ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 160, 2011-03-27 10:30

דני דנון: בוקר טוב לכולם, אנחנו פותחים ישיבה של ועדת העלייה, קליטה ותפוצות ברמת גן, בבית הספר בליך ברמת גן.

דני דנון: אני מודה לעיר העיר, למנהל.

דני דנון: כבר הייתי פה.

דני דנון: דרך אגב, אני בוגר בית הספר ולא תכננתי את הישיבה פה.

דני דנון: אני ראיתי את זה בסדר יום.

דני דנון: שאלתי את דנה, מה קרה בבליך?

דני דנון: היא אומרת לא, ככה העירייה, אדוני ראש העיר, ביקשה, ואני שמח לראות את האולם המשופץ.

דני דנון: אני זוכר שעוד היו פה בלטות שזזו, ואני מאוד שמח לראות תוצאות של בית הספר ושל העיר.

דני דנון: אנחנו דנים בנושא עלייה וקליטה, ואני שמח לראות פה כתלמיד, כבוגר, לראות תלמידים בחוץ.

דני דנון: יש לי בהחלט זיכרונות מאוד טובים מהאולם הזה ומהמקום הזה נקרא רמת גן ובית הספר בליך.

דני דנון: אני אשמח לפתוח, אבל אני הבנתי שיש הופעה מוזיקלית לפני שאנחנו מתחילים.

דני דנון: הופעה מוזיקלית.

דני דנון: כל הכבוד.

גיל פרג: לפני שנפתח, הבנתי שגיל, מנהל בית הספר, רוצה לפתוח.

גיל פרג: אחרי זה אנחנו נפתח את הדיון בנושא העירוני.

גיל פרג: אז ראשית, ברוכים הבאים.

גיל פרג: ממש שתי דקות על בית הספר למי שלא מכיר את בית הספר שלנו.

גיל פרג: אז בבית הספר בליך שנוסד בשנת 1959, חגגנו בשנה שעברה יובל להיווסדו, לומדים היום 1,871 תלמידים, ואפרופו ועדת קליטת עלייה, מתוכם 25 עולים שעלו בשנתיים-שלוש האחרונות למדינת ישראל.

גיל פרג: מחצית מן העולים מגיעים ממדינות המערב, אירופה המערבית וארצות הברית, ומחציתם ממדינות חבר העמים, אוקראינה, לטביה, אזרבייג'אן וממקומות נוספים.

גיל פרג: הם כמובן משולבים באופן מלא בתוך בית הספר וזוכים לכל התמיכה שהם צריכים, והם מצליחים יחד עם שאר חבריהם.

גיל פרג: בבית הספר מלמדים 200 מורים.

גיל פרג: בסך הכול ההישגים של בית הספר בכל השנים, לשמחתי הרבה גם בשנים האחרונות, הולכים ועולים בכל הפרמטרים.

גיל פרג: אני אציג אולי שניים-שלושה דברים.

גיל פרג: ראשית, הנושא של זכאות לבגרות.

גיל פרג: בשנים האחרונות בית הספר עולה מדי שנה באחוז אחד.

גיל פרג: אנחנו נמצאים כרגע למעלה מ-90% זכאות לבגרות, וחשוב להדגיש, וזאת גם נקודה חשובה, אני חושב דווקא לוועדה הזאת לשמוע.

גיל פרג: תוך אכיפה מוחלטת של ההנחיה של ראש העיר לאי-הנשרה.

גיל פרג: אנחנו בשנים האחרונות לא מנשירים תלמידים מבית הספר.

גיל פרג: למעשה אפס אחוזי הנשרה מבית הספר.

גיל פרג: כל תלמיד שנכנס, נשאר בבית הספר בכיתה ט' גם אם הוא מתקשה בלימודים.

גיל פרג: יסיים אצלנו את הלימודים, ועם התלמידים הללו אנחנו מצליחים להגיע ל-90% זכאות לבגרות ואף למעלה מכך.

גיל פרג: פתחנו את הנושא של חינוך מיוחד בשנים האחרונות בבית הספר.

גיל פרג: לצד העניין הזה, לצד ההישגים הלימודיים, חשוב לציין אני חושב גם את הנושא של ההישגים הערכיים וכל מה שקשור לאחוזי הגיוס הגבוהים מאוד של תלמידים מבית הספר גם לצה"ל בכלל, 100% גיוס למעשה, ואחוזים גבוהים מאוד לשירות איכותי ושירות קרבי, ומה שהתפרסם מאוד בשנתיים-שלוש האחרונות, על כך אנחנו גאים מאוד, שבית הספר הוא בין בתי הספר הבולטים ביותר בארץ מבחינת אחוז הבוגרים שיוצא לקצונה.

גיל פרג: אנחנו מדברים על ממוצע של 18% מהבוגרים שלנו שמגיעים לקצונה.

גיל פרג: זה נתון כמעט חסר תקדים, בוודאי בסדר גודל של בית ספר כמו שלנו.

גיל פרג: עוד נקודה אחרונה שקשורה לחינוך ובוגרים, זה הנושא של היציאה לשנת שירות.

גיל פרג: אחד מהדברים שבית הספר עוסק בו מאוד מאוד וחזק, זה הקשר עם תנועות הנוער.

גיל פרג: בזכות זה אנחנו רואים מגמה חדשה בבליך בשנים האחרונות.

גיל פרג: כיום 40-50 תלמידים מדי שנה יוצאים לשנת שירות, וזה דבר שהוא לא מובן מאליו, בעיקר כשחושבים על האוכלוסיה שממנה הם באים.

דני דנון: דרך תנועות הנוער הם יוצאים?

גיל פרג: דרך תנועות הנוער, בעיקר דרך תנועת הצופים.

גיל פרג: זה דבר שאנחנו מאוד מעודדים אותו.

גיל פרג: כמובן שצריך לציין במילה אחת את הנושא של התרומה העירונית לכל מה שקורה בבית הספר.

גיל פרג: חבר הכנסת דנון הזכיר את ההשקעה בתשתיות, וכל מי שמכיר איך האולם הזה היה נראה לפני חצי שנה, מבין היטב על איזה סדר גודל של השקעה, והדבר הזה נעשה כמובן בכל בתי הספר בעיר, אבל בבית הספר שלנו מרגישים תמיכה בסכומים אדירים, בתשתיות, אבל לא רק בתשתיות, אלא גם בשעות תגבור.

גיל פרג: לשמחתי הרבה אנחנו לא נדרשים לגבות שעות תל"ן, כפי שזה מכונה בהרבה מקומות אחרים, מההורים.

גיל פרג: ההורים לא משלמים כאן על תוספת שעות, ויחד עם זאת אנחנו יכולים לקיים כאן מסגרת לימודים עם כיתות מצומצמות ומתוגברות, בזכות מאות שעות שהעיר מקצה לבית הספר שלנו.

גיל פרג: זהו, אנחנו מאוד שמחים שאתם איתנו, ושמחים במיוחד לאחר את הבוגר שלנו.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אדוני ראש העיר, בבקשה.

צבי בר: אני אעשה את זה קצר, ואני אומר גם לך, ברוך הבא.

צבי בר: אני רוצה להציג את החבורה שכאן, מימין לשמאל.

צבי בר: ליאורה, שהיא מתעסקת בלהקות.

צבי בר: יש פה להקה שצריכים לטפח אותה.

צבי בר: צריכים לשלוח אותם למוסקווה ולכנסת.

צבי בר: הם שרים גם אידיש, גם רוסית וגם עברית, וראיתם את האינטגרציה על הבמה.

צבי בר: --- סגן ראש העיר, רונית, יו"ר ועד ההורים.

צבי בר: ליאורה הייתה ועד הורים.

צבי בר: נודלמן, הוא אבי רעיונות פוריים בעיר.

צבי בר: למשל, יש לנו בית ספר לאדריכלות מכיתה א'.

צבי בר: זה רעיון שהעתקנו אותו מפל זה ברוסיה, וזה רץ, שלא לדבר, תשמע מאלכס סקירה, שזה נבע מההתעקשות של נודלמן.

צבי בר: לא הכול אנחנו יודעים.

צבי בר: יש הרבה דברים שבאים מלמטה.

צבי בר: כמובן ראש האגף ומירה וגיל שעושה כאן דברים מדהימים בבית הספר.

צבי בר: זה רק פן קטן, מה שאתה רואה כאן, במקום המדהים הזה.

צבי בר: אני רוצה לומר לגבי העלייה.

צבי בר: יש לנו כ-13,000 איש.

צבי בר: הם שינו את פני העיר.

צבי בר: להם, אם מבינים שהם עזבו מולדת, של נהרות ויערות ומקומות, והשאלה מה הם קיבלו כאן במדינת ישראל, את השלב הזה אנחנו עוברים, וכרגע עובדים על אינטגרציה, ואתה תראה בסקירה שאני לא רוצה לגזול מזמנם של אחרים, יכול להיות שאפשר חלק גדול כמובן להעתיק.

דני דנון: אנחנו נראה את הסקירה.

דני דנון: אלכס, בקשה.

אלכס שמידט: בוקר טוב לכולם.

אלכס שמידט: שמי אלכס שמידט, אני מנהל היחידה לטיפול בתלמידים עולים ובני עולים.

אלכס שמידט: תיכף אני אציג לכם את היחידה, אבל כמה מילים אולי גם על עצמי.

אלכס שמידט: כמה מילים על עצמי.

אלכס שמידט: אני עליתי לארץ בשנת 97' במסגרת פרוייקט נעל"ה, נוער עולה לפני הורים, לקיבוץ יקום, איפה שגדלתי.

אלכס שמידט: סיימתי בית ספר, התגייסתי לצבא, שירתתי כלוחם בחיל הים, לימודים.

אלכס שמידט: אני התחלתי לעבוד בשנת 2005 במועדון נוער, מועדון מוגדר לגילאים 14-18, לנוער בסיכון.

אלכס שמידט: רובם עלו לארץ כבר לפני 20 שנה.

אלכס שמידט: היו גם חבר'ה שהם ממש היו עולים חדשים וטריים.

אלכס שמידט: מה שהיה משותף לכולם,אי השתלבותם מבחינה חברתית ולימודית בקבוצת השנים שלהם.

אלכס שמידט: עבדנו איתם קשה, אבל מה שראינו ולמדנו, שבמסגרת מוקנית, טובה, שמטפלת ולומדת על אותם עולים ויכולה לקדם אותם, היא בעצם זאת שיכולה לעשות עבורם דברים טובים, ואנחנו ראינו שרובם התגייסו לצבא וממשיכים היום כאן בעיר, אחרי שהם השתחררו.

אלכס שמידט: אנחנו עכשיו נעבור בעצם למצגת.

אלכס שמידט: אנחנו נתחיל עם סרטון, ממש 40 שניות, להראות לכם את הפעילות, ואז את המצגת.

אלכס שמידט: מוקרן סרטון.

אלכס שמידט: אנחנו בעצם נתחיל במצגת.

אלכס שמידט: היחידה נקראת היחידה לטיפול בתלמידים עולים ובני עולים, וגם חשוב גם המושגים שיש בתוך ההגדרה.

אלכס שמידט: תלמידים עולים ותלמידים שלא נולדו בארץ, ובני עולים, תלמידים שנולדו להורים עולים, אבל ממשיכים---- להשתלב מבחינה חברתית ולימודית.

אלכס שמידט: אנחנו נתחיל באמת עם השקף הבא, עם הסקירה שקיימת----, חלקם עולים לפי ארצות המוצא.

אלכס שמידט: כמו שגם ראש העיר הזכיר, יש לנו---- עולים, זה כמעט 11% מאוכלוסיית העיר, והחלוקה שלהם היא מברית המועצות לשעבר, כמעט 14 אלף, כשמתוכם יש חלוקה, 634 יוצאי קווקז ו-1,293 יוצאי בוכרה.

אלכס שמידט: כל היתר, אתם גם רואים, יש לנו צרפתים, ארצות הברית, ארגנטינה ואחרים.

אלכס שמידט: זה החלוקה שלנו.

אלכס שמידט: שקף הבא, בעצם התפלגות התושבים עולים לפי הגילאים.

אלכס שמידט: כאן אנחנו נתעכב טיפה.

אלכס שמידט: כמו שאתם רואים, יש לנו ילדים ונוער, שזה ביחד קרוב ל-1,000 צעירים.

אלכס שמידט: בעיר רמת גן יש קרוב ל-4,000.

אלכס שמידט: בוגרים וקשישים, זה כמו שאתם רואים, ביחד 12,000 תושבים.

אלכס שמידט: יש לנו ממש הרבה צעירים.

אלכס שמידט: שקף הבא.

אלכס שמידט: בעצם היחידה הוקמה כדי לטפל בתלמידים עולים ובני עולים, והדבר היפה שקרה בעצם בעיר רמת גן, וגם גיל באמת הזכיר, שכל מסגרת שבהם יש תלמידים עולים, גני ילדים, בתי ספר יסודי ותיכונים, יש נציג בתוך בית הספר שיודע מה מצבם של העולים.

אלכס שמידט: הוא יודע מבחינת הלימודים, מבחינה חברתית.

אלכס שמידט: גם מטפל במשפחות.

אלכס שמידט: יש גם תמיכה מטעם בית ספר.

אלכס שמידט: יש עובד שהוא עובד טיפולי חינוכי, שתומך באותם הורים, ילדים וצוות חינוכי בתוך בית הספר, להתקדם ולהגיע להישגים גבוהים.

אלכס שמידט: החלוקה, אתם רואים, גני ילדים.

אלכס שמידט: היחידה מטפלת ברצף.

אלכס שמידט: אנחנו רואים את התלמיד כשהוא נכנס למערכת החינוך בעיר רמת גן בגיל 3 והוא מסיים בגיל 18.

אלכס שמידט: אנחנו רואים אותו בעצם ברצף, שהוא מתחיל מגני ילדים.

אלכס שמידט: יש לנו ב-26 גנים עירוניים-----, בתי ספר יסודיים, 650 תלמידים.

אלכס שמידט: בבתי ספר על יסודיים, 340.

אלכס שמידט: בעצם אנחנו רואים את הרצף של התלמידים וגם רואים את המשפחות.

אלכס שמידט: הכי חשוב המשפחות, שלא תמיד, למרות שאני כבר 20 שנה בארץ, לא תמיד יודעים מה המצב שלהם, איך הם צריכים להתנהל מול המסגרות, ואנחנו בעצם אלה שעוזרים ותומכים בהם.

אלכס שמידט: שקף הבא.

אלכס שמידט: זה המטרה של יצירת התנאים להתאקלמות מיטבית מגן הילדים ועד התיכון.

אלכס שמידט: אני אעבור קצת במהירות על היעדים, ואנחנו נתעכב בתוכניות.

אלכס שמידט: בעצם אנחנו עומדים בכל היעדים.

אלכס שמידט: אז צמצום פערים בחינוך בגיל הרך.

אלכס שמידט: יש לכם כאן באולם חוברת, שבחוברת אתם רואים את כל הדברים שאני אומר לכם, יותר בהרחבה.

אלכס שמידט: הנשירה היא כבר מתחילה בגיל מאוד מאוד צעיר.

אלכס שמידט: אנחנו רואים את זה כבר בגיל הרך.

אלכס שמידט: יש נשירה.

אלכס שמידט: אחוז הילדים עולים הוא יותר גדול מאחוז החבר'ה שנולדו בארץ---- מבחינת---- בתוך המסגרות.

אלכס שמידט: אז יש גם----- לגישה באינטרנט.

אלכס שמידט: יש אתר שפועל בשלוש שפות והוא תמיד מעדכן את האוכלוסיה.

אלכס שמידט: טיפול וייעוץ למשפחות.

אלכס שמידט: בעצם יש לנו צוות מקצועי, שיש תחום טיפולי, חוג חברתי, שהוא מאוד חשוב למשפחות.

אלכס שמידט: יש להן כתובת, הם יכולים להגיע ולהתייעץ בכל נושא.

אלכס שמידט: סיוע בלימודי שפה העברית בבתי ספר, מעונות הילדים, בשעות הבוקר.

אלכס שמידט: כאן אני ממש אתעכב.

אלכס שמידט: בעצם מדובר על זה שתלמידים עולים, אחרי שהם עולים לארץ, יש להם רק שנה שהם מקבלים תמיכה ממשרד החינוך, ואנחנו יודעים שבשנה הזאת הם מקבלים לא רק בשעות, ובעצם השעות האלה לא ממש מספיקות להם להשתלב.

אלכס שמידט: אנחנו יודעים שלקרוא שפה צריך 5 שנים לפחות.

אלכס שמידט: אז כאן עיריית רמת גן יזמה פרוייקט שהוא נקרא טיפול לימודי מגן הילדים עד בתי ספר תיכוניים.

אלכס שמידט: מטעם היחידה עובדים 20 מורים שעוברים הכשרות----, בשפה שנייה ובעוד תחומים רבים, בהם בעצם עושים תגבורים גם לבני עולים.

אלכס שמידט: אנחנו לא נותנים תגבורים לתלמידים עולים.

אלכס שמידט: תלמידים עולים בשנה הראשונה, הם מקבלים ממשרד החינוך.

אלכס שמידט: אנחנו בעצם עוד נותנים עזרה לאותם תלמידים שהם כבר שנה שנייה, שלישית, רביעית ואפילו נולדו בארץ.

אלכס שמידט: כאן הזכירו בעצם תנועות נוער.

אלכס שמידט: התלמידים ברמה ארצית, התלמידים עולים לא באים לתנועות נוער.

אלכס שמידט: גם ברמת גן אנחנו יודעים על זה אני בהמשך אפרט מה אנחנו עושים כדי להביא את התלמידים עולים ובני עולים לתנועות נוער.

אלכס שמידט: כאן ברמת גן אנחנו יודעים על זה, ואנחנו רוצים להביא אותם.

אלכס שמידט: אני בהמשך אפרט מה אנחנו עושים כדי להביא את התלמידים עולים ובני עולים לתנועות נוער.

אלכס שמידט: כמו שאתם רואים, אנחנו מתחילים עם פעילויות מרכזיות של היחידה.

אלכס שמידט: מתחילת השנה אנחנו פתחנו---.

אלכס שמידט: בעצם אותן משפחות שהן באו אלינו או שאנחנו באים אליהן הביתה אם יש צורך, מנהלים איתם שיחות בכל מה שנדרש.

אלכס שמידט: מדברים על מצב הלימודים, על כל הדברים.

אלכס שמידט: בעצם למשפחות יש כתובת וצוות מקצועי שנותן להן מענה.

אלכס שמידט: הצוות מורכב מאנשי הוראה, טיפול וחינוך, שזה שלושה דברים שמשלבים את כל הפעילות.

אלכס שמידט: יש לנו עשרים מורים שהם באים יום יום ונותנים תמיכה לאותם תלמידים.

אלכס שמידט: חשוב להגיד גם, יש מעקב אחרי הפרויקטים האלה וגם על הפרוייקט הזה במיוחד יושבים עם צוות בית ספר ביחד עם המורה ועם נציגי היחידה, ומסתכלים על כל ילד, איך הוא מתקדם.

אלכס שמידט: נגיד אפילו בבית ספר יש תלמיד אחד, אז הוא מקבל את התמיכה.

אלכס שמידט: אנחנו לא מסתכלים על כמות, מסתכלים ממש על איכות.

אלכס שמידט: הפעלת מרכזי למידה ואולפנים ללימודים.

אלכס שמידט: הפרוייקט הוא בשיתוף עם המשרד לקליטת עלייה, שני מרכזים, ואנחנו לאחרונה פתחנו את המרכז השלישי.

אלכס שמידט: כל מרכז הוא גם מאוד ייחודי, הוא נותן מענה ל-95 תלמידים עולים ובני עולים.

אלכס שמידט: נגיד אנחנו מדברים על ויצמן, על בית ספר ויצמן שנמצא בשכונת קריניצי, והוא נותן מענה לאותם תלמידים ולעולים שגרים במעונות של תל השומר, אז אותם ילדים מקבלים תמיכה לימודית ותמיכה חברתית.

אלכס שמידט: תמיכה חברתית הם מקבלים מתנועת נוער צופים שיושבים בתוך השכונה ומפעילים את הפרויקטים החברתיים.

אלכס שמידט: גם כמובן יש גם מתנדבים מתוך השכונה.

אלכס שמידט: אז כאן אנחנו ממש נוגעים בעניין של שילוב תלמידים עולים בתנועות הנוער.

אלכס שמידט: שני מרכזים נוספים, מרכז בבית ספר ויצמן.

אלכס שמידט: הוא פועל בשיתוף עם תיכונים, בעצם שני תיכונים---- ובית ספר אורט----, שמשם באים כל המתנדבים, תלמידים ומחויבות אישית גם במסגרת קהילתית, ונותנים את התמיכה לתלמידים.

אלכס שמידט: בית ספר---.

אלכס שמידט: הוא בכלל משהו מאוד מעניין וחשוב, ששם נמצאים תלמידים חדשים, ממש חדשים, עד שנה בארץ, וגם מקבלים תמיכה.

אלכס שמידט: זה בעצם מרכז הלמידה של--- משרד לקליטת עלייה.

אלכס שמידט: חוג בעברית ואומנות לגיל הרך.

אלכס שמידט: זה בעצם פיילוט.

אלכס שמידט: בטח אתם מכירים את הבעיה של הילדים בגיל הרך.

אלכס שמידט: הם יושבים עד גיל 5-6 עם סבא וסבתא, ואחרי זה כשהם מגיעים למערכת החינוך שלנו, הם לא כל כך יודעים עברית, ואנחנו צריכים לעזור להם לסגור פערים, ובעצם אנחנו יזמנו פיילוט השנה, חוג עברית ואומנות במוזיאון לאומנות ברמת גן, שהוא 45 דקות לומדים עברית ו-45 דקות מציירים, או כל מה שקשור לאומנות.

אלכס שמידט: אנחנו רואים הצלחה, שילדים בעצם במהלך השנה מצליחים לסגור פער.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לפני שאני פותח את הדיון, אדוני ראש העיר, המספרים מראים שבאמת העולים שנמצאים פה, מטופלים.

דני דנון: העיר חזקה, העיר עשירה.

דני דנון: באמת יש לכם יכולות, יחסית, הכול יחסית.

דני דנון: יש להם יכולות.

דני דנון: הבעיה שלי, שמבחינת קליטת עלייה, המספרים מאוד נמוכים בשנים האחרונות.

דני דנון: זאת אומרת, יש בעיר היום כמו שציינתם, 16 אלף עולים, מתוכם 13 אלף עולים מחבר העמים.

דני דנון: כשאנחנו מסתכלים על שנת 2010, הגיעו כ-180 עולים.

דני דנון: הסיבה העיקרית זה הדיור.

דני דנון: ברגע שהעיר היא יקרה, אז עולים חדשים לא יכולים לשכור דירות ולא לרכוש דירות, ואז בעצם אנחנו רואים שהעולים מתבגרים לפי הנתונים שהראיתם.

דני דנון: השאלה שלי, אם אתם חושבים על כך מבחינת בניה לזוגות צעירים/עולים חדשים, איך לאפשר לעולים, ואני בטוח שיש הרבה עולים מחבר העמים בעיקר שרוצים לבוא לעיר רמת גן, לאפשר זאת.

דני דנון: כי אם לא, מה שנראה בשנים הקרובות, אנחנו נראה את אוכלוסיית העולים מתבגרת, מתבגרת, ומבחינת קליטת עלייה, אני זוכר שגדלתי בסן מרטין 17, פה למטה, אז כולם היו עולים חדשים, מכל העולם.

דני דנון: אנחנו נראה שבפועל רמת גן לא תוכל לקלוט עלייה בגלל מחירי הדיור.

צבי בר: ראשית, בוגרי צבא שהם גם ילידי הארץ, גם לא מוצאים את מקומם במרכז, לא פה, והולכים לפריפריה.

צבי בר: בעיר יש את הסדר גודל של הגודל שלה, בתנאים האלה היא עושה את מה שהיא יכולה לעשות.

צבי בר: אין תוכנית לזוגות צעירים כפי שאין בכל מחוז מרכז.

צבי בר: זה נושא שלכם בכנסת, לקבל החלטות.

צבי בר: למשל, אתן לך דוגמא.

צבי בר: העברנו החלטה ברמת עמידר, שאנחנו פתרנו את התושבים מהיטלי השבחה, ויש שם אלפי יח"ד שאפשר עד , פטור מהיטלי השבחה ואגרות.

צבי בר: אבל הם לא רצים, כי הם השכירו את זה לסטודנטים מבר אילן, כך שיש לעיר את הנתונים שלה, את המגבלות שלה.

צבי בר: אנחנו נמצאים כרגע עם עוד 3,000 יח"ד באזור תל השומר.

צבי בר: קיבלנו את ההרשאה ממשרד השיכון, ואנחנו מובילים.

צבי בר: אנחנו העיר היחידה במחוז פה, שמאשרת דירות קטנות של 3 חדרים ו-2.5, וזה גם כך.

צבי בר: אני מקווה שזה ימשיך הלאה.

צבי בר: מאחד לשני, יש משפחות שקולטות עלייה, גרים באותה דירה.

צבי בר: הם פשוט משנים את האזורים בתוך העיר.

צבי בר: אני לא רואה הגירה החוצה.

צבי בר: מה שאתה שאלת הוא טוב לכל בני הנוער במדינת ישראל.

צבי בר: כל הבוגרים וזוג צעיר שמתחתן, שזה לא פשוט.

צבי בר: בהחלט לא פשוט.

צבי בר: אני הייתי ביום רביעי בלוד, אורח עם מאיר ניצן.

צבי בר: יש שם אפשרויות אדירות, וזה הולך להיות העיר העתידית.

צבי בר: אין שם פשיעה כמו שמספרים, ויש שם קרקעות ואפשר שם לשאת תשובה לאוכלוסיה שנמצאת כאן באזור של תל אביב.

צבי בר: אבל ככה העיר די סגורה.

צבי בר: גם אנחנו, גם גבעתיים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: מר ישראל זינגר, בקשה.

ישראל זינגר: לעומת התקופה שאני עליתי ארצה, אז לא התחשבו בעולים החדשים של שנות ה-60.

ישראל זינגר: אין ספק שנעשית עבודה רבה מאוד בשנים האחרונות.

ישראל זינגר: ישנו תחום אחד שלא הוזכר.

ישראל זינגר: מעט מדי חבר'ה צעירים ובני נוער משולבים בתנועות הנוער.

ישראל זינגר: צריך לתת את הדעת על כך, ללא ספק.

דני דנון: תודה.

דני דנון: בקשה.

משה בודאגה: כל העולים החדשים, כל הנוער, חלקם משולבים בתנועות הנוער וחלקם, יש לנו מועדונים.

משה בודאגה: אלכס דיבר קודם על המועדונים.

משה בודאגה: אין מצב שנער או נערה, עולה חדש, אין לו מסגרת.

משה בודאגה: הם פעילים סביב מסגרות, אם זה תנועות נוער ואם זה מועדונים ואם זה חוגים, ואם זה מועדוני ספורט.

משה בודאגה: הם פעילים.

משה בודאגה: אנחנו גם דואגים להם.

משה בודאגה: אם צריך לממן את זה, אנחנו מממנים את זה.

דני דנון: אני יודע שבצופים היה ביקורת בעבר, שמאוד יקר.

דוד בנימין: אצלנו אין מצב שנער שרוצה להגיע לתנועת נוער, בוודאי עולה חדש, שלא ממומן.

דוד בנימין: הוא יקבל את כל המימון מהעירייה.

דוד בנימין: העירייה מממנת בעיקר לצופים, כי הם יותר פעילים, אבל גם תנועות נוער אחרות, ובצורה מאוד משמעותית אנחנו מממנים את הפעילות.

דוד בנימין: רק בשנים האחרונות פתחנו עוד שני שבטים, אחד באזור עלית ואחד באזור שקמה, והמקומות האלה, אנחנו בהחלט נותנים להם סיוע, כדי שלא יווצר מצב שבן נוער או נערה, לא משנה, אני אומר עוד פעם, נתת את הדוגמא של צופי רעים, שזה קריית קריניצי, שזה שכונה לכאורה יוקרתית, אבל יש שם אזור של ילדים שההורים שלהם עובדים בבית החולים או במקומות כאלה, והם מקבלים גם בבית הספר, גם בתנועת הנוער את הסיוע, כמו שהוא אמר, ללא תשלום.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת טיבייב, בקשה.

רוברט טיבייב: כמה מילים, אדוני ראש העיר.

רוברט טיבייב: אני ממש רוצה לשבח.

רוברט טיבייב: בדרך כלל ועדות של כנסת באים למקומות שיש בעיה.

רוברט טיבייב: לא יודע מה הטעם היה להגיע לפה.

צבי בר: תראה, אני רוצה להסביר לך.

צבי בר: רמת עמידר ושקמה בשבילי, זה פי 2 מבית שאן, ופתרנו את הבעיות.

צבי בר: זאת אומרת, אפשר לפתור את הבעיות בכל מקום.

רוברט טיבייב: בכל מקרה אני רוצה להתייחס לכמה נתונים.

רוברט טיבייב: לפני כשנה הייתי פה בביקור פתע, בקיץ, באחד מבתי הספר, אבל ראיתי ממש פעילות נפלאה של אולפנים, לילדים ולהורים.

רוברט טיבייב: יש לי שתי שאלות.

רוברט טיבייב: כמה עולים נמצאים בטיפול של הרווחה?

צבי בר: היום הם בשביתה, אז יש לנו נתונים בנייר.

דני דנון: אז תיכף הם ימצאו את הנתון.

דני דנון: מה השאלה השנייה?

רוברט טיבייב: אם יש בעיה של אזורי רישום במסגרת מערכת החינוך לעולים?

משה בודאגה: לא, אין לנו בעיה.

משה בודאגה: אנחנו דרך אגב , העיר הכי מוכנה לפתיחת אזורי הרישום.

משה בודאגה: יש ייחודיות בבתי הספר היסודיים.

משה בודאגה: כל בית ספר, יש לו את האזור שלו.

משה בודאגה: הייחודיות תאפשר לנו בעתיד הקרוב לפתוח את אזורי הרישום.

משה בודאגה: כבר היום יש לנו בתי ספר שאנחנו משחררים.

משה בודאגה: לדוגמא, בחינוך הממלכתי-דתי יש לנו 4 בתי ספר בעיר, אחד בנים ואחד בנות ואחד שכבר גידל בנים ובנות, ועוד בית ספר מעורב בנים-בנות באותה שכבה.

משה בודאגה: כל אחד יכול להירשם לאן שהוא רוצה בעיר.

משה בודאגה: לא רק זה, הוא מקבל הסעות.

משה בודאגה: לגבי ממלכתי, אנחנו מתחילים לפתוח.

משה בודאגה: יש לנו כאן בתי ספר שהם על אזוריים, ויש לנו תוכנית לפתוח שלושה, ארבעה בתי ספר באזורים מסוימים, כך יוכלו לנוע בין האזורים.

משה בודאגה: זה כבר בדרך.

משה בודאגה: אנחנו נכנסים כנראה לפיילוט הזה, ואני חושב שאנחנו מבחינת מדינת ישראל, אנחנו הכי מוכנים בעניין הזה, כי אנחנו כבר 6-7 שנים מכינים את מוסדות החינוך שלנו, שיהיו ברמה שווה פחות או יותר כדי שלא יהיה מצב שבמקום אחד נצטרך לבנות מגדל של כיתות, במקום שני לסגור את זה.

משה בודאגה: בתיכונים הסיפור הוא אחר.

משה בודאגה: בתיכונים יש לנו שני בתי ספר שמחלקים את העיר לשניים, בליך ואוהל שם, בתי ספר גדולים.

משה בודאגה: בליך בדרום, אוהל שם בצפון.

משה בודאגה: לאחר מכן יש לנו עוד 7 בתי ספר שמתוכם יש לנו 3 דתיים, והם מחלקים את כל האוכלוסיה.

משה בודאגה: אין מצב שתלמיד רוצה להגיע למקום מסוים ושלא יגיע.

משה בודאגה: כמובן אנחנו גם מתאימים לו את בית הספר.

רוברט טיבייב: מטבע הדברים הילדים של העולים בדרך כלל, חלילה וחס, לא רוצה לפגוע באף אחד, הם מחפשים חינוך טוב.

רוברט טיבייב: אז במקומות מסוימים כמו שאמרתי מטבע הדברים, העולים מחפשים בית ספר זה או אחר, ספציפי, אז נוצרת איזה שהיא בעיה.

רוברט טיבייב: גם באופקים יש אותה בעיה.

דני דנון: לגבי נושא הרווחה, הצלחתם למצוא?

דוד בנימין: כן, כן בהחלט.

דוד בנימין: קודם כל יש את זה בחוברת שמצורפת לכולכם, אבל ברמת המספרים, עולים שהם חמש שנים בארץ, יש 118 עולים שמטופלים על ידי אגף הרווחה.

דוד בנימין: כאלה שהם ותיקים יותר, 10 שנים, 326.

דוד בנימין: 20 שנה ויותר-1,359.

דוד בנימין: צריך לזכור שהם מחולקים בכל שכבות הגיל.

דוד בנימין: עיקר זה קשישים.

דוד בנימין: כ-600 הם קשישים שאנחנו מטפלים בהם, ויש בעיר 46 מועדוני גמלאים בכל רחבי העיר, חלקם הם מועדונים שממש מיוחדים לאוכלוסיות כמו וטרנים או מקומות כאלה, שממש יש להם את הפעילויות הייחודיות שלהם.

דוד בנימין: אבל הם גם מחולקים בכל מיני נושאים.

דוד בנימין: חלקם נכים, חלקם צעירים.

דוד בנימין: יש גם מועדונים גם לארגנטינאים.

דוד בנימין: אנחנו כאן נותנים לכל גווני האוכלוסיה.

דוד בנימין: אני רוצה להציג עוד נושא בהמשך לדברים שדיבר מנהל אגף החינוך, על פרוייקט ייחודי שהעיר רמת גן יזמה לפני כשמונה שנים, זה הנושא של המרכזים לגיל הרך.

דוד בנימין: אחת הבעיות הכי גדולות, זה שילדים מגיעים לבתי הספר עם חסכים התפתחותיים, ואנחנו עשינו מחקר לפני כעשר שנים, והתוצאות של המחקר הובאו לידיעתו של ראש העיר, ואנחנו בדקנו עניינית בשכונה ספציפית ברמת שקמה, ששם הייתה אוכלוסיה יותר גדולה, שילדים, היו להם בעיות של חסכים התפתחותיים.

דוד בנימין: יזמנו מרכז לגיל הרך, שהוא בעצם מאגם את כל המשאבים של חינוך, בריאות ורווחה, שכל הגורמים האלה יחד בודקים עם רופאה התפתחותית ילד ילד ובעצם תחת שולחן אחד דנים באותם ילדים שזקוקים לעזרה.

דוד בנימין: אחד הדברים שאנחנו מצאנו, זה שילדים שמגיעים לגן הילדים, כמו שכאן הציג אלכס קודם, מגיעים עם חוסר ידיעה בשפה העברית.

דוד בנימין: בגנים האלה יש לימודים.

צבי בר: בגיל 3 לא יודעים עברית, כי הבבושקה שומרת והאמא הולכת לעבוד, ואז יש להם בעיה.

דוד בנימין: הילדים האלה מגיעים אל גן הילדים.

דוד בנימין: אם הם לא ילמדו את השפה, הם יגיעו לבית הספר והם יהיו עוד פעם בבעיה מול התלמידים האחרים, לכן הם לומדים בגן הילדים עברית.

דוד בנימין: למזלנו הטוב, הלימודים ה אישיים האלה והלימודים הקבוצתיים האלה, גורמים לכך שהילדים האלה בגן הילדים מדביקים את הפערים, אפילו גוברים על האוכלוסיה הישראלית בחלקה, ולכן הילדים מגיעים ללא חסכים התפתחותיים לבית הספר.

דוד בנימין: התחלנו את זה ברמת שקמה וההצלחה יוצאת מן הכלל, ולכן לפני כשנה אנחנו פתחנו גם ברמת עמידר מרכז נוסף, והמרכז הבא שאנחנו רוצים, זה במרכז העיר.

דוד בנימין: אנחנו מאמינים שבדרך הזו אנחנו גורמים לילדים בכלל ולילדי עולים בפרט, להגיע עם מינימום חסכים התפתחותיים לבית הספר, ולאפשר להם עם היכולות האישיות שלהם והמשפחתיות שלהם, להגיע להישגים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת כרמל שאמה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה על רשות הדיבור.

כרמל שאמה-הכהן: אני באמת מברך את ועדת העלייה והקליטה על עריכת ישיבה בעיר רמת גן, עיר הולדתי ומגוריי, שזכיתי להיות בה חבר מועצת עיר כ-6 שנים, וזה לא סוד שאני הייתי--- הביקורת והיו לי ביקורות גם לגבי ה---, אבל בתחום החינוך, רווחה, טיפול באנשים, זה להצדיע לעיריית רמת גן.

כרמל שאמה-הכהן: רמה של העיר פה, אני גם שומע מאנשים ברחוב, מהתושבים, זה גם הרשמים שמתקבלים במסדרונות הכנסת ובממשלה לגבי התפקוד של עיריית רמת גן.

כרמל שאמה-הכהן: באמת יישר כוח לכל מי שלוקח ונותן כתף למאמץ הזה.

כרמל שאמה-הכהן: באמת יישר כוח.

כרמל שאמה-הכהן: מאחר והכול יחסי בחיים, אדוני היו"ר, לגבי העניין של דיור.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא מצפה מעיריית אור יהודה לתת לעולים או לאוכלוסיות חלשות כמו צעירים משוחררי צבא, מה שעיריית רמת גן או עירייה חזקה יכולה לתת.

כרמל שאמה-הכהן: ההיפך.

כרמל שאמה-הכהן: במאמץ הלאומי של קליטת עלייה ושילוב העולים בתוך החברה הישראלית, ואוכלוסיות אחרות שצריכות את הסיוע, יש מקום ללכת צעד אחד קדימה, ואני חושב שהיום בוועדת שרים לחקיקה אדוני היו"ר, יש הצעת חוק פרטית כמדומני, שמדברת על עולים ניצולי שואה שרשויות מקומיות יוכלו לבנות בקרקעות ציבוריות, קרקעות חומות שמיועדות למבני ציבור, מקומות לדיור לעולים.

כרמל שאמה-הכהן: אפשר לקרוא לזה קורת גג, וזה דבר שהיה אסור עד היום.

כרמל שאמה-הכהן: אני מקווה שוועדת שרים לחקיקה תאשר את זה, ובכלל עיריות חזקות יכולות לנצל את הקרקעות האלה גם בהליכים תכנוניים, ולהעביר חלק מהם לזוגות צעירים ולעולים כמובן.

כרמל שאמה-הכהן: כי באמת היום במרכז הארץ, זה לא נתפס וזה לא הגיוני שזוג צעיר או בטח זוג עולה, יוכל לרכוש דיור שבר השגה בכלל.

כרמל שאמה-הכהן: אני קורא לעיריית רמת גן לשנות מדיניות בנושא הזה ולהשתמש במשאבים האלה לטובת האוכלוסיות האלה.

צבי בר: אני רוצה ברשותך.

צבי בר: עיריית רמת גן אבלה כמו כולם על לכתו של זאביק בוים.

צבי בר: זאביק בוים, מהנדס העיר רמת גן נשא איתו לנושא דיור בר השגה בארצות הברית.

צבי בר: אנחנו היחידים שהבאנו תוכנית לוועדה המחוזית, לתת דיור בר השגה לאוכלוסיות שאנחנו מחליטים.

צבי בר: זה יכול להיות מחר אומנים שבאו מרוסיה ואין להם איפה להיות, כמו שעושים ביוון.

צבי בר: ועדה מחוזית דחתה אותנו.

צבי בר: אמרו, אין חקיקה.

צבי בר: ערערנו בבית המשפט ואנחנו היחידים יוצאים נגד ההחלטה, כי אנחנו חושבים, וגם היזמים כולם מוכנים להוסיף עד 20% דירות שאנחנו נפתור את בעיות החניה וניתן להם את המגורים.

צבי בר: זה אחד.

צבי בר: דבר שני, תמ"א 38.

צבי בר: אנחנו הראשונים שנתנו שתי קומות פטור מהיטל השבחה.

צבי בר: ביום חמישי גם מאגרות פיתוח לדברים נוספים.

צבי בר: יש אגף שלם שעוסק בזה, וזה עובד, אני לא יודע אם נספיק, אני מקווה שלא תהיה רעידת אדמה.

דני דנון: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: אני יכול רק לעדכן את כבוד ראש העיר, שהגשתי הצעת חוק פרטית לעניין תיקון הכשל הזה שהוא הצביע עליו, שוועדות מחוזיות לא מכירות במושג של דיור בר השגה.

כרמל שאמה-הכהן: אני מקווה שהצעת החוק תקודם במהרה, ושהוא אפילו יספיק להנות מכך ולקדם פרויקטים.

כרמל שאמה-הכהן: זה היום דבר מבורך.

צבי בר: א', הוא נהנה מכל דבר, ועוד יהנה הרבה מאוד שנים, מתמ"א 38.

צבי בר: אני רוצה להזכיר מה שאתה אמרת.

צבי בר: אתה צדקת בדבר אחד.

צבי בר: יש נהירה ביהדות.

צבי בר: אנשים הולכים איפה שיש חינוך טוב.

צבי בר: היו תקופות שהייתי צריך לפתוח 20 גני ילדים נוספים, בגלל שהתחילה נהירה.

צבי בר: יש לנו כמה בתי ספר שפשוט קשה, ואנשים מאזור תל אביב באים לכאן לנושא הזה, וצריך להתמודד עם הנושא הזה.

צבי בר: אני חייב לומר, לשכנים שלי שהם עושים את אותן עבודות, אותם נושאים, הנושא של דיור זה דבר שניתן לפתרון.

צבי בר: אם ערך האדמה בעמידר ובשקמה הוא במצב של אפס, לא צריכים לשלם מיסים, אין שום סיבה לא לאשר את זה כמו פעם, בהליך של ול"ל, מהרגע לרגע, שלא ייקח שנתיים.

צבי בר: עובדה שבזמנו של שרון, זה עבד.

צבי בר: זה היה מכשיר יוצא מהכלל.

צבי בר: זה עבד ובנו כמו משוגעים.

צבי בר: חוץ מזה תראה ברמת עמידר, שקמה, שזה בית שאן וחצי, אנשים לא רוצים לעזוב, נשארים, כי יש מערכת חינוך טובה.

צבי בר: מערכת רווחה וקליטת העלייה אצלנו היא מקסימלית.

צבי בר: אם היה אפשר לעשות יותר, היינו עושים יותר.

דני דנון: כמה עולה דירת 3 חדרים ברמת שקמה?

קריאה: מיליון שלוש מאות, מיליון ארבע מאות.

דני דנון: חדשה.

דני דנון: אוקיי, תודה.

דני דנון: רציתי לבקש מאריק נודלמן, יו"ר מועצת העיר, שאני מכיר אותו בתנועה הציונית שהיינו חברים בהנהלה הציונית, וגם משה רווח נמצא פה, שהוא יועץ של הסוכנות היהודית.

אריק נודלמן: אני רוצה לומר כמה דברים.

אריק נודלמן: מדינת ישראל מחולקת לכמה חלקים מבחינת איך--- ---- דווקא אם נגענו בסוכנות היהודית, הסוכנות היהודית אחראית ל---עם מדינת ישראל, ואחר כך לעזוב את העולים.

אריק נודלמן: זאת אומרת, המדינה עצמה לא יודעת מה הסוכנות היהודית, מה הג'וינט, מה חב"ד עושים ברוסיה, באוקראינה, בכל מיני מדינות, ואז זורקים את העולים לכאן ,עוברים את הגבול והם צריכים להיות לבד.

אריק נודלמן: רוברט שאל למה הגענו לכאן, כי הכול טוב.

אריק נודלמן: לא תמיד טוב ולא תמיד זה נראה ורוד.

אריק נודלמן: אני חושב שהאוכלוסיה הזאת די סגורה.

אריק נודלמן: זאת אומרת, להיכנס לנשמה שלה וללב שלה, זה מאוד מאוד מאוד קשה, ויכול להיות שיש בן אדם שלא מצליח, אבל אם יש גוף, יש כמה אנשים ויש יועצים, ולאט לאט אנחנו מסדרים אותם מכל הכיוונים, מה שאני חושב שעדיין לא נגענו מבחינת האוכלוסיה הזאת, זה מבחינה רוחנית.

אריק נודלמן: למה אני אומר את זה?

אריק נודלמן: כי ברגע שהאוכלוסיה הזאת לא מקורבת מבחינת חגים, מבחינת מסורת, ואם למשל בעיריית רמת גן יש לנו 120 בתי כנסת, אני מניח שאם היה מרכז תרבותי שהם יכולים שם להיכנס וללמוד על החגים, על מסורת יהודית, זה היה עוד נקודה אחת שהיינו מצליחים לקירוב הלבבות.

אריק נודלמן: המספר שאמרנו, 16 אלף עולים ו-13 אלף עולים מברית המועצות, זה מספר פחות ממה שיש ברמת גן.

אריק נודלמן: אלא מה, בשנים האחרונות יש תופעה.

אריק נודלמן: אנשים רכשו דירות לפני 10-15 שנה בפריפריה, באר שבע, אשקלון, קריות, ולא מוצאים שם את העבודה.

אריק נודלמן: הם משכירים את הדירות בזול שם ושוכרים את הדירות ברמת גן.

אריק נודלמן: יכול להיות שאנחנו לא רואים את האנשים האלה, כי הם לא רשומים אפילו במשרד הפנים.

אריק נודלמן: התעודת זהות שלהם רשום במקום המגורים שהם משכירים, אבל הם מתגוררים ברמת גן בגלל מקום העבודה.

אריק נודלמן: אז אני מניח שיש פה הרבה יותר עולים.

דני דנון: אני רוצה לבקש מחומה, מנהלת מרחב תל אביב של המשרד לקליטת עלייה.

דני דנון: יש לך משהו להוסיף לגבי מה שנאמר פה?

חומה פינצ'ב: אני רק יכולה לחזק את הדברים שנאמרו פה מבחינת העשייה של העיר רמת גן.

חומה פינצ'ב: לאורך הרבה מאוד שנים שאני לפחות בקשר אינטנסיבי מול כל הגורמים שמטפלים בעולים, העיר רמת גן היא אולי העיר היצירתית יותר ביחס לערים האחרות.

דני דנון: מבחינת מספרים, כמה כסף העיר שמה וכמה אתם שמים?

צבי בר: לא מספיק.

חומה פינצ'ב: בשנת 2010, ואני מחלקת את התקציב לסיוע ישיר וסיוע עקיף, כמו שאני עושה בדרך כלל.

חומה פינצ'ב: הסיוע הישיר הוא למעשה לתוכניות שאנחנו בונים יחד עם העיר רמת גן לטובת העולים והתושבים החוזרים לעיר.

חומה פינצ'ב: אז ב-2010 הסיוע עמד על כ-181 אלף שקלים, כאשר בעצם זה כולל את כל התחומים, גם ילדים, גם צעירים, גם קשישים.

חומה פינצ'ב: וכמובן יש גם את הסיוע העקיף, שזה סיוע פרטני.

חומה פינצ'ב: יש את הסיוע למוסדות אקדמיים---

דני דנון: ה-180 זה העירייה שמה או אתם?

קריאה: לא, לא.

דני דנון: זה המשרד.

קריאה: כן.

חומה פינצ'ב: כאשר העבודה הולכת על פי---- 75% המשרד לקליטת העלייה, ולפחות 25% הרשות, למרות שרמת גן תמיד עושה מעל ומעבר.

חומה פינצ'ב: 25% זה לא מעט--- הם כמובן משתדלים לתת יותר.

חומה פינצ'ב: יישר כוח.

צבי בר: תראה, יש לך 1,000 תיקים.

צבי בר: יש לנו 1,000 תיקים.

צבי בר: זה 1,000 ילדים, ובביקור לא מזמן שהיינו, ראינו שהם באים מ-4 אחרי הצהריים עד הערב, 8, ואין להם אוכל.

צבי בר: העברנו החלטה מייד לתת גם אוכל.

צבי בר: לכן אי אפשר לאמוד את זה.

צבי בר: כל בית ספר, כל אגף, ואני אומר שזה לא מספיק.

דוד בנימין: רק בסדרי גודל, רק לפרוייקט הזה שאלכס והצוות שלו, זה כמיליון וחצי שקל, ואגף הרווחה שלא נמצאים כאן, גם כן סכום של כמה מאות אלפי שקלים מעבר לעובדים שמטפלים.

דוד בנימין: אנחנו מדברים על כסף ישיר לפעילויות.

דוד בנימין: יש לנו גם חנות שפתחנו אותה לפני למעלה מעשר שנים, חנות שנקראת "מרמת גן באהבה".

דוד בנימין: החנות הזו מספקת מדי שבוע לאוכלוסיות שנזקקות, ביניהם עולים וקשישים, חבילות של מזון.

דוד בנימין: מי שיכול להגיע, הולך ולוקח.

דוד בנימין: הוא קונה את זה ב-5 שקלים, רק כדי לכבד אותו, ומי שלא יכול להגיע, יש לנו מתנדבים שמביאים את זה לביתם.

דוד בנימין: אנחנו כבר חילקנו למעלה מ-100 אלף חבילות בשנה.

צבי בר: אני אתן לכם דוגמא, בעיקר לאמהות.

צבי בר: אנחנו גילינו, עשינו הצלבה.

צבי בר: גילינו שתינוקות שאמא קונה את הטיטולים, מכבסים את זה 3 פעמים, כי לקנות חבילת טיטולים, זה 270 שקל היה אז, ואז הייתה הצלבה עם הרווחה.

צבי בר: מקבלים שם גם טיטולים.

דוד בנימין: וגם אוכל לתינוקות וגם אם זה קשישים, אז הם מקבלים אוכל שהוא מותאם לאנשים שזקוקים לאוכל שהוא פחות שומני או דברים כאלה, אבל החבילות ניתנות אישית, ואגף הרווחה ואגף החינוך מעביר את הרשימות, נבדקות, והאנשים האלה מקבלים את זה לאורך כל השנה.

צבי בר: אבל שזה לא יישמע כך.

צבי בר: היה לנו מקרה לפני שבועיים, שחייל נעלם והתאבד.

צבי בר: היה חשש.

צבי בר: אף אחד לא ידע מהמקרה הזה.

צבי בר: אף אחד, לא ברווחה.

צבי בר: המשפחה, האמא לא הייתה מוכנה להירשם ברווחה, והם גרו באיזה כוך, והילד שהתגייס לצבא, הוא לא היה מוכן לוותר, ישן בבקו"ם, הוא שירת שם, על כסא, והוא נשבר, והוא עם החברה שלו, שניהם החליטו לעבור מהעולם הזה, והיא נשארה והוא הלך והתאבד.

צבי בר: אתה צריך כל היום להיחשף.

צבי בר: אני אומר, יש משפחות בעיקר בקרב השכונות, שקמה וזה, שאנשים הם ערניים, הם מכירים אחד את השני, עוזרים, עזרה הדדית.

צבי בר: לא הכול אנחנו יודעים.

צבי בר: מתגלים לנו לפעמים דברים מחרידים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: יש עוד הערות?

דני דנון: אם כך, אני ברשותכם אסכם את הדיון.

דני דנון: ועדת עלייה, קליטה ותפוצות מברכת את העיר רמת גן על פעילותה בנושא קליית עליה.

דני דנון: אין ספק שהעיר מקדמת את אוכלוסיית העולים הן ברווחה, חינוך ותרבות.

דני דנון: הוועדה קוראת להנהגת העיר לפעול, להגדיל את מספר העולים הנקלטים בעיר מדי שנה, על ידי קידום דיור בר השגה.

דני דנון: הוועדה מודה לבית הספר בליך רמת גן על האירוח הלבבי ועל ההופעה המהנה.

דני דנון: תודה רבה לכולם.