתף בכנסים, באירועים שנעשים על ידי ההסתדרות הרפואית או אוניברסיטה.

צביה אדמון: רק לאחרונה, בדצמבר היה כנס באוניברסיטת תל אביב לגבי לימודי הגבל.

צביה אדמון: זו פעם ראשונה שהיה אירוע שהיה מונגש לחלוטין, ואני שמעתי את התגובות אחר כך של החוקרים.

צביה אדמון: חוקרת אחת חירשת שדיברה על איך סוף סוף ניתן לה הזדמנות גם להציג את הדברים שלה וגם לשמוע דברים שאומרים חוקרים אחרים שיש להם מוגבלות, וכמה הדבר הזה שינה לחלוטין את כל המעמד שלה ואת המצב שלה באירועים האלה, והדבר הזה נכון גם לגבי עובדים בחברות גדולות, שאנחנו לא רוצים שהם יצאו מהכלל ולא ישתתפו באירועים שניתנים לעובדים אחרים.

צביה אדמון: לכך הכוונה.

צביה אדמון: הסעיף הזה לא מדבר על אירועים רב פעמיים, על הקרנת סרט, של מישהו שמקרין סרט יותר מ-15 פעמים בחודש, כי זה לא סוג המאטריה שעליה אנחנו מדברים.

אילן גילאון: טוב, תודה.

נירית אהרון: אני קוראת את סעיף 62(א) ואת שתי החלופות, 1 ו-2, ואני לא כל כך מבינה,כי לדעתי יש כאן ערעור בין תקנות שמדברות על הנגישות הפיזית, לבין תקנות שמדברות על השירות, ואני לא יודעת על פי מה אנחנו אמורים לנהוג.

נירית אהרון: אני לא מבינה את זה.

צביה אדמון: אמרנו לפי המוקדם מבין השניים.

נירית אהרון: אז זה לא כתוב, זה נמחק.

נירית אהרון: היה כתוב לפי המאוחר מביניהם, ואני רואה שזה לא כתוב, ואני לא יודעת איך לנהוג.

צביה אדמון: לפי המאוחר יותר.

נירית אהרון: תודה.

פנינה בן-דוד: בנושא הזה, דווקא בגלל שזה אירועים כמו שאת אומרת, שחברות מסוימות עושות עבור העובדים שלהם, עבור קהל מסוים שהם מכירים, אז אולי רק במידה ויש בן אדם שצריך או תמלול, עם בקשה מיוחדת, ואז לעשות את זה, במיוחד שאנחנו מדברים על תקופת ביניים.

פנינה בן-דוד: למה לעשות את זה אם אף אחד מכל ה-500 איש בחברה לא צריך את זה?

פנינה בן-דוד: זה לא כתוב שלבקשת אדם.

פנינה בן-דוד: נניח שיש 1,000 איש בחברה ואף אחד לא צריך שום דבר מהדברים האלה.

צביה אדמון: זה צריך להיות לפי בקשת אדם בכל מקרה.

אילן גילאון: תודה.

אילן גילאון: לבקשת אדם.

אילן גילאון: אוקיי, אנחנו ממשיכים עכשיו ברצף עד סוף הסעיף.

אייל לב-ארי: ממשיכים ל- (ג).

אייל לב-ארי: במקום ציבורי שנערך בו אירוע של אחד מהמנויים בתקנת משנה (ב) יתקיימו כל אלה לפחות , בכפוף להוראות תקנות 57(3) ו- 57א.

אייל לב-ארי: נערך האירוע במקום ציבורי סגור.

אייל לב-ארי: המקום עומד בדרישות תקנות התכנון והבניה (בקשה להיתר, תנאיו ואגרות) תש"ל 1970 חלק ח', לעניין התאמות נגישות לנכים, לרבות נגישות לחדרי שירותים לנכים, והתנאים לקיום נגישות לדרכים שמחוץ לבניין הקיים ובתוכו.

אייל לב-ארי: אולם, היה המקום הציבורי פטור מביצוע התאמות נגישות לפי חלק ח' כאמור, יהיה החייב פטור מקיום האירוע בתנאים כאמור.

אייל לב-ארי: (2) נערך האירוע על גבי במה או משטח מוגבה, והקהל לוקח חלק בפעילות שעל הבמה, תינתן לאדם עם מוגבלות בניידות נגישות אל הבמה ועליה באמצעים כמפורט בת"י 1918 חלק 3.2 בסעיף 2.9.

אייל לב-ארי: אם משטח מוגבה והקהל לוקח חלק בפעילות שעל הבמה, זאת אומרת יכול להיות שבעצם מי שייקחו חלק בפעילות, לא יהיו רק אנשים עם מוגבלות בניידות, אלא גם אנשים עם מוגבלויות אחרות.

אייל לב-ארי: צריכה להיות כאן גם התייחסות אליהם.

צביה אדמון: זה בסעיפים הבאים.

שמואל חיימוביץ': לי יש הערה קטנה פה.

שמואל חיימוביץ': כשמפנים פה לתקן, מדובר במקום קיים.

שמואל חיימוביץ': התקן בעיקרו מבוסס על מקום חדש.

שמואל חיימוביץ': צריך לאפשר פה גם מקום לאמצעים נוספים שמאפשרים נגישות לבמה.

שמואל חיימוביץ': למשל, לאחרונה התקינו במה שאנחנו השתמשנו בה, את המעלון שמשמש בכלי רכב, וזה היה מצוין.

שמואל חיימוביץ': אם נפנה רק לתקן, זה ייפסל.

אייל לב-ארי: אז זה או לפי תקנות מקום קיים?

שמואל חיימוביץ': אני לא אומר לפי מה.

שמואל חיימוביץ': פתרון שמאפשר את הנגישות, בלי לפרט בדיוק באיזה דרך.

אילן גילאון: מקובל עלי.

גבריאלה עילם: סליחה, אבל יש פה עוד משהו.

גבריאלה עילם: בבניין חדש יש עוד תוספת לעלייה לבמה, שלא מופיעה בתקן.

גבריאלה עילם: מעקה כשיש רק מדרגה אחת או שתיים.

צביה אדמון: אבל אנחנו רואים כאן את תקופת הביניים.

צביה אדמון: אז לכן אנחנו לא נדרוש את כל הדרישות החדשות שיש במקום חדש.

גבריאלה עילם: אם עושים התאמה מיוחדת, אז זה ממש לא בעיה.

אילן גילאון: טוב.

אייל לב-ארי: באירוע שבו מושמע מידע קולי למשתתפים ושנעשה בו שימוש במערכת הגברה, מסופקת מערכת עזר לשמיעה, לפי תקנה 57(2)(א) או (ב) לפי העניין.

אייל לב-ארי: באירוע הנערך במקום ציבורי הכולל בעיקרו מידע קולי מילולי, מסופק תמלול פי תקנה 57(2)(ד).

אייל לב-ארי: נערך האירוע מעל במה בפני קהל במקום ציבורי פתוח, מסופק אזור ישיבה נגיש, כאמור בתקנה 57(5).

אייל לב-ארי: נערך האירוע מעל במה בפני קהל במקום ציבורי סגור, קיימים בו מקומות ישיבה מיוחדים לפי הוראות תקנות התכנון והבניה, חלק ח' בסעיף 8.23.

אייל לב-ארי: על אף האמור בתקנת משנה (ג), באירוע כאמור שמספר המשתתפים בו אינו עולה על 100 איש, יהיה החייב בביצוע התאמות נגישות לאירוע פטור מביצוע הוראות תקנת משנה (ג), אולם לבקשת אדם עם מוגבלות המשתתף באירוע, שהוגשה זמן סביר מראש ובתאום עימו, יספק החייב אחת או יותר מההתאמות כאמור לפי מוגבלותו של האדם ולפי העניין.

אילן גילאון: יש הערות?

שמואל חיימוביץ': אם אני רואה את הסעיף האחרון, אז הכוונה הייתה מראש להגיד, 500 איש ויותר, אין בקשת אדם.

שמואל חיימוביץ': עד 100, יש בקשת אדם.

צביה אדמון: אם ככה, אין טעם לפטור.

אילן גילאון: כל תקופת הביניים היא בעייתית מאוד.

צביה אדמון: נכון.

שמואל חיימוביץ': אז תקופת הביניים זה לבקשת אדם, ולכן לא צריך את הסעיף הזה.

אילן גילאון: אוקיי.

אילן גילאון: יש כמה השלמות קטנות.

אייל לב-ארי: יש לנו בעמוד 4.

אייל לב-ארי: השתנה הנוסח של פסקה ו.

אייל לב-ארי: ערכה רשות מקומית אירוע לקהל מזדמן במהלך חג או פסטיבל (כגון יום העצמאות), שבו לא מסופקים מושבים לקהל, תספק הרשות המקומית נגישות כאמור בתקנת משנה 57(2), אולם כלל האירוע מספר מופעים – תספק הרשות נגישות כאמור למופע מרכזי אחד לפחות במהלך החג או הפסטיבל.

אילן גילאון: אז מה שונה פה?

אייל לב-ארי: השתנה.

צביה אדמון: אנחנו רק ניסחנו את זה בצורה יותר ברורה.

אילן גילאון: אוקיי, הבנתי, בסדר.

אילן גילאון: תודה.

שמואל חיימוביץ': יש לי הערה קטנה.

שמואל חיימוביץ': קודם כתוב לבקשת אדם עם מוגבלות.

שמואל חיימוביץ': אני מבקש שיהיה ברור שעבור אדם עם מוגבלות.

שמואל חיימוביץ': יכול להיות מצב שמישהו מבקש התאמה עבורו, עובד עבור מישהו.

שמואל חיימוביץ': זה לא בקשה בשביל אותו אדם.

שמואל חיימוביץ': שלא יהיה מצב שיגידו, רק אם הוא יבקש, ניתן לו.

אילן גילאון: עבור אדם עם מוגבלות.

אייל לב-ארי: בפסקה 3(ד), בעמוד 4.

אייל לב-ארי: היא פורקה קצת.

אייל לב-ארי: כרגע זה יהיה (ד) מופע רחוב לקהל מזדמן, שבו לא מסופקים מושבים לקהל.

אייל לב-ארי: נערך אירוע לציבור מזדמן באתר כהגדרתו בתקנות הנגישות לאתר (כגון: אירוע לקירוב הציבור לערכי שמירת הטבע, הסביבה והמורשת) הכולל מספר מופעים בהם לא מסופקים לקהל מושבים, יספק החייב למופע מרכזי אחד לפחות ביום, מערכת עזר ניידת לשמיעה כאמור בתקנת משנה 57(2)(ב), הכוללת לכל הפחות 20 מקלטים אישיים כאשר שני שליש מהם מסוג אוזניות ושליש מסוג לולאת השראה.

נירית אהרון: רק הערה קטנה לגבי הטבלה, תיקון קטן לגבי הטבלה.

נירית אהרון: הטבלה מדברת על תפוסה ועל מושבים, וצריך רק לתקן אותה בהתאם.

נירית אהרון: כתוב למשל 3% לכל מושב.

צביה אדמון: התפוסה.

נירית אהרון: לא רואה שזה כתוב.

צביה אדמון: זה אמור להיות.

צביה אדמון: אנחנו דיברנו על כך.

אילן גילאון: תודה רבה לכולם.