ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 169, 2011-05-23 10:30

דני דנון: צהריים טובים לכולם.

דני דנון: ברוכים הבאים.

דני דנון: אני מתכבד לפתוח ישיבה חגיגת של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות לחגיגות ציון 20 שנה למבצע שלמה.

דני דנון: אנחנו בדרך כלל נוהגים בוועדה לפקח ולבקר את מדיניות הממשלה, אבל מטרת הישיבה הזאת היא דווקא להודות ולברך את מדיניות הממשלה, ממשלת יצחק שמיר, שקיבלה החלטה ציונית, החלטה אמיצה, להעלות במבצע, אפשר לומר אפילו מבצע מהסרטים, מבצע שלמה, להעלות אלפי יהודים מאתיופיה במשך זמן של 36 שעות.

דני דנון: אני חייב לומר, אני הייתי אז קצין בצבא ואני זוכר את ההתרגשות, גם על הסודיות, הדבר נשמר בסוד, וגם שבמשך סוף שבוע אחד הצלחנו להביא למדינת ישראל את אחינו ואחיותינו בצורה הרואית.

דני דנון: כילד שגדל על מבצע אנטבה, אני יכול לומר היום בצורה ברורה שמבצע שלמה לא נופל בחשיבותו ובעוצמתו הציונית גם ממבצע אנטבה, בכך שמדינת ישראל מקבלת החלטה לסייע לאחינו שנמצאים בגולה.

דני דנון: היה גם עניין כספי, שהוא בטל בשישים, שבכלל לא היווה מכשול, והמדינה קיבלה החלטה אמיצה וגייסה את צבא ההגנה לישראל שהוא חוד החנית וההגנה על העם היהודי, וחיל האוויר והמוסד.

דני דנון: אמור להצטרף אלינו גם מר שבתאי שביט, שהיה ראש המוסד בתקופה ההיא.

דני דנון: לצערנו ראש הממשלה לשעבר, יצחק שמיר, לא נמצא בקו הבריאות ולכן הוא לא יכול להיות איתנו היום ואנו מודים לו בשם עשרות אלפי צאצאי הקהילה שנמצאים בארץ בזכות ההחלטה, ואני מודה כמובן לשרת הקליטה והעלייה, סופה לנדבר, שהיום עושה רבות בחיזוק ועידוד העולים שנמצאים בארץ, וגם להביא עוד.

דני דנון: אתמול בלילה, גברתי השרה, אם אני לא טועה, הגיע מטוס נוסף של עולים ואנחנו שמחים לראות שאנחנו ממשיכים בפעולה הזאת.

דני דנון: אני רוצה לומר פה לחברים שהגיעו מכל הארץ, אני מודע לקשיים ולצרכים ולבעיות, זה מאבק יומיומי ואנחנו גם היום נשמע את הדברים, אבל הדגש שלי דווקא היום בישיבה, וכמובן אנחנו נשמח לשמוע רעיונות שלכם ויש פה בוגרים של מבצע שלמה ואנשים שגדלו בארץ, שהגיעו לתפקידים בכירים בצבא ההגנה לישראל, במשרדי ממשלה, בעולם התרבות והבידור ואנחנו בהחלט גאים בכל אחד ואחת מכם ובכל אחד מהעולים, ואני חושב שהיום אנחנו צריכים, בוועדה, לא להיכנס לדברים הפרטניים, אנחנו עושים את זה בעשרות ישיבות שקיימנו, גם העברנו חוק מאוד חשוב, גברתי השרה, לפני מספר שבועות, לגבי שילוב יוצאי אתיופיה במגזר הציבורי, של חברי הכנסת אקוניס, פיניאן, אדרי ואחרים, ואנחנו ממשיכים בחקיקה על מנת לסייע, אבל המטרה שלנו היום היא לבוא ולומר יישר כוח וכל הכבוד, קודם כל לממשלת ישראל על המהלך הזה ושנית, לכל אותם ארגונים שנציגיהם נמצאים פה, שפעלו בעבר וממשיכים לפעול היום.

דני דנון: התרומה שלכם, כמו שאתם רואים, רואים אותה 20-30 שנה.

דני דנון: נמצא איתנו פה סגן אלוף בצה"ל, ציון שנקור, שהוא סמח"ט עציון היום.

דני דנון: הוא יושב פה איתנו, ואנשים בכירים, שלפני 20-30 שנה, מי שדאג לעלייה ודאג לכל הדברים האלה לא יכול היה להאמין שנראה את התוצאות האלה.

דני דנון: אני רוצה לבקש ראשית מהשרה, שאני מודה לה שהיא מכבדת אותנו בישיבה, שרת העלייה והקליטה סופה לנדבר, לברך אותנו.

דני דנון: בבקשה, גב' סופה לנדבר.

סופה לנדבר: תודה, אדוני יושב ראש הוועדה.

סופה לנדבר: אני בהחלט שמחה שאני כאן, אני רוצה לברך את הוועדה וקודם כל את מדינת ישראל ואת כל הנוכחים, אלה שהגיעו לכנסת ואלה שצופים היום בבית, על העלייה הזאת, שהגיעה למדינת ישראל, 20 שנה למבצע, ובהחלט אנחנו צריכים לספור ולציין את ההישגים שהעולים הגיעו במדינת ישראל.

סופה לנדבר: אתה יודע בדיוק וכל מי שנוכח כאן יודעים שבמבצע הגיעו 15,000 עולים.

סופה לנדבר: האוכלוסייה של יוצאי אתיופיה במדינת ישראל היא למעלה מ-120,000 איש, ואם להיות יותר מדויקת, 122,000 איש ובשנה הקודמת, בשנת 2010 הגיעו למדינת ישראל 1,800 איש.

סופה לנדבר: אתה ציינת שאתמול הגיעו עולים, כל חודש מגיעים 200 עולים לפי החלטה של ממשלת ישראל שהתקבלה בחודש נובמבר, ב-14 בנובמבר שנה שעברה.

סופה לנדבר: אני צריכה לומר שאני הייתי באתיופיה ואני גם גרמתי לכך שהממשלה תקבל את ההחלטה.

סופה לנדבר: אני הייתי באתיופיה, ביקרתי באתיופיה.

סופה לנדבר: כאשר נכנסתי לתפקיד אמרתי שאני רוצה לבקר וחבר הכנסת שלמה מולה יודע על כך, שאני מאוד רוצה לבקר במחנה, אני רוצה לראות מקרוב איך החיים יוצאי אתיופיה והקהילה שם וכאשר חזרתי ביקשתי מראש הממשלה לקבל החלטה, אמרתי כך: שלא ייתכן ש-14 שנה בממוצע במחנה חיים בני אדם שעקרו אותם מהכפרים, מחיים רגילים, ולא מקבלים החלטה ואישור מהמדינה.

סופה לנדבר: לא, זו גם תשובה, והממשלה קיבלה את ההחלטה ואנחנו מעלים את 8,000 האנשים שהיו בגונדר וקיבלו אישורים ממדינת ישראל.

סופה לנדבר: במדינת ישראל יוצאי אתיופיה בשלב הראשון נקלטים במרכזי קליטה, יש לנו 16 מרכזי קליטה, בפעילות משותפת שלנו עם הסוכנות היהודית, הם יודעים עד כמה זה לא כל כך פשוט.

סופה לנדבר: הם משתתפים בכל הפעילות, גם שם בגונדר וגם באתיופיה וגם כאן במרכזי קליטה, בגלל שבמרכזי הקליטה הטיפול הוא של הסוכנות.

סופה לנדבר: בזמן שיוצאי אתיופיה נמצאים במרכזי קליטה, בממוצע עד שנתיים, אנחנו נותנים דגש על לימוד השפה העברית, גיור, אולפן של גיור, הכרת העולם המערבי ומושגיו, ובהחלט הכנה למעבר ליישובי קבע, שזה תהליך ממושך, היכרות ראשונה עם עולם העבודה בישראל והסבר התהליך של רכישת דירה.

סופה לנדבר: אתה אמרת, וזה נכון, שהקליטה אינה קלה והקשיים מלווים כל עולה שמגיע למדינת ישראל וליוצאי אתיופיה בפרט.

סופה לנדבר: אנחנו כל הזמן עושים הכל כדי לשפר את התהליך הזה ולהקל על העולים ולתת להם אפשרות במהירות לעבור את התהליכים שהם עוברים במרכז הקליטה.

סופה לנדבר: אני אמרתי שהם נמצאים בממוצע שנתיים במרכזי קליטה, עוברים גיור והכרת הארץ וטיולים, ואני הזמנתי בביקור האחרון במרכזי הקליטה את הקבוצה שהגיעה לא מזמן לבקר אותנו כאן בכנסת ישראל.

סופה לנדבר: משרד הקליטה ייתן להם אפשרות להגיע לירושלים ואני מאמינה שגם אתה וגם כולנו נרצה לקבל אותם כאן ולפחות ניתן להם אפשרות לגעת בפרלמנט של מדינת ישראל, ללמוד את זה מקורב, לראות את זה מקרוב ולהכיר את מי שהם עוד לא הספיקו להכיר.

סופה לנדבר: במשך 61 שנים מדינת ישראל קלטה 85,000 יוצאי אתיופיה.

סופה לנדבר: מדינת ישראל החליטה על חקיקה של העדפה מתקנת, שאני מאוד תומכת בהעדפה מתקנת ומקרוב, כאשר נכנסתי לתפקיד, עוד יותר, בגלל שאני חושבת שאנחנו חייבים לתת ליוצאי אתיופיה העדפה מתקנת, גם בחינוך, גם באקדמיה, גם בשירות בצה"ל ובכל הדברים שקשורים לחיים והם מצליחים בכל התהליכים האלה, גם בחינוך, גם באקדמיה, גם בשירות בצה"ל.

סופה לנדבר: אני גאה, כשרת הקליטה והעלייה, להיות כאן היום ולדווח לוועדה על כל מה שהמדינה השקיעה והמדינה משקיעה כספים עצומים, השקעה עצומה, כדי לקלוט את יוצאי אתיופיה.

סופה לנדבר: גם ברכישת דיור אתה יודע ש-83% יוצאי אתיופיה נקלטו ב-29 יישובים ומעל 3,000 בכל יישוב.

סופה לנדבר: המשרד לקליטת עלייה נותן מענק לרכישת דירה ואנחנו צריכים יחד, אתה, חברי כנסת, הוועדה ואני להילחם עבור הגדלת המענק הזה.

דני דנון: יש לנו ישיבה עם המנהל הכללי של האוצר בנושא, שבה הוא אמור להציג את עדכון המענק.

דני דנון: אני מקווה שזה יקרה.

סופה לנדבר: אני נלחמת בממשלה, השר אביגדור ליברמן יחד איתי, כיושב ראש הקבינט קליטת עלייה ואני חושבת שנכון להיום צריכים להעלות את המענק לאור המצב שהמחירים של הדיור בעלייה ולאור כך ש-400,000 שקלים הוא כסף שלא מספיק כדי לרכוש דירה.

סופה לנדבר: הרוב המכריע של יוצאי אתיופיה מתגוררים בדירה או בבעלותם או בדירה בבעלות ציבורית וגם את זה חשוב להגיד.

סופה לנדבר: תעסוקה.

סופה לנדבר: יוצאי אתיופיה בהעדפה מתקנת מקבלים טיפול של המשרד לקליטת עלייה בהבדל מעולים אחרים, במקום עשר שנים עד 15 שנה.

סופה לנדבר: גם בחינוך אנחנו משתתפים, וגם באקדמיה, אנחנו נותנים היום אפשרות ליוצאי אתיופיה שמעוניינים בהשכלה גבוהה וזכאים למימון מלא ממינהל הסטודנטים ללמוד כל תואר שהם רוצים ואנחנו גם משלמים דמי קיום לכל סטודנט שרוצה לעשות תזה.

סופה לנדבר: למשרד לקליטת עלייה יש 22 יישובים שיש שם מוקדי קליטה, שזה דבר מיוחד שמשרד הקליטה עושה למען יוצאי אתיופיה.

סופה לנדבר: הטיפול הישיר שהם מקבלים ממשרד הקליטה במוקדים זה גם קורסים, גם עברית, גם השלמה בתעסוקה וטיפול בנוער ומניעת אלימות ועוד ועוד דברים שהם חשובים לעדה ובלי הדברים האלה העדה לא היתה יכולה להגיע למה שהיא הגיעה היום במדינת ישראל.

סופה לנדבר: בנוסף קיימת תכנית חומש כאשר יש לנו שותפים, גם משרד הרווחה וגם משרד החינוך, גם משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה ומשרד הבינוי והשיכון.

סופה לנדבר: בתקציב שנת 2008 היו בתקציב 84 מיליון ובשנה 2009 הגדלתי את התקציב ל-115 מיליון.

סופה לנדבר: גם על הפרויקט הלאומי כדאי לדבר כאן.

סופה לנדבר: זה פרויקט שהממשלה והמשרד לקליטת עלייה משתתפים במימון תכנית פרויקט לאומי ליוצאי אתיופיה.

סופה לנדבר: הפרויקט הלאומי נותן סיוע בבגרויות ובהכנה לצה"ל ועוד ועוד ועוד.

סופה לנדבר: אני יכולה לדבר כאן הרבה, אני אשתדל לסיים עם כמה דברים.

סופה לנדבר: קודם כל אני נמצאת עם יוצאי אתיופיה, אני אמרתי בתחילת הקדנציה שהדלת שלי פתוחה וגם הלב שלי פתוח ואנחנו עושים הכל ביחד ובשיתוף פעולה גם עם ארגוני העולים, גם עם הקייסים, גם עם כל מי שרוצה להגיע ולעזור ולהציע עזרה, אנחנו מנסים לעשות את זה יחד ואני חושבת שזה דבר חשוב ביותר.

סופה לנדבר: יש לי לא רק הערכה ליוצאי אתיופיה, יש לי פינה חמה בלב, כמו שאמרתי.

סופה לנדבר: המשרד מחבק את יוצאי אתיופיה, אנחנו בשילוב לא חיכינו שיהיה חוק לשילוב אתיופים במקומות התעסוקה.

סופה לנדבר: מנהל האגף הראשון במשרדי ממשלה, דוד יאסו, שעכשיו הוא נמצא במילואים, זה מינוי שהוא קיבל במשרד לקליטת עלייה, ואני חושבת שמשרדים שונים צריכים לקחת בחשבון, אם רוצים, אין זו אגדה, צריכים לבצע ולעשות.

סופה לנדבר: אחרי שביקרתי באתיופיה אני רוצה להגיד, הגדולה של יוצאי אתיופיה והגדולה של מדינת ישראל, על השינויים שקרו כאן, על דברים שלמדו כאן, על קפיצת הדרך שיוצאי אתיופיה עשו כאן במדינת ישראל.

סופה לנדבר: לפנינו עוד דרך ארוכה ביותר ואנחנו צריכים לחשוב ולזכור שכאן בוועדה אנחנו צריכים לפנות לחברה הישראלית, להיות יותר חמה, יותר פתוחה, יותר מחבקת, בגלל שלכל עולה שעובר למדינת ישראל לא פשוט, לא קל וליוצאי אתיופיה הרבה יותר.

סופה לנדבר: בהזדמנות זו אני פונה לאזרחי מדינת ישראל, זו עלייה מצוינת ולא רק בציון של 20 שנה אנחנו צריכים לזכור את זה.

סופה לנדבר: אם אנחנו פותחים את הלב והרצון שלנו לחבק, לתת, לקדם ויחד לשנות את מדינת ישראל, הם פרטנרים, הם אנשים טובים ומצוינים שעשו כאן קפיצת דרך ועלייה בכל המובנים.

סופה לנדבר: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה לשרה, ובהחלט כמו שציינת, מר דוד יאסו, הוא גם עזר לנו לארגן את המפגש היום ואנחנו מעריכים מאוד את הפעולה שלו.

דני דנון: אני רוצה לשלב בין חברי הכנסת שהגיעו לבין האורחים, שתהיה פה אינטראקציה, אז אני אבקש ממסקי שיברו, ואחריה חבר הכנסת אופיר אקוניס.

דני דנון: מסקי, אני לא יודע אם זה נכון, אבל בעיניי את השחקנית יוצאת אתיופיה הראשונה במדינת ישראל, פרצת את הדרך ואחרייך כבר יש זמרות ושחקניות ואנחנו שמחים לראות כל פעם את ההתקדמות בנושא.

דני דנון: הייתי רוצה לשמוע מספר מלים ממך לגבי העבר וההווה היום.

מסקי שיברו: קודם כל שלום לכולם, בוקר טוב.

מסקי שיברו: אני לא חשבתי שאני צריכה לדבר, אבל זה לא בעיה בשבילי.

דני דנון: את יכולה גם לשיר ולהופיע.

שלמה מולה: אז את יכולה להיות חברת כנסת.

מסקי שיברו: אנחנו נדבר אחר כך, לא בפורום הזה.

מסקי שיברו: קודם כל שלום לך.

מסקי שיברו: הרבה שנים לא ראיתי אותך, אז אני רואה אותו ומתרגשת, כי אני זוכרת שביום שעליתי לארץ הוא בא ואמר לי באמהרית 'ברוכה הבאה', אז הייתי בטוחה שכולם מדברים אמהרית.

מסקי שיברו: זאת היתה החוויה שלי, חוויה טובה.

מסקי שיברו: כשאני מסתכלת על מה שהיה, קודם כל ההרגשה שלי מבחינת… אני אדם מאוד חיובי ואני בוחרת במודע להסתכל רק על הדברים החיוביים, כי אם אנחנו רוצים להעצים איזה שהיא קבוצה, עדה במיוחד, כמו העדה האתיופית שאני חלק ממנה, אני חושבת שבתחום התקשורת חייבים להוציא את הדברים הטובים בעיקר כי ילדים, או נוער בעיקר, זה מה שמעסיק אותי, מוכרחים לראות את ההתקדמות של אנשים אחרים ומשם הם יכולים ללמוד.

מסקי שיברו: בתחום התרבות.

מסקי שיברו: נתחיל מזה שלדעתי כל ממסד שהממשלה תורמת לו או מחזיקה, חייב לצאת איזה שהוא חוק שלפחות אמן אחד הוא חייב להחזיק, מפני שאני יודעת שאני עשיתי את הדרך הזו, התחלתי ב-89' את הלימודים שלי, כאשר גם עברית לא היתה וגם בכלל מאיפה הגעת ולאן את הולכת, לכן הרבה שנים הרגשתי אני לבד במערכה.

מסקי שיברו: בכל מקום שנכנסתי באמת הייתי צריכה להילחם לבד.

מסקי שיברו: מי שמבין בתחום האמנות, אני לא צריכה להסביר לכם שזו מלחמה יומיומית לא קלה.

מסקי שיברו: כל יום כשאני הולכת לישון אני פותחת את היומן שלי, למי אני הולכת להתקשר מחר ולהציע, וליזום וליזום וליזום.

מסקי שיברו: אני שמחה שמצד אחד זו הדרך שלי, אני סמכתי על עצמי ועל הכוח שלי ועל השכל שיש לי ולא ויתרתי.

מסקי שיברו: נכון שהדרך לא היתה קלה אבל גם לא היתה קשה, כי אני לא מפחדת משום דבר שהוא קשה.

מסקי שיברו: אבל מצד שני יש לי הרגשה שכאילו הכל נגיש היום, הכל פשוט, אי אפשר להתאמץ בשום דבר, אז כל אחד יכול לעשות מה שהוא רוצה.

מסקי שיברו: אני חושבת שבתחום של הקליטה אפשר כן לכוון לחיוביות, כן לכוון ללמוד משהו ולשילוב של כל התרבויות, כי גם אנחנו הבאנו משהו, ואנחנו גם לומדים ממה שיש כאן, איך לעשות את המיזוג הזה שאפשר יהיה לעשות בצורה הכי חיובית שאפשרית.

מסקי שיברו: באזור שאני גרה, למשל, ברמת השרון, אני לא רואה אתיופים.

מסקי שיברו: יש מעט.

מסקי שיברו: אני לא אומרת שכולם צריכים לגור במקום ספציפי מסוים כי אני בעד לפזר, לדעתי, אבל חסר מידע.

מסקי שיברו: לאנשים אין שום ידע על כלום, על שום דבר.

מסקי שיברו: נכון שכל אחד יכול להתאמץ ולעשות את מה שהוא צריך לעשות, אבל גם לנוכחים שנמצאים כאן אני אומרת, גם יוצאי אתיופיה, בכל הזדמנות שלכם תוציאו את הדברים הטובים שאתיופים אחרים עושים, או את הדברים האחרים שאתם עושים.

מסקי שיברו: היום, בעידן האינטרנט, אנחנו חייבים ליחצן את עצמנו, אין לנו במה להתבייש, יש לנו דבר מדהים לתת, אנחנו עושים הרבה דברים, אנחנו אנשים משכילים וכן, אנחנו מוכרחים להוציא את עצמנו בשביל להסביר, אולי לצד השני יהיה יותר קל, זה לא נורא בכלל להקל גם על מישהו אחר.

מסקי שיברו: אם אתם תיקחו לתשומת לבכם שבכל תחום תרבות של הממשלה יהיה איזה שהוא אמן.

מסקי שיברו: כמובן לא בגלל שהוא אתיופי, בגלל שהוא כישרוני, יש לו יכולת, או שהוא למד, יש לו השכלה.

מסקי שיברו: לא יכול להיות שאני נתקלת בכל מיני מחסומים בגלל צבע העור, או בגלל ככה או אחר.

מסקי שיברו: זה כבר לא עובד, היום זה ממש לא עובד.

מסקי שיברו: מצטערת.

מסקי שיברו: אם מישהו אחר שבא, כמו שמחפשים בחורה, נכון שלג'ינג'ים ולבלונדינים אין תפקיד, פה יש תפקיד, אבל אני לא רואה, למשל בטלוויזיה בתקופה האחרונה שום אדם שהוא יוצא אתיופיה.

מסקי שיברו: למה לא? למה לא בסדרות?

מסקי שיברו: הרשות השנייה וגם הערוץ הראשון, זה המקום היחידי שיכול לתת מקום לאמנים.

מסקי שיברו: אז אני נפגשת עם כל מיני תסריטאים, אז שיבוא תסריטאי אתיופי.

מסקי שיברו: זה באמת קל, נורא קל להגיד את זה, כי כשכותב מישהו אחר הוא מנתב את הכיוון שלו בכיוון הנכון.

מסקי שיברו: אני חושבת שאתם מוכרחים לעשות איזה שהוא מאמץ ולחפש את האנשים… אני יכולה להיות שם, מישהו אחר גם יכול להיות שם.

מסקי שיברו: אתם חייבים לעשות איזה שהוא שינוי כי היום תחום הטלוויזיה והתיאטרון משפיעים מאוד מאוד מאוד על אנשים, במיוחד הטלוויזיה, הערוץ הראשון חייב שיהיה לו צבע נוסף.

מסקי שיברו: מצטערת להגיד את זה הכי גלוי, חוץ מהלבן יש גם שחור.

מסקי שיברו: ויש מספיק אנשים אתיופים מוכשרים שגם יכולים להיות שם.

מסקי שיברו: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: חבר הכנסת אופיר אקוניס, בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב ראש, אורחים, שרת הקליטה והעלייה.

אופיר אקוניס: קודם כל אני רוצה לשבח אותך ואת הוועדה הזאת שקבעה את היום הזה ואת הישיבה הזאת כישיבה חגיגית לציון 20 שנה למבצע שלמה.

אופיר אקוניס: ברשותכם אני רוצה לתאר לכם במשפט אחד את היום הזה מהצד של מי שהיה כאן והיה בסוף הלימודים שלו בבית ספר תיכון בתל אביב.

אופיר אקוניס: כאשר התעוררנו ליום הזה, לבוקר הזה שבו שמענו על המבצע, אני חייב להגיד לכם, בלי שום הבדל של שום עדה ושל שום צבע ושום מגזר בחברה הישראלית, היומיים האלה, של ה-24 ו-25 במאי 1991, היו ימים של התרוממות רוח.

אופיר אקוניס: היושב ראש תיאר כאן את הזמן של מבצע אנטבה, אני הייתי אז בן 3, אז אני לא יכול להגיד איזו התרוממות רוח היתה בחברה הישראלית בזמן מבצע אנטבה, אבל כנער בן 18, בעיר העברית הראשונה בתל אביב, הייתי בסוף כיתה י"ב, זה היה יום של שמחה גדולה מאוד, אחד מהימים הגדולים ביותר שחברה חווה אותם.

אופיר אקוניס: אני מזכיר לכם שאנחנו מדברים על עידן שהמדיה בו איטית, זה לא עידן האס.

אופיר אקוניס: אמ.

אופיר אקוניס: אסים והמדיות החברתיות והשידורים החיים במהירות.

אופיר אקוניס: זה בא ככה באיזה סוג של איחור מסוים ושמענו את הדברים, ראינו את הרכבת האווירית, את שיירת המטוסים, אפרופו ערוץ 1, היה רק ערוץ 1, רק שם אפשר היה לראות את זה, ראינו את המטוסים נוחתים בנמל התעופה בן גוריון וזה היה באמת יום של התרוממות רוח.

אופיר אקוניס: אבל אני מוכרח להגיד לכם, אנחנו מציינים פה 20 שנה למבצע שלמה, זה לא היום הראשון.

אופיר אקוניס: הזכרת פה, אדוני היושב ראש, את ראש הממשלה שכיהן באותה תקופה, את מר יצחק שמיר, שאחראי למבצע שלמה ואחראי גם למבצע הקודם, למבצע משה, ב-1984---

שלמה מולה: מר פרס.

אופיר אקוניס: כשהיתה ממשלת אחדות לאומית.

דוד מהרט: אבל העבודה של שמיר, אפילו מר פרס הודה למר שמיר על הפעולה של מבצע משה.

אופיר אקוניס: אני מציע, אדוני, בהודעת הסיכום, מר שמיר, שאני מתעניין בשלומו מדי פעם, על ידי מי שרואה אותו, לא נמצא במצב בריאותי טוב, לצערי, ואני מציע שבאופן סמלי נשלח את ברכתה של הכנסת ושל ועדת העלייה והקליטה, על הנחישות שלו ועל הפעילות שלו.

אופיר אקוניס: השרה לנדבר, ראש הממשלה שמיר הגדיר את מטרתו כראש ממשלה כראש ממשלה שקולט עלייה.

אופיר אקוניס: זאת היתה מטרתו העיקרית, עלייה מכל הארצות.

אופיר אקוניס: הוא דיבר על זה כדבר שישנה את דמותה של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: היום מדברים, או יש כאלה שחושבים שמטרתו של העם היהודי זה לעשות שלום.

אופיר אקוניס: זו מטרה חשובה, אבל מטרתה של הציונות זה לקבץ פה את היהודים, מברית המועצות לשעבר, מאתיופיה, מיוון, כמו שבאו הוריו של אבי, או מפולניה, שבאו הוריה של אמי, ואנשים שנולדו פה בארץ ישראל.

אופיר אקוניס: זאת מטרת הציונות, להביא יהודים לארץ ישראל, להתקבץ פה ולקיים פה מדינה יהודית דמוקרטית, מדינת הלאום של העם היהודי.

אופיר אקוניס: ואתם חלק מן המפעל הזה, וזו גאווה גדולה לכולנו, בלי שום הבדל.

אופיר אקוניס: אני רוצה, ברשותכם, לשלוח גם ברכה וירטואלית למי שבעצם התחיל את המבצע הזה, אדוני היושב ראש, שהצליח בקטן להביא כמה מאות בודדות, אבל אחר כך כמובן בא השטף.

אופיר אקוניס: זה היה מנחם בגין, שהיה ראש הממשלה הראשון שעם היכנסו---

שלמה מולה: לא, אני אתקן אותך.

שלמה מולה: הוא קיבל את ההחלטה העקרונית שבה נאמר שיהודי אתיופיה יכולים לעלות לארץ.

שלמה מולה: לא רק טיפין טיפין.

שלמה מולה: זאת אומרת הוא קיבל את ההחלטה שיחול על יהודי אתיופיה חוק השבות, ששום ממשלה לא קיבלה לפניו.

שושנה בן דוד: ראש הממשלה יצחק רבין הוא זה ששלח את השליח הראשון חודש לפני המהפך.

דני דנון: אני רק אומר הערה.

דני דנון: בליכוד אנחנו אומרים על אלטלנה שבדיעבד כולם היו על האלטלנה.

דני דנון: אז לניצחון אבות רבים וטוב שכך, אנחנו מודים לכולם, לרבין, לפרס, לבגין, לשמיר, לכולם.

אופיר אקוניס: אז אנחנו כמובן נודה גם.

אופיר אקוניס: לגברת שהעירה מהצד, אני תמיד שמח ללמוד עובדות חדשות וזו הערה חשובה, ואם בשלהי כהונתו יצחק רבין, בחודש האחרון, קיבל החלטה כזאת, אז צריך לברך גם אותו.

אופיר אקוניס: זה לא דבר שהוא קרדיט מפלגתי, זה קרדיט ציוני לאומי.

אופיר אקוניס: כמובן צריך לתת את האשראי למי שביצע את הדברים, למי שעשה את הדברים, לא למי שדיבר אותם, אבל גם מי שדיבר זה דבר חשוב.

אופיר אקוניס: מסקי, אני שמעתי את דברייך ואני יכול להתחבר לכך שכל עלייה שמגיעה, מטבע העובדה שהיא מהגרת מארץ הלידה שלה לארץ המולדת שלה, יש קשיי קליטה.

אופיר אקוניס: אני חושב שזה לא פסח גם על השרה לנדבר וגם על סבי וסבתי שבאו בסוף שנות ה-50 כאודים מוצלים מאירופה החרבה, או אחרים, שבאו לפני הקמת המדינה.

אופיר אקוניס: זה קשה, זה תמיד קשה, אבל מה אנחנו צריכים לעשות?

אופיר אקוניס: אני חושב שמטרתנו, אדוני היושב ראש, כוועדת העלייה והקליטה, זה לעשות את הכל כדי להגיע למצב של שוויון עילאי, כדי שלא נעסוק בזה בעתיד יותר.

אופיר אקוניס: ואני אומר לכם כאן, שאני הייתי שמח, הייתי מאושר אילולא הייתי צריך להביא את חוק ההעדפה המתקנת.

אופיר אקוניס: לא רציתי להביא אותו, אני לא אוהב חוקים של העדפה מתקנת, אני אוהב שהמציאות מכתיבה את ההעדפה המתקנת, שהכניסה של עולים או מגזרים, מכל מיני שכבות שמרכיבות את כור ההיתוך הזה, את הפלא הזה שנקרא מדינת ישראל, נכנסים לזה באופן טבעי.

אופיר אקוניס: אבל אם זיהינו בעיה, ואנחנו זיהינו, ואני אגיד לך גם איך זה נולד; אני קיימתי, אדוני היושב ראש, פגישה דומה, לא בפורום של ועדת העלייה והקליטה, עם קבוצה של עולי אתיופיה והם אמרו 'יש לנו תקרת זכוכית שאנחנו לא מצליחים לשבור אותה בשירות הממשלתי ובשירות העירוני', ואני אמרתי 'אם כך', דבר שאני לא שמח לשמוע אותו אחרי 20 שנה של מבצע שלמה וכמעט 30 שנה עוד מעט של מבצע משה, 'אם כך צריך לקיים פה, בבית הזה, בבית המחוקקים חקיקה שתביא להעדפה מתקנת'.

אופיר אקוניס: ואנחנו, אדוני, נקיים מעקב על ביצוע החוק הזה.

אופיר אקוניס: עשינו את החוק, זה לא שלח לחמך, אנחנו לא עשינו את הדבר הזה כדקלרציה, עשינו אותו כדי שהוא יתקיים.

אופיר אקוניס: בהזדמנות הזאת אני רוצה שוב להודות לכל מי שתרם פה, חבר הכנסת מולה שהיה בכל הדיונים, חברי, חבר הכנסת פיניאן, שלא נמצא כאן כרגע כי הוא מרכז הקואליציה בוועדת כספים, והוא שולח את ברכתו, וכל מי שהעיר והאנשים שהיו, ולך, אדוני היושב ראש, להנהלת הוועדה הזו, שהתחלנו את החוק במושב החורף, בתחילתו, והודענו וסיימנו אותו, ועד סוף מושב החורף הבאנו אותו לחקיקה בקריאה שנייה ושלישית, ביום האחרון של מושב החורף, כי הצבנו יעדים, עמדנו בהם, ואנחנו נעקוב אחרי הביצוע.

אופיר אקוניס: ואני אומר לכם, אם יצטרכו לקיים בו עוד שיפורים ועוד שיפוצים, אל תהססו, פשוט אל תהססו, אנחנו הנציגים שלכם.

אופיר אקוניס: נבחרי ציבור באים לבית הזה כדי למלא שליחות של אנשים ששולחים אותם, לא כדי לעשות פה רק דיונים ערטילאיים.

אופיר אקוניס: ואני מאוד שמח על החוק הזה ואני מאוד מקווה שככל שינקפו השנים לא יצטרכו אותו, וזה יהיה הניצחון הגדול של 'מבצע שלמה' ושל 'מבצע משה'.

דני דנון: תודה רבה, חבר הכנסת אקוניס.

דני דנון: אני רוצה לבקש מסגן אלוף ציון שנקור, שנמצא היום בתפקיד סמח"ט עציון באוגדת יהודה ושומרון.

דני דנון: מדברים פה על תקרת זכוכית, יש לנו גאווה גדולה שאתה, אם אני לא טועה, בעל הדרגה הבכירה ביותר בצבא ההגנה לישראל היום.

דני דנון: אני מאחל לך שתתקדם בסולם הדרגות, אבל שיהיו עוד הרבה יוצאי אתיופיה שיתקדמו.

דני דנון: אני רוצה אם תוכל לגעת גם בנושא של ההכנה לצה"ל.

דני דנון: זה נושא שבעיניי הוא מהותי, הוא חשוב, הוא קריטי.

דני דנון: אני סיירתי בסיור בכלא 6 עם הוועדה, גם השרה היתה שם, לא באותו ביקור.

דני דנון: דיברתי עם החבר'ה הצעירים, חלקם יוצאי אתיופיה, שפשוט חוסר ידע וחוסר הכנה הובילו אותם למצבים בלתי אפשריים.

דני דנון: הייתי רוצה לשמוע קודם כל ממך מספר מלים וגם התייחסות לנושא של ההכנה לצה"ל.

דני דנון: ברור לנו שמי שמצליח בשירות הצבאי יצליח גם בשירות האזרחי.

ציון שנקור: שלום לכולם.

ציון שנקור: קודם כל אני שמח שהזמנתם אותי לפה, אני מאוד מעריך את הישיבה הזאת ועצם העובדה שאנחנו עושים את הישיבה הזאת, לדעתי, זו איזה שהיא הערכה גם לקהילה וגם לאנשים שנמצאים פה.

ציון שנקור: אני מרגיש שאנחנו פה בישיבה הזאת שותפים לתהליכים שמתקיימים, לא להחלטות אבל לתהליכים, אני מקווה מאוד שמהישיבה הזאת אנחנו נצא באיזה שהן תובנות קצת שונות, איך אנחנו הולכים להוביל את הקהילה שלנו באמת למקומות אחרים, למחוזות שונים.

ציון שנקור: אני מאוד מסכים עם מסקי שצריך למנף בעיקר את ההצלחות, כי התקשורת בדרך כלל מחפשת סקופ, משהו שהולכים לקרוא, כי בסופו של דבר אם היא לא תעשה את זה, בסוף היא לא תמכור ולהרבה אנשים לא יהיה איפה לעבוד ורף האבטלה אולי יעלה, אבל באמת לי מאוד חשוב שדווקא כן נבליט את הדברים הטובים.

ציון שנקור: ואני אתייחס לנושא ההכנה.

ציון שנקור: לפני שהתגייסתי עשיתי איזה שהיא הכנה לקראת הצבא ומבחינתי, לפחות, ידעתי לקראת מה אני הולך, היה לי מאוד קל בהיבט של גיבוש ומה אני רוצה מעצמי, אני רציתי להיות קצין והדברים מבחינתי היו מאוד ברורים לי.

ציון שנקור: לא רק בגלל ההכנה, גם בגלל כל מיני הרצאות שעברתי, בעיקר מבוגרים של הפנימייה שלמדתי בה, ימין אורד, בעיקר זו דמות לחיקוי, כשפגשתי אנשים שדומים לי , שגדלו איתי, בסביבה שלי, אנשים שאני מאוד מתחבר אליהם, היה לי יותר קל לשמוע אותם ולנסות לחקות אותם.

ציון שנקור: אין לי ספק שהכנה נכונה לנוער מכיתות ח'-י', אני בכוונה אומר ח'-ט'-י', כי זה השלב שהם מקבלים בדרך כלל את הצו הראשון, אם ההכנה היא הכנה מוקדמת, בהסברה בבתי הספר, במועדונים, במרכזים של ברנקו וייס שקיימים וכולי, אני חושב שהדבר הזה יכול לתת לבן אדם קצת בהכנות המנטליות שלו להיכנס למקומות קצת שונים והוא לא מגיע בלי שום ידע למסגרת כלשהי.

ציון שנקור: כשאתה מגיע עם ידע ולמידה, ולמידה זה כוח, וכוח שאי אפשר לקחת אותו ממך, ולכן עוד כמה שיפוצים שעושים לאנשים האלה כשהם צעירים וכשהם יכולים לקלוט דברים, לדעתי זה הדבר הכי קל.

ציון שנקור: יש כמה הכנות שמתמחות בדבר הזה, יש כל מיני מכינות ויש גם את תנועת 'אחרי' שעושה עבודה מדהימה בהיבט הזה.

ציון שנקור: אבל תנועת 'אחרי' לא מספיקה.

ציון שנקור: בעבר היו תנועות של גדנ"ע בכושר וכולי, אבל לא רק הכושר, יש הרבה אחרים שלא הולכים.

ציון שנקור: אם ניקח את כל האנשים שביקרת אותם, יושב ראש הוועדה, אלה אנשים שבעיקר נמצאים במנהלה או תומכי לחימה ושם הקושי העיקרי הוא לא רק הסברה, הוא גם טיפול נכון בת"ש ובבעיות שיש בעיקר להורים שלהם.

ציון שנקור: כשאנחנו מבינים שיש למישהו בעיה בבית, אז קשה לו מאוד להתרכז בשירות הצבאי שלו.

ציון שנקור: הוא מחפש תמיד את הדרכים שלו כדי לעבוד, כדי להכניס עוד כסף הביתה וכולי, וזה בעיקר הדברים שגורמים להם להיכנס לכלא, כי הם רוצים שיבוץ מחדש.

ציון שנקור: לא תמיד זה עוזר, אבל אני חושב שהצבא בסך הכל בהיבט של ת"ש וטיפול בחיילים, גם חיילים בודדים וגם חיילים שהם באוכלוסיית התחום האפור, מטפל בצורה באמת מדהימה.

ציון שנקור: אני הרגשתי את זה כמפקד.

ציון שנקור: כמפקד גדוד, יש לך סל ותקציב ותלושי מג"ד שאתה יכול לתת לחיילים והנושא של ת"ש הוא לא רק בקהילה האתיופית.

ציון שנקור: יש עוד הרבה אנשים, כאלה שאפילו נולדו בארץ, עם בעיות כלכליות לא פשוטות שגם בהם צריך לטפל.

ציון שנקור: בעבר עשינו איזה שהיא תכנית שתוציא את האנשים שנמצאים בכלא מאיזה שהוא מעגל, שלא יהיה מצב שהם חוזרים בשנית למקום הזה.

ציון שנקור: זה בעיקר היה התנדבות של נוער וסטודנטים מהקריה האקדמית, שם למדתי עם חבר הכנסת מולה, והלכנו בצורה התנדבותית לכלא כדי להסביר להם 'תשמעו, בואו נלך לצד השני דווקא', 'אנחנו הצלחנו, אני בדיוק כמוכם, גדלתי בשכונה שלכם, עליתי מאתיופיה, גם ההורים שלי ככה ותלכו לכיוון השני.

ציון שנקור: אני מוכן לעזור', ובאמת באיזה שהוא שלב הדבר הזה עזר, בעיקר בכלא 4, לא כלא 6, אבל אני חושב שחלק מאיתנו, מי שיושב פה, יכול בזמנים הפרטיים שיש לו, אני לא מדבר על העבודה, אבל בזמן הפנוי הוא יכול בצורה התנדבותית לאמץ לו, מספיק אחד, לא צריך יותר מזה, לאמץ אחד.

ציון שנקור: אני אומר לכם שהתחושה של ההצלחה והסיפוק שלכם תהיה אדירה.

ציון שנקור: אני משתדל ללכת לבתי ספר, לפנימיות, ולתת שם הרצאות, כמו שלי נתנו.

ציון שנקור: זה מה שחיזק אותי, זה מה שנתן לי, מלבד ההכנה שהיא הכנה פיזית והכנה קצת מנטאלית, אבל עוד מישהו שאתה רואה, שדומה לך, אני חושב שהדבר הזה הוא מאוד חשוב.

ציון שנקור: דבר אחרון לפני שאני מסיים.

ציון שנקור: אני חושב שמה שעשיתם בנושא ההעדפה המתקנת הוא דבר מדהים, למרות שאני עוד פעם אומר, יש אנשים שיסתייגו ויגידו לי 'לא, מה פתאום, למה?' אבל אין מה לעשות, אלה תקופות מסוימות.

ציון שנקור: אז אני אולי 31 שנה בארץ, אני לא צריך את זה ויש עוד כמה חברים שלי שאולי לא צריכים את זה, אבל מי שעולה בעליות האחרונות כן צריך את זה וגם כשנתתם והגדרתם ועשיתם חוק כזה, בסוף אין לזה אכיפה, ומאוד קשה לחייב מישהו לעשות את זה.

ציון שנקור: יש לו עכשיו, הוא בסקטור הפרטי שלו, ובסקטור הציבורי בסוף הוא אומר 'אני מעדיף לקחת מישהו שאני קצת מזדהה איתו, קצת נוח לי איתו ואני לא רוצה עכשיו לעבוד עליו ולהסביר לו' וכולי.

ציון שנקור: זה המצב, אני מקווה---

אופיר אקוניס: זה יחול על הסקטור הציבורי, הממשלתי והעירוני.

אופיר אקוניס: במדינה עם כלכלה חופשית ומצליחה, החקיקה על הסקטור הפרטי זה יותר רגולציה מאשר חקיקה כזאת.

אופיר אקוניס: יש הרבה ויכוחים האם המדינה צריכה להתערב בסקטור הפרטי, יש תפיסות עולם שלמות בעניין הזה, יש תורות שלמות, אבל בסקטור הממשלתי והעירוני זה בדיוק החוק ואתה תראה שאנחנו נאכוף אותו.

ציון שנקור: אין בעיה, בסקטור הפרטי זו תחרות, כסקטור פרטי אני לא אומר לעשות את זה, אבל אני אומר שאם מישהו עכשיו שומע אותי, או שומע אתכם, אני חושב שברגע שהוא יעיז בסך הכל המוטיבציה והרצון והרצון להוכיח לאלה שקיבלו בן אדם כזה היא קצת מעל מישהו אחר שיותר קל לו להגיע לזה.

ציון שנקור: דבר אחרון, בואו לא נשכח, הרב עובדיה יוסף הוא זה שבסוף נתן את ההכשר, גם לבגין, כדי להעלות אותנו, כששנים לפני כן ניסו להעלות ובזה אני רוצה לסיים.

ציון שנקור: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה, ציון.

דני דנון: אנחנו הוספנו גם את הרב עובדיה יוסף לרשימת התודות.

דני דנון: ננסה לכסות את כולם, שלא נשאיר אף אחד בצד.

דני דנון: אני רוצה לבקש ממר מיכה פלדמן, אתה היית פעיל באתיופיה לפני, במהלך.

דני דנון: אולי היום, 20 שנה אחרי, אתה יכול לתת לנו איזה מידע סודי שלא פורסם עד היום לרגל ציון 20 שנה למבצע המפואר הזה.

דני דנון: בבקשה, מיכה.

מיכה פלדמן: אז קודם כל תודה שאתם נותנים לי הזדמנות לדבר.

מיכה פלדמן: אני לא אטול הרבה מזמנכם, אני לא אגלה סודות.

מיכה פלדמן: לגבי מבצע שלמה הדברים פורסמו, יש אנשים שאולי תוהים מה קרה לאותם 35 מיליון דולר ששולמו---

דני דנון: אני שמעתי על 40 מיליון דולר.

מיכה פלדמן: בכנסת תמיד מעלים את התקציב כדי לקבל בסוף את מה שאתה רוצה.

מיכה פלדמן: 35 מיליון דולר, דרך אגב, לא המדינה שלנו שילמה אלא יהדות צפון אמריקה, והם עשו את זה במספר קטן של שעות.

מיכה פלדמן: ישבו המנהיגים, קיבלו החלטה, הטילו את זה על הקהילות, הכסף הוכנס לחשבון הבנק של ממשלת אתיופיה במנהטן ניו יורק, לאחר שהמוסד למעשה מסר להם את מספר החשבון שלהם, זה קצת סיפור מצחיק כזה.

מיכה פלדמן: ההסכם היה שהכסף ייצא מהחשבון רק אחרי שהמבצע מושלם.

מיכה פלדמן: הם עיכבו את ההתחלה של המבצע בכמה שעות כי הם לא מצאו את הכסף בניו יורק.

מיכה פלדמן: בסוף הם מצאו אותו, אישרו לנו נחיתה ברגע האחרון של מטוסים שכבר חגו כמה פעמים מעל לאדיס אבבה והיתה סכנה שכל המבצע ייפול למים כי לא היה דלק מטוסים כבר באתיופיה.

מיכה פלדמן: המטוסים באו מתודלקים הלוך וחזור עם רזרבה והרזרבה היא קטנה.

מיכה פלדמן: בסוף היה בסדר.

מיכה פלדמן: הכסף בסופו של דבר לא הגיע לידי ממשלת מנגיסטו, כי למזלנו האמריקאים מזיזים את החגים שלהם לסוף השבוע, ואם אתם זוכרים מבצע שלמה היה בשישי ושבת, יום ראשון זה יום שבתון בארצות הברית, אבל במקרה זה גם יום שני היה יום שבתון, כי יום הזיכרון לחללי ארצות הברית היה ביום שני, הבנקים סגורים.

מיכה פלדמן: בינתיים נפלה ממשלת מנגיסטו, הוא כבר עזב ביום שני לפני כן והממשלה שהוא הנהיג בזמנו נפלה למעשה בין יום ראשון לשני, ביום שלישי הנציגים שלו בניו יורק באו, למעשה לגנוב את הכסף, בינתיים הסטייטדיפרטמנט יידע את הבנקים שהממשלה באתיופיה היא כבר לא הממשלה החוקית ולכן בסופו של דבר הכסף בחודש יולי, חודשיים לאחר מכן, הגיע לאוצר של ממשלת אתיופיה החדשה, שהיא הממשלה היום, וזה למעשה היה הכסף---

דני דנון: אותה ממשלה?

דני דנון: איזה לוקסוס.

מיכה פלדמן: עד היום.

מיכה פלדמן: באתיופיה יש בחירות ויש הפגנות.

מיכה פלדמן: ..

מיכה פלדמן: על כל פנים העובדה שהכסף הזה הגיע לממשלה החדשה שיפר את היחסים שלנו איתם ואתם בוודאי יודעים שב-20 השנים שלאחר מבצע שלמה עלה כמעט אותו מספר של עולים כמו עד מבצע שלמה, כך שהיה חשוב שהכסף הזה בסופו של דבר הגיע לממשלה שאפשרה לנו את עלייתם של הנותרים.

מיכה פלדמן: אני דווקא רוצה להתייחס בדברים שלי להאדרה של המבצעים.

מיכה פלדמן: זאת נטייה מאוד טבעית, להאדיר את מה שעשינו, כי אלה דברים גדולים ואתה אמרת מה היא מהות הציונות, להביא את עם ישראל לפה, אנחנו מביאים, אנחנו, מדינת ישראל, מביאים.

מיכה פלדמן: הסכנה בהאדרה של המבצעים הללו, ומבצע משה, תאמין לי, אני הייתי שותף למבצע שלמה, במבצע משה הייתי בצד המקבל, הוא היה הרבה יותר מסובך, היה הרבה יותר הרואי, אבל הסכנה בהאדרה היא ששוכחים שהגיבורים האמיתיים הם יהודי אתיופיה.

מיכה פלדמן: הם אלה שהלכו ברגל לסודן, הם אלה שקברו את מתיהם בחולות סודן, הם אלה שבמשך 2,000 שנה שמרו על הגחלת הציונית, מסב לנכדו, מאב לבתו, וכשאנחנו ככה מאדירים את מה עשינו, אז שוכחים את הגיבורים האמיתיים.

מיכה פלדמן: בהקשר הזה אני רוצה להתייחס לתכנית שהכינו אותה במשרד החינוך, כי סוף סוף מכניסים את העליות מברית המועצות לשעבר ומאתיופיה לתוך תכנית הלימודים.

מיכה פלדמן: אבל גם שם נפלנו למלכודת, ואם אתם תוכלו לסייע, אני יודע שזאת ועדת העלייה והקליטה ולא ועדת החינוך, אבל אם תוכלו לסייע להצביע בפני אנשי משרד החינוך על העובדה שהם נפלו למלכודת הזו---

דני דנון: יושבות מאחוריך הנציגות, הן מקשיבות.

מיכה פלדמן: כדאי שהציבור ואנחנו רואים שהתהליכים הם תהליכים ארוכים ודובר גם על תקרת הזכוכית ועל התחרות, כדי שבעוד 20 שנה, אולי כבר בעוד 10 שנים, תהיה גישה הרבה יותר חיובית לעולי אתיופיה, לכל עולה ועולה, בקרב הציבור, אנחנו צריכים התחיל מבתי הספר.

מיכה פלדמן: צריך באמת להעניק לילדים שלנו את הידע ואת החוויה של מה זאת העלייה מאתיופיה, מה הציונות שלהם ומה הערך המוסף שלהם כשהם מצטרפים אלינו, מה אנחנו יכולים ללמוד מהם.

מיכה פלדמן: לי היתה חוויה מאוד גדולה ביום חמישי, לא ראיתי אותך, ציון, שם.

מיכה פלדמן: ביום חמישי היתה התכנסות או הצדעה לקצינים יוצאי אתיופיה וגם השרה היתה שם.

מיכה פלדמן: ב-82', כשהתחלתי לעבוד עם עולי אתיופיה, אני כתבתי על הדף שלי ארבעה מספרים, לא יודע אם תנחשו מה זה אומר, 82, 24, 2011, 320.

מיכה פלדמן: אני לא אעשה כאן חידון, בשנת 82', כשהתחלתי לעבוד בסוכנות היהודית בקליטת עולי אתיופיה, אספנו את כל החיילים יוצאי אתיופיה, היו 24 חיילים, לא היה קצין אחד.

מיכה פלדמן: הראשון היה אדיס אקלו.

קריאה: יששכר מקונן.

מיכה פלדמן: ב-2011, ביום חמישי, ישבו באולם 320 קצינים.

סופה לנדבר: מצליחים ביותר.

מיכה פלדמן: לי זו היתה חוויה.

מיכה פלדמן: אני זכרתי את אותה התכנסות של 24 חיילים, שדרך אגב כששאלתי אותם מה הבעיה המרכזית שיש לכם בצבא, אחד מהם אמר והשאר הנהנו, 'מקללים אותנו', ואז שאלתי את הבחור 'מה זה מקללים אותנו?

מיכה פלדמן: ' הוא אומר לי 'אומרים לי הלוואי שתמות', אמרתי לו 'הלוואי שתמות אצלנו זה כמו בוקר טוב'.

מיכה פלדמן: זה חלק מההכנה שציון התייחס אליה.

מיכה פלדמן: אז להביא לציבור את הדברים האלה, דרך בתי הספר, ובהמשך דרך אמצעי התקשורת.

מיכה פלדמן: זה ישנה את היחס של האזרח הישראלי הוותיק לאזרח יוצא אתיופיה הישראלי, ואז אנחנו באמת נוכל לדבר על קליטה טובה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אם נצטרך אותך לעוד איזה מבצע סודי, מיכה, נשאיר את הטלפון אצלנו.

מיכה פלדמן: אם נתנו קרדיטים, אז הסבא של הסבא של יצחק הילדסהיימר, במאה ה-19, היה הרב הראשי של ברלין, הוא שלח מכתב חתום על ידי 44 רבנים, 'הצילו את יהודי אתיופיה'.

דני דנון: אנחנו מודים לשרה, שנאלצת לעזוב אותנו.

דני דנון: אנחנו נמשיך לפעול יחדיו בשיתוף פעולה מלא למען קידום קהילת יוצאי אתיופיה.

סופה לנדבר: ואני חושבת שביום הזה גם ניתן לתת מחמאות ליוצאי אתיופיה, לממשלת ישראל, למדינת ישראל, על היציאה מסודן והגעתם של העולים לכאן ועל הישגים אדירים שהם הגיעו להישגים האלה בעצמם, עם העזרה של המדינה והממשלה.

סופה לנדבר: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

שלמה מולה: אני רציתי לדבר דווקא על הדברים הלא טובים, אבל אני לא אקלקל את החגיגה.

דני דנון: אני מבטיח לך שיהיו לנו עוד הרבה מאוד ישיבות, אנחנו כבר עושים ישיבה קרובה לגבי המיצ"ב ונושאים נוספים שאתה העלית, ואנחנו נקדם אותם.

שלמה מולה: חשוב מאוד שאנחנו קודם כל נאדיר את עולי אתיופיה, כמו שמיכה אמר, יהודי אתיופיה, כל אחד והגדרתו, על הרצון שלהם, הרצון העז להגיע לכאן לארץ ועל התוצאה של הקליטה, שכל אחד ואחד יסיק את מסקנותיו שלו.

שלמה מולה: אם מדברים על הקליטה, הוזכרו כאן אנשים שבאמת קיבלו את ההחלטות לגבי האפשרות שיהודי אתיופיה יהיו זכאים לעלות לארץ על פי חוק השבות, הוזכר כאן יצחק רבין, אני יכול להזכיר החלטה משפטית של שלמה הלל והיועץ המשפטי שהיה, אהרן ברק, שקבע שיהודי אתיופיה יוכלו להירשם בתעודת הזהות כיהודים על פי חוק השבות.

שלמה מולה: זו החלטה אישית של אהרן ברק, אז כיועץ המשפטי של הממשלה.

שלמה מולה: ואם אני מדלג אני מגיע באמת למבצע שלמה.

שלמה מולה: יש עוד אחד שיושב בפינה ואחד שאיננו נמצא כאן, מי שתבע את תורת הקליטה ליהודי אתיופיה זה היה יאיר צבן.

שלמה מולה: שאף אחד לא יספר סיפורים.

שלמה מולה: יאיר צבן בא, קבע את מדיניות ההעדפה המתקנת, המנהל הכללי שלו היה אפרים כהן, הוא יושב שם בפינה, מנהל האגף היה עוזי גדות.

שלמה מולה: זאת אומרת שלושה האנשים האלה, יחד עם מי שהיתה יושבת ראש ועדת העלייה והקליטה, נעמי בלומנטל, באמת הם היו כאלה שקבעו את מדיניות קליטת יהודי אתיופיה.

שלמה מולה: אני יכול לומר, כמי שהיה אז מנהל מרכז קליטה בכל מבצע שלמה, הייתי בטבריה, מי שהיה אז השיכון היה אריק שרון ומי שהשתתף בדיונים לגבי קליטת יהודי אתיופיה, על מבצע שלמה, אצל אורי גורדון ברחוב קפלן 17 זה היה אריק שרון, ואז באמת כשפתחו את בתי המלון, את אתרי הקרוונים, זה היה באמת מבצע הרואי והאנשים האלה הם באמת שאפשרו את הקליטה הראשונית של יהודי אתיופיה.

שלמה מולה: אני יודע ששרת הקליטה יצאה, אבל למשל שרת הקליטה אומרת שזו החלטה היסטורית, על ההחלטה האחרונה.

שלמה מולה: החלטה היסטורית היא לא החלטה היסטורית, מעבר לזה שלא רציתי להעיר אבל בכל זאת היא הצביעה נגד ההחלטה של עליית הקבוצה האחרונה בנובמבר, אני לא יודע מה היו השיקולים, אני לא נכנס לזה, אבל אם אני נכנס באמת להחלטות האמיתיות שהתקבלו, מבצע שלמה, ואחר כך מדיניות ההעדפה המתקנת נקבעו על ידי יאיר צבן, כמו שאמרתי, גם כשאני פורט את אותן ההחלטות מאז עד היום, אין שום שדרוגים בהחלטות.

שלמה מולה: זאת אומרת משמרים את הגחלת, את המצב הקיים, לא מוסיפים, לא מייצרים עוד מדיניות שהיא מעדיפה.

שלמה מולה: זאת אומרת אם אני מדבר על המשכנתאות, דרך אגב, אם אני מדבר אפילו על ביטול ההחלטה שכל יהודי אתיופי צריך ללכת ללמוד בבית ספר ממלכתי דתי, כחובה, זאת היתה החלטה של יאיר צבן ואמנון רובינשטיין ושלומית אלוני אחר כך, זו החלטה שמייצרת איזונים נכונים, ומה שאני רוצה לבוא ולהגיד, גם מדיניות משכנתאות מועדפות נקבעו על ידי אותה ממשלה.

שלמה מולה: אפילו אם אני מדבר על מעמד הקייסים, מתן שכר לקייסים, זאת היתה אותה ממשלה של יצחק רבין, שבה גם יאיר צבן.

קריאה: ויעקובסון, שר הקליטה.

שלמה מולה: יעקובסון לא היה שר הקליטה, ואני מדבר על מבצע שלמה.

שלמה מולה: גם מתן שכר לקייסים נקבע באותה החלטת ממשלה ומה שאני רוצה לבוא ולהגיד, גם הקמת מרכז ההיגוי שדוד עומד בראשו, זה היה באותה ממשלה שצבן ורובינשטיין היו בה שרים.

שלמה מולה: האמת היא שחיפשתי, חיפשתי החלטה דרמטית של ממשלות אחרות.

שלמה מולה: מאז החלטת המדיניות של אותה ממשלה, לא הצלחתי למצוא.

שלמה מולה: זאת האמת.

שלמה מולה: לא הצלחתי למצוא.

שלמה מולה: הדבר היחידי שהיה, ב-2003, נדמה לי, זו ההחלטה של אריק שרון להביא את שארית יהודי אתיופיה שנשארו באתיופיה במספר 27,900 ומשהו.

שלמה מולה: ההחלטה האחרונה, אדוני היושב ראש.

שלמה מולה: והנה הגיע אלינו חבר הכנסת מיכאלי, שהיינו שותפים לדחיפה ולהחלטה הזאת.

שלמה מולה: זה זנב להחלטה---

אברהם מיכאלי: היום, כשיש ממשלת ליכוד, אם 'קדימה' היו ממשיכים---

שלמה מולה: תאמין לי, אני לא נכנס לזה.

אברהם נגוסה: זה שממשלת קדימה סגרה את העלייה וממשלת ליכוד פתחה את העלייה, עובדה היסטורית.

דני דנון: זה לא יהיה בהחלטות של הוועדה היום.

קריאה: היום זה יום חגיגי, תרדו מהפוליטיקה הקטנה.

שלמה מולה: אני יכול להגיד באופן אישי שאני, ועוד אחרים---

מרינה סולודקין: זה אולמרט.

מרינה סולודקין: אולמרט זה לא קדימה.

שלמה מולה: באמת הדברים הרבה יותר רציניים.

שלמה מולה: במקום להתבדח ולצחוק, צריך לעקוב אחרי הדברים בצורה מפוקחת.

שלמה מולה: הדבר הנוסף שאני רוצה להגיד, אדוני היושב ראש, אני חושב שהגישה שלנו אסור שתהיה גישה פטרנליסטית בכלל בתפיסה.

שלמה מולה: בגישה הפטרנליסטית יש הרבה מאוד האדרה על מה שהמדינה עושה, אבל אני חושב שיש לנו עוד, אם אני מסתכל אדוני היושב ראש בבית הזה, באמת אם מדברים על ההישג האישי של כל אחד ואחד, אם נסתכל פה על דר' טירוורק, שהיא דוקטור, אני מסתכל על אברהם שהוא דוקטור, אני רואה שם כמה עורכי דין, אני רואה אפילו רב קונסרבטיבי וגם רבנים אחרים.

שלמה מולה: זאת אומרת, זה חשוב שנהיה משולבים.

שלמה מולה: לפעמים כשאנחנו רואים את ההישגים האישיים של האנשים, הוא חלק בלתי נפרד בהצלחת הקהילה כולה.

שלמה מולה: מאחר שדובר על הנושא של החינוך ואני חושב שזה המפתח להצלחת יהודי אתיופיה, אנחנו נאשר בדיון שאתה תקיים את ההצעות שלנו, גם בתחום הדיור, גם בתחום התעסוקה, גם אולי הערות שיש לנו לחוק שאנחנו העברנו, חוק חשוב, והדברים שמסקי דיברה עליהם והדברים שציון דיבר עליהם, מה שאפשר לשדרג ואנחנו נדבר על זה.

שלמה מולה: אבל אני רוצה לבקש ממך פעם נוספת, ואני עושה את זה כמנהגי בכל ישיבה, כמו שאתה היית הדוחף להעביר את חוק ההעדפה המתקנת, אני מבקש ממך להביא להצבעה את חוק מורשת יהדות אתיופיה.

שלמה מולה: מה שאני מבין, גם חוק מורשת עדות תקוע, אין עליו---

דנה גורדון: הוקמה ועדה משותפת.

שלמה מולה: הוקמה ועדה משותפת, אין הסכמה בין הרכיבים של הקואליציה, יש בעיה עם הבקשה לתקצוב של כל הקבוצות.

שלמה מולה: אני רוצה לבקש ממך, אם אנחנו רוצים לעשות טוב עם העלייה מאתיופיה, הקמת מרכז מורשת יהדות אתיופיה במתכונת הרחבה, הגדולה, שבה יהיה גם מוזיאון, גם מרכז מחקר, גם מרכז סמינרים, גם ספריה גדולה, ואני חושב שגם מוזיאון שיתעד את ההיסטוריה וכן הלאה, אני לא נכנס להקמת המרכז, לא נכנס לזה, החוק נותן מענה מאוד מאוד ברור.

שלמה מולה: אמרתי גם בפעם הקודמת, חששתי שזה לא יצליח ואנחנו נתקענו.

שלמה מולה: מי שתקע את זה זו הקואליציה הנוכחית.

שלמה מולה: גם מיקי איתן בין היוזמים, גם מיכאלי וגם יולי אדלשטיין וגם אני.

שלמה מולה: אנחנו אמרנו שאי החקיקה או קידום החקיקה גם אחרי שתהיה חקיקה יתנו מקום קטן מאוד, במסגרת מרכז למורשת עדות, אז לא עשינו להצלחה ולנחלה.

שלמה מולה: אני מדבר על זה שיהדות אתיופיה היא לא יהדות מוכרת במלוא מובן המלה הרחב שיש, לא כשכל אחד עדיין חייב להוכיח מי הסבתא שלו, מי הדודה שלו, מי עושה לו טובה, אם הרב הזה או רב אחר וכן הלאה.

שלמה מולה: אם רוצים באמת להביא את יהדות אתיופיה, את המורשת של יהדות אתיופיה אל פתחי בית הספר, אל החברה הישראלית, למרכז הזה יש יכולת לתרום.

שלמה מולה: גם העניין הזה בסופו של דבר, אחרי שהיה בג"צ בעניין, אפילו מי שסייע להקים את בהלצ'ין, ששלמה קאלה עומד בראשו, עדיין זאת היתה החלטה של יאיר צבן.

שלמה מולה: לכן אני משבח את יאיר צבן, את מה שהם עשו ואת אפרים היושב בפינה והאחרים שבאמת יצרו את התשתית של קליטת יהודי אתיופיה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: הצטרפו אלינו רב העדה, הרב יוסף הדנה ואת הקייס הדנה רפאל, ברוכים הבאים.

דני דנון: אני מבקש מצאגה מלקו, מנהלת רשת א' ברשות השידור, בבקשה.

צאגה מלקו: תודה אדוני היושב ראש.

צאגה מלקו: שנים אני, בתוקף תפקידי כשדרנית, כעיתונאית, הייתי מגיעה לוועדת העלייה והקליטה הרבה, אז תמיד דיברנו על בעיות, היום סוף סוף הגענו ליום החג הזה.

צאגה מלקו: קודם כל, תרשו לי לפני שאני אכנס לתפקיד שלי ולעבודה שלי, לספר על מבצע שלמה.

צאגה מלקו: אני, כמו כולם, חיכיתי לאבא שלי ולאמא שלי, לאחי ואחותי, אמרו שהם הגיעו לישראל וזה היה בשבת אחת.

צאגה מלקו: איפה הם נמצאים?

צאגה מלקו: אמרו לי 'הם נמצאים בכפר החורש ליד נצרת'.

צאגה מלקו: מיד דיברתי עם מיכה, הגרון שלך היה צרוד, אני זוכרת את זה, והוא אומר לי 'כן, המשפחה שלך הגיעו'.

צאגה מלקו: שמחתי כמו כולם, למחרת אני מקבלת הודעה, 'הם פספסו את הטיסה'.

צאגה מלקו: אמרתי 'ההורים שלי פספסו, מה אני עושה?', המורדים נכנסו לאדיס אבבה, זו מלחמה, וההורים שלי, אני לא יודעת איפה הם.

צאגה מלקו: באדיס הם השכירו דירה, אני מצלצלת, אין שום טלפון, אין כלום.

צאגה מלקו: ואני חשבתי שזהו, אני לעולם לא אראה את ההורים שלי והמשפחה.

צאגה מלקו: לאחר שבכיתי כל כך הרבה שעות החלטתי לשלוח מברק ליצחק שמיר, ראש הממשלה אז.

צאגה מלקו: שילמתי 47 שקלים דרך בזק, שלחתי מברק, 'אדוני ראש הממשלה, תציל את משפחתי'.

צאגה מלקו: זה היה המברק ששלחתי.

צאגה מלקו: אחרי יומיים אני מקבלת טלפון משגריר ישראל באדיס אבבה, קוראים לו אשר נעים, היום הוא פנסיונר.

צאגה מלקו: אשר נעים מצלצל ואומר לי 'שלום, אפשר לדבר עם צאגה?' אמרתי 'כן, מדברת'.

צאגה מלקו: 'זאת את?' 'כן', הוא אומר 'אל תדאגי, ההורים שלך, אח ואחות, כולם בסדר'.

צאגה מלקו: כשהוא אמר לי שכולם בסדר, עוד יותר דאגתי, אז אמרתי לו 'אני לא מאמינה לך' הוא אומר לי 'תשמעי, הם בסדר, אין לך מה לדאוג', הוא אומר לי 'את רוצה לדבר איתם?

צאגה מלקו: ' אמרתי 'כן', אז הוא נתן לי לדבר עם המשפחה טלפונית.

צאגה מלקו: מאותו יום המשפחה שלי קיבלו מקלט בשגרירות ישראל באדיס אבבה, חיכו עד שהממשלה החדשה התארגנה ונתנה אפשרות יציאה.

צאגה מלקו: לאחר ארבעה חודשים הקבוצה הראשונה שהגיעה לישראל זו המשפחה שלי ועוד כמה אנשים.

צאגה מלקו: לכן ביום החגיגי הזה צריך לאחל בריאות שלמה ליצחק שמיר.

צאגה מלקו: יש לו חלק באופן אישי בעלייה של המשפחה שלי ואחר כך השגריר בדימוס, אשר נעים, סיפר לי שהמברק של יצחק שמיר הוא זה שזירז את כל העלייה של המשפחה.

צאגה מלקו: לעניין התפקיד שלי, היום אני מנהלת את רשת א' בקול ישראל ולפני שנתיים וחצי התמודדתי על התפקיד, זה היה מכרז פנימי של רשות השידור והגשתי מועמדות כמו כולם, אבל יחד עם זאת אמרתי שלא בטוח שאני אזכה במכרז כי רוב האנשים שהתמודדו מולי 30 שנה, 35, 40 שנה עיתונאים בקול ישראל, זה תפקיד כל כך בכיר, כולם מחכים לו.

צאגה מלקו: ביום שאני זכיתי, אני אגיד לכם את האמת, כשהודיעו לי ש'זכית במכרז, נבחרת', התגובה הראשונה שלי היתה, 'וואו, היום אני מרגישה ישראלית'.

צאגה מלקו: עד אותו רגע, לפני שנתיים וחצי, אני משדרת, אני מסקרת, התחלתי את השידור בשפה האמהרית בקול ישראל, עם כל זה כל הזמן הייתי בתוך הקהילה, עבודה מול הקהילה שלי, אמהרית כל הזמן.

צאגה מלקו: כשאמרו 'זכית', באמת אמרתי, עד היום היתה לי פרנסה, אבל לא השתלבתי, כל מה שקורה היום בקהילה, לרובם, לאלה שסיימו השכלה גבוהה, תואר ראשון, תואר שני, תאמינו, לכולם יש פרנסה, אבל עדיין אין שילוב, לא השתלבנו ורובם עובדים עם הקהילה, או לענייני קהילה, או עמותה לקהילה או פרויקט לקהילה, הרוב הגדול עדיין לא השתלב.

צאגה מלקו: כדי לשלב את הקהילה, אני חושבת שצריך לפתוח את הדלתות.

צאגה מלקו: נכון, חוק העדפה מתקנת זה חוק מצוין, לתקופה מסוימת, לא להנציח אותו, אבל לשלב הנוכחי היום אנחנו זקוקים לו.

צאגה מלקו: יחד עם זאת חבריי מקודם דיברו על כך שצריך לאכוף אותו, לא רק לחקוק.

צאגה מלקו: חקיקה זה חשוב, אבל צריך לראות את הביצוע שלו.

דני דנון: לגבי האכיפה, החוק רק חוקק, הוועדה תעקוב אחרי היישום שלו וצריך לתת מספר חודשים כדי להטמיע אותו, הוא עבר רק לפני חודשיים-שלושה, הוא נכנס לתוקף רק לפני מספר חודשים.

דני דנון: אנחנו ניתן מספר חודשים למשרדי הממשלה ואז אנחנו פעם בשישה חודשים נעשה ישיבת מעקב בנושא.

צאגה מלקו: יפה, חשוב.

צאגה מלקו: אז לגבי התקשורת.

צאגה מלקו: נכון, אני באה מצד התקשורת.

צאגה מלקו: נכון, יותר מעניין את התקשורת דברים שיכולים למכור, סיפורים שיותר מעניינים, אבל אני חושבת, כדי שאנחנו נוכל להשפיע בתקשורת, או כדי שהתקשורת תתייחס אלינו, הסיפורים החיוביים שלנו, הפתרון האידיאלי הכי חשוב, אנחנו בעצמנו צריכים להיות בתקשורת.

צאגה מלקו: בעצמנו להיות שותפים.

צאגה מלקו: לא מספיק שיש לנו ברהנו, בחור מקסים, מוכשר, בערוץ 2 ויש לנו פנינה בערוץ 1, או דני אבבה המוכשר שכותב ב'ידיעות אחרונות'.

צאגה מלקו: אני חושבת שאנחנו, ככל שנהיה יותר, ככל שיראו את צבע העור שלנו על המסך, אנחנו נהפוך להיות כמובן אליו.

צאגה מלקו: זה הדבר הכי חשוב.

צאגה מלקו: כולם דיברו על החינוך.

צאגה מלקו: נכון, חינוך זה דבר בסיסי, אבל נוסף גם בתחום התקשורת, בפרסומות, יש מקום להכניס במוצרים של ילדים ותינוקות ופרסומות צבע עור של ילדינו יופיע שם, יראו אותנו.

צאגה מלקו: אני רואה את הפרסומות של טיטולים, מטרנה וכל הדברים ואף ילד יוצא אתיופיה, בצבע העור של הילדים שלנו, אין.

צאגה מלקו: אני חושבת שזה צריך להיות בחקיקה.

שלמה מולה: בארצות הברית יש חקיקה בנושא.

קריאה: גם באירופה.

צאגה מלקו: לכן אני אומרת שהעניין של הפרסומות הוא חשוב.

צאגה מלקו: ברגע שהתינוקות שלנו יראו משהו דומה לצבע העור שלהם בטלוויזיה, בערוץ ילדים, בתכניות ובפרסומות של מוצרים.

צאגה מלקו: ..

צאגה מלקו: הכנסת, חברי הכנסת יכולים לעשות, נציגי הציבור שלנו.

צאגה מלקו: לכן אני חושבת שזה דבר מאוד חשוב וזה מאוד ישפיע.

צאגה מלקו: אני אתן לכם דוגמה.

צאגה מלקו: עד לא מזמן בתקשורת לא היינו רואים הרבה כיפות סרוגות או כיסויי ראש.

צאגה מלקו: היום הקבוצה הזאת מיוצגת בכבוד, אני חושבת שהם עשו צעד נכון.

צאגה מלקו: אני חושבת שגם לנו מגיע.

צאגה מלקו: אז אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, תיקח את זה לתשומת לבך, גם חברת הכנסת מרינה סולודקין ושלמה מולה ואחרים, תעבירו את זה בצורה של חקיקה, גם הפרסומות וגם שילוב שלנו בכל תחום.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני מבקש מהרב הדנה ולאחריו חברת הכנסת סולודקין.

יוסף הדנה: אדוני היושב ראש, ברשות מורי ורבי, כל הקהל הקדוש הזה, קודם כל אני מתנצל על האיחור, אבל ברוך ה' אני פה.

יוסף הדנה: הנביא ישעיהו בפרק מ"ט פסוק ח' אומר כך 'כה אמר ה' בעת רצון עניתיך וביום ישועה עזרתיך ואצרך ואתנך לברית עם להקים ארץ ולהנחיל נחלות שממות, לאמר לאסורים צאו, לאשר בחושך הגלו, על דרכים ירעו ובכל שפיים מרעיתם'.

יוסף הדנה: הנביא אומר פה שביום הישמע, כשמגיע הזמן, הקדוש ברוך הוא עוזר.

יוסף הדנה: אין חכמה ואין תבונה ואין עצה כנגד ה'.

יוסף הדנה: ועוד אומר, 'לאמר לאסורים צאו', אנשים שהיו בגולה כמו אסורים, כמו בבית סוהר, אנחנו זוכרים כולנו, לצאת מאתיופיה היה מאוד קשה.

יוסף הדנה: ועוד אני רוצה להזכיר, אני הייתי בארץ, יהודי ברית המועצות, רק מי שהזכיר את עניין העלייה זרקו אותו לסיביר והיה מאוד מאוד קשה, כיהודי, לדבר על עלייה, זה היה נורא ואיום.

יוסף הדנה: שלח את עמי בכל העולם, היה ממש 'שלח את עמי', כל העולם נאבק, גם יהודי אתיופיה.

יוסף הדנה: אבל כאשר הגיעה העת, כשהגיע הזמן אז מסך הברזל נפל, הכל נפל, היהודים יצאו בידיים רמות וברוך ה' הכל נעשה.

יוסף הדנה: אם נגיד קצת, אני אומר את התשבחות לקדוש ברוך הוא ולשליחים שלו.

יוסף הדנה: השליחים שלו הם עם ישראל, מדינת ישראל, ממשלת ישראל, צבא ההגנה לישראל וכל הילדים הנפלאים וברוך ה' כשהגיע הזמן עשו מבצע, אני חושב שזו היסטוריה.

יוסף הדנה: הילדים שלנו, הדור הבא, כשיקרא בספרים על מבצע שלמה, יהיה קשה להאמין איך אפשר להעלות כמעט 15,000 יהודים תוך 38 שעות.

יוסף הדנה: איך אפשר לעשות את זה?

יוסף הדנה: ועוד דבר אני אגיד, להגיע כמעט 13,000 איש פתאום, איפה הם יישנו, איפה הם ייכנסו, מה יאכלו, זה לא מהאנשים, אבל רבותיי זו ארץ ישראל, זו ירושלים.

יוסף הדנה: ברוך ה', כולם יסתדרו.

יוסף הדנה: הביאו אותם, קלטו אותם, נתנו להם כל מה שצריך, המכולת התרחבה, החנויות התרחבו, הכל היה בסדר גמור.

יוסף הדנה: למה?

יוסף הדנה: בעת רצון עניתיך וביום ישועה עזרתיך.

יוסף הדנה: כשמגיע הזמן, ברוך ה', הקדוש ברוך הוא מקבץ את עמו ישראל ממקומות נידחים ואנחנו פה.

יוסף הדנה: וכאן ברוך ה' כשאנחנו רואים את הנוער שלנו בהשכלה גבוהה, בכל מיני מגזרים, הם נלחמים ממש כדי להגיע למה שהם מגיעים.

יוסף הדנה: אבל רבותיי אני רוצה להגיד עוד דבר אחד.

יוסף הדנה: יהודי אתיופיה ידועים ומוכרים כעדה דתית, שומרי מסורת, ברוך ה', והם באו ממש באמונה שלמה ופה קצת.

יוסף הדנה: ..

יוסף הדנה: היום, כשאני רואה בכמה מקומות, איפה שיש בתי כנסת, אני רואה את הנוער, איך שהנוער בא ומשתתף וברוך ה' אפילו אני הייתי יכול לומר שיש חזרה בתשובה.

יוסף הדנה: הנוער ממש חוזר בתשובה, ממלא את בתי הכנסת.

יוסף הדנה: זה נפלא.

יוסף הדנה: איפה שאין בתי כנסת, אז לנוער אין מקום.

יוסף הדנה: הולכים לבתי כנסת אחרים, אבל לא במידה כזו.

יוסף הדנה: אז אני מציע גם לראות את העניין הזה של בתי כנסת ממש לעודד, שיהיו בתי כנסת, ושיהיו מנהיגים רוחניים, רבנים.

יוסף הדנה: ברוך ה', אנחנו עובדים על זה שייכנסו עוד מעט 13 קייסים וצריכים להרחיב את המנהיגות הרוחנית, הם שמושכים אותם לבוא לבתי הכנסת וזה באמת יכול לסייע הרבה.

שלמה מולה: כבוד הרב, שגם יתנו להם את הזכויות.

שלמה מולה: זה חשוב.

דני דנון: כבוד הרב, לא נפתח את זה.

יוסף הדנה: אם בעזרת ה' יהיו רבנים בכל מקום, יהיו מנהיגים רוחניים בכל מקום והם בעצמם ינהלו.

יוסף הדנה: .. יש השכלה גבוהה, זה באמת נעשה טוב מאוד, וגם את התחום הזה נחזק, נתמוך וזה חשוב מאוד.

יוסף הדנה: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה, כבוד הרב.

דני דנון: חברת הכנסת סולודקין.

מרינה סולודקין: אני רוצה קודם כל לומר שאני מאוד שמחה להיות היום ולחגוג יחד עם כולם 20 שנה למבצע שלמה.

מרינה סולודקין: אני חושבת שזה מקום מאוד מדהים להודות לשני ראשי הממשלות שהחליטו החלטות מאוד מאוד חשובות בקשר לקהילת יוצאי אתיופיה, למר שמיר, שהחליט על 'מבצע שלמה' ואריאל שרון, שהחליט על העלאת הפלשמורה.

מרינה סולודקין: וגם אמרו כאן, אבל לא הכל, צבן היה שר קליטה מצוין שקלט קליטה ראשונה של האתיופים ואני חושבת שאנחנו צריכים גם להודות לגב' ציפי לבני, שהיא היתה שרת הקליטה, שחג סיד עכשיו הוא חג רשמי של כל מדינת ישראל וגם יש אנדרטה לנופלים בדרך למדינת ישראל.

מרינה סולודקין: יש חלומות שלא התגשמו, וכאן המקום לומר איזה חלומות לא התגשמו.

מרינה סולודקין: לפני חמש שנים הגיעה אליי קבוצה של צעירים מהעדה האתיופית שביקשו מהמדינה אדמה ומכסות מים לחקלאות טרופית ובחמש השנים האחרונות אני פועלת, יחד עם חבר הכנסת מולה בנושא הזה, אבל לא רואים שום דבר ואני חושבת שזה מאוד לא נכון, בגלל שהכלכלה האתיופית זה גם תעשייה וזה דווקא ארגון של התעשיינים שמלמדים את המקצועות של תעשייה, גם חקלאות טרופית, ואני חושבת שזה חשוב שמדינת ישראל לא רק שהיא לא גזענית אלא מקדמת.

מרינה סולודקין: משרד החוץ.

מרינה סולודקין: אני מאוד רוצה שבהרבה מדינות יהיו נציגים של הקהילה האתיופית כשגרירים וכסגל של משרד החוץ.

מרינה סולודקין: תודה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: מר יפת אלמו, שעזרת לנו רבות גם להרים את האירוע הזה ואנחנו מודים לך על כך, בבקשה, יפת.

יפת אלמו: כבוד היושב ראש, כבוד חברי הכנסת וחברים, וכבוד השרה שיצאה, שאני רואה בה כנביאה של זמננו כמו הנביאה דבורה שעושה את המעשה הנכון ביותר בקליטת העלייה של יהודי אתיופיה.

יפת אלמו: היא עושה מאמצים נכונים לקליטת העולים ותודה על כך.

יפת אלמו: כבוד לי להיות באירוע זה כאן.

יפת אלמו: 'מעבר לנהרי כוש, עתרי בת פוצי יובלון מנחתי', אומר צפניה ג', פסוק י'.

יפת אלמו: 'הנה ימים באים, נאום ה', כרתתי את בית ישראל ואת בית יהודה, ברית חדשה', אומר עמוס.

יפת אלמו: רק לפני כמה שנים, על נהרות אתיופיה, שם ישבנו, גם בכינו בזכרנו את ציון, כי שם שאלנו שובנו, בדברי שיר והעלינו בלבנו שמחה ושרנו משירי ציון, אם נשכח את ירושלים, תישכח ימיני, תדבק לשוני לחכי, היינו אומרים.

יפת אלמו: והנה היום, תודה לאל, אנחנו בציון.

יפת אלמו: בפרשת השבוע הזו של שבת נאמר, 'בחוקותיי אם תלכו ואת מצוותיי תשמרו, עשיתם אותם' ואז תקבלו את הברכות המובטחות לכם.

יפת אלמו: נשאלת השאלה מה הן הברכות.

יפת אלמו: נדמה לי שהברכות הן שגשוג כלכלי הצומח בתוך ארץ ישראל ללא צורך ביבוא, ביטחון שהוא היעדר פחד, שלום אמיתי בארץ, עוצמה ואומץ לקידום פני האויב, קליטת עלייה מגלויות שונות, יותר שוויון, פחות קונפליקט, חזרה לערכים יהודיים, כמו שאומרים, חידוש הישן וקידוש החדש.

יפת אלמו: כל הדברים האלה שאמרתי למעלה קרו, וזה חסד עליון שבורא העולם שהתברך שמו מקיים אותו בהבטחתו.

יפת אלמו: רבותיי, יותר ממאה שנה שערי ברית המועצות היו סגורים ומסוגרים, ויותר מאלפיים שנה שערי אתיופיה היו סגורים ומסוגרים והנה לפתע גם שער ברית המועצות נפתח וגם שער יהדות אתיופיה נפתח.

יפת אלמו: זה חסד עליון.

יפת אלמו: זה חסד שכולנו צריכים לראות אותו כנס גדול שקרה בזמננו, בזמן החדש הזה.

יפת אלמו: מכובדיי, מבחינתי הקדוש ברוך הוא קיים את הבטחתו כפי שאמר, נדחי ישראל ייכנסו, אבל מבחינת הקדוש ברוך הוא, אנחנו, כנבראיו, לא קיימנו את חובתנו כלפיו, לא יצרנו מצב שבו נהיה חברה יותר צודקת, דאגה לחלש, בפועל האינדיבידואליזם הולך וגובר על התפיסה שכולנו אחד.

יפת אלמו: אני רוצה לומר לכם, היום גבר או אישה, עם חמישה או שישה ילדים עובדים בממוצע עשר שעות, עבודה מפרכת, אבל אותה משפחה נשארת ענייה.

יפת אלמו: איך זה?

יפת אלמו: אתה עובד כל כך קשה ואתה נשאר עני.

יפת אלמו: צעירים לא יכולים להרשות לעצמם לקנות דירה כי זה יקר מאוד.

יפת אלמו: גם לשכור דירה כבר הפך לבלתי מושג לצעירים.

יפת אלמו: על כך אני אומר, לא רק שלא קיימנו את חובתנו לבורא שיתברך, אלא אף עברנו ופגענו בחלשים והפכנו אותם לעניים בעל כורחם.

יפת אלמו: כפי שאנחנו יודעים, עוני איננו עונש מהשמים, עוני נוצר או על ידי האדם הפרטי שלא עושה עבודה, או החברה שנותנת שירות לקוי ולכן העוני נוצר משתי הסיבות האלה.

יפת אלמו: לכן אני אומר שהיום אנחנו, כל הקבוצה הזו, וגם קבוצות מבחוץ, אנחנו דור יהושע.

יפת אלמו: אתם יודעים שיהושע כשנכנס וכבש את ארצו הוא דאג לארצו, אם כן, אנחנו כדור יהושע צריכים לקום ולומר, כפי שהקדוש ברוך הוא אמר לו, חזק ואמץ, אנחנו צריכים לקום ולכבוש ולעשות את העבודה הנכונה ביותר.

יפת אלמו: לדרוש.

יפת אלמו: היום רוב השירותים שהממשלה נותנת, אני לא מאשים את הממשלה הזו בלבד, הם שירותים שמביאים את האדם לעוני, עוד עני שמבקש ודורש שירות.

יפת אלמו: זה לא מוציא את האדם להיות עצמאי ועומד על רגליו.

יפת אלמו: לכן כדור יהושע, עמדו וקומו ודרשו רפורמה בשירותים החברתיים והחינוכיים שקיימים כדי שנעמוד ונאמר שהצלחנו.

יפת אלמו: לכן אני מבקש מכל אחד מהצעירים ובאמת תודה עמוקה ליושב ראש, תודה לוועדת העלייה והקליטה ותודה רבה מאוד לשרת הקליטה שאיננה כאן, היא עושה את העבודה הגדולה ביותר.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מרני טריינין, סגן יושב ראש הסוכנות היהודית, שאנחנו רוצים להודות גם לסוכנות היהודית במהלך הישיבה הזאת על הפעילות שלכם, בעבר בעלייה, גם היום, לך ולנתן שרנסקי על הפעילות המבורכת שאתם עושים.

דני דנון: בבקשה, רני.

רני טריינין: צהריים טובים לכולם.

רני טריינין: אני חושב שזה באמת רגע שאי אפשר שלא להתרגש כשמציינים 20 שנה.

רני טריינין: אמנם אנחנו נוהגים לציין אירועים וזה יוצא גם קרוב ליום העצמאות שרק חגגנו ועוד ימים של זיכרון ומועד לאחרונה, והנציג אולי האולטימטיבי של מבצע שלמה, של הסוכנות היהודית, וכך אתה יישאר לעד, מיכה, אמר את דברו, אבל אני בהחלט רוצה לנצל ולחלוק במידה מסוימת על מה שאמרת מבחינת ההאדרה.

רני טריינין: כי הבעיה היא לא מה אנחנו עושים ושהמדינה עשתה, הבעיה היא איך את הציווי הזה, להביא כל יהודי מכל מקום בעולם ברגע של מצוקה וגם ברגע של רווחה למדינת ישראל, ואם את זה אנחנו יכולים להעביר לדורות הבאים, גם לדורות של העדה, גם לדורות של עדות אחרות, ואנחנו, בין שאנחנו חברי כנסת מחוקקים ובין שאנחנו משרתים את העם היהודי והסוכנות היהודית, זה הציווי הראשון שלנו וזה בסיס קיומנו.

רני טריינין: ולכן צריך להגיד את הדברים, צריך ללמד את הדברים וצריך לטפל בדברים שנובעים, שעד היום לא הושלמו, ופה אני גם מסכים איתך ועם דברים רבים אחרים שנאמרו.

רני טריינין: מבחינת הסוכנות היהודית, גם היום.

רני טריינין: ..

רני טריינין: עמדתי אתמול עם השרה באירוע אחר, שהוא גם אירוע מכונן, 20 שנה לבית ראשון במולדת, 35,000 איש שהגיעו ונקלטו בתנועה ההתיישבותית, בתנועה הקיבוצית, ואמרתי שברגע זה ממשיכים להגיע עולים, כי עולים זה דבר פרמננטי, זה דבר קבוע, זה דבר שזורם וזה דבר שאסור לעצור אותו, בין שזה מאתיופיה ובין שזה מארץ אחרת.

רני טריינין: היום בגונדר יש 150 איש שהם עובדי סוכנות מקומיים, ועוד 250 בארץ שמטפלים.

רני טריינין: אנחנו נערכים ויש היום 16 מרכזי קליטה בכל הארץ שיש מהעליות, גם הקודמות אבל גם העולים שזה מקרוב באו, שזה כבר 1,700 איש שהגיעו רק בחודשים האחרונים, ועוד ידנו נטויה, ועוד נעמוד בפני בעיות לא פשוטות עם העלייה שזה עתה באה ואנחנו מחבקים אותם מקרוב.

רני טריינין: צריך לזכור שהסוכנות היהודית לא עוסקת רק בהבאת העולים, היא עוסקת בהמון תחומים שיכול להיות שהם אפילו נסתרים ולא ידועים בכפרי הנוער.

רני טריינין: מרבית החניכים בכפרי הנוער בכלל בארץ, ושל הסוכנות היהודית בפרט, אלה נערים אתיופים.

רני טריינין: רק בשבוע שעבר זכינו לקבל את הבשורה שכפר הנוער רמת הדסה זוכה בפרס החינוך השנה, שרוב ילדיו הם ילדים אתיופיים, עם אחוזי התגייסות לצבא מדהימים.

רני טריינין: אני אומר את זה לך, סגן האלוף ציון, ודברים מדהימים שקורים.

רני טריינין: וזה אנחנו עושים בעבודה הסיזיפית היומיומית.

רני טריינין: כך גם עם קהילות צעירות, שאולי זו הבשורה הכי גדולה של הדור הצעיר בישראל.

רני טריינין: יש היום קבוצות שיתופיות, אם זה בקרית גת ואם זה בגדרה, והתארגנות חברתית מדהימה שהיא החברות, היא החיבור האמיתי לחברה הישראלית ובכל זה אנחנו תומכים ואני לא אמשיך וארבה.

רני טריינין: אפשר פה להפליג.

רני טריינין: החכמה היא איך בכל נקודה ונקודה, אם זה ברשות השידור ואם זה באמנות ואם זה בחינוך, איך בכל מקום...

רני טריינין: אני לא נכנס כרגע לחקיקה, אני חושב שהחקיקה היתה ראויה בסיטואציה הקיימת, אבל איך כן---

דני דנון: משפט אחד על החקיקה, אנחנו לא החלנו את המוסדות הלאומיים בחקיקה, אבל אני פונה אליך פה בבקשה---

דני טריינין: אני מקבל את זה מראש.

דני טריינין: אצלנו מראש בני העדה הזו הם מועדפים במלגות, בהרבה מאוד תחומים, כולל בתעסוקה.

דני טריינין: אז כל מה שנותר לי להגיד לכם פה, נציגי העדה, תבורכו, תמשיכו בפועלכם, ואנחנו בהחלט בעניין הזה רק נרצה לסייע.

דני טריינין: ואולי הדבר הכי חשוב, צריך לזכור---

אברהם נגוסה: תרשה לי לתקן אותך.

אברהם נגוסה: יש עובד אחד של הסוכנות היום בגונדר, מי שמנהל את כל הפעילות זה ארגון נקוג', הסוכנות לא קיבלו את האחריות בגלל----

דני טריינין: משפט אחרון ולא ניכנס כאן לפלוגתות, צריך לזכור את יהדות העולם שגם היום יהדות העולם, היהדות הצפון אמריקאית וגם קהילות אחרות עומדות גם מאחורי העלייה של היום, כספית וגם בפעילות כזו או אחרת.

דני טריינין: כלומר יהדות העולם בהחלט תומכת בכל מה שקורה, עד שאחרון העולים שהוחלט שיגיע, יגיע.

דני דנון: תודה.

דני דנון: מר דוד מהרט, מנהל מרכז ההיגוי של יוצאי אתיופיה, בבקשה.

דוד מהרט: אני אשתדל להגיד בדקה.

דוד מהרט: כפי שנאמר, אנחנו היום מציינים 20 שנה למבצע שלמה וצריך לזכור שאנחנו 31 שנים מראשית העלייה של יהודי אתיופיה דרך סודן ובשבוע הבא אנחנו נזכור בהר הרצל את בני הקהילה שלא סיימו את המסע.

דוד מהרט: כמישהו שעוסק בתחום החינוך, אני יכול להגיד לכם, בחלק של חצי הכוס המלאה, אם בתקופה שהיה מבצע שלמה, 91'-93', אחוז הזכאים בקרב בני הקהילה בבגרות היה בין 5% ל-7%, היום אנחנו מדברים על כ-40%, כך שבהחלט בכל תחום ותחום אפשר למצוא הישגים.

דוד מהרט: אנחנו רואים את כמות בני הקהילה שמגיעים למוסדות להשכלה גבוהה, יש הרבה מה להתגאות.

דוד מהרט: גם בעניין של ההיסטוריה, אני רוצה להגיד שבאמת ההחלטה בעניין של ההיסטוריה היתה ב-2002, אז שימשתי כיועץ של שרת החינוך לימור לבנת, כשהמזכירות הפדגוגית החליטה לקבל את נושא לימוד ההיסטוריה של בני הקהילה על כל מרכיביו, כולל 2,500 שנות חיים של בני הקהילה באתיופיה ועד לעלייה ולא רק בשנים האחרונות של העלייה.

דוד מהרט: אבל אני שמח שמשרד החינוך החליט קודם כל להכניס את הנושא הזה, אנחנו נדון, נתפתח ונשלים את כל החלקים החסרים.

דוד מהרט: זה מוביל אותי לשני משפטים קצרים שאני רוצה להגיד.

דוד מהרט: יש פתגם אתיופי שאומר: אומרים שהצוואר נוצר בשביל שיהיה אפשר לסובב את הראש ולהביט אחורה, אבל עדיין הגוף הוא במגמת קדימה.

דוד מהרט: אם אנחנו מסתכלים על 20 השנים שעברו ואנחנו מסתכלים על ההצלחות וכולי, בכל זאת אני רוצה להסתכל במבט קדימה.

דוד מהרט: אני חושב שבמבט קדימה, אדוני היושב ראש, אנחנו גם צריכים לעצור ולשאול ולהגיד מה למדנו מה-30 ומ-20 השנים שעברו, מה אנחנו יכולים לקחת מזה לתהליך הקליטה של בני הקהילה.

דוד מהרט: אנחנו מסתכלים על חצי הכוס המלאה במשך השנים האלה, אבל בחצי הכוס הריקה יש מצבים של בעיות שאנחנו יכולים לקרוא להן תוצרת כחול-לבן.

דוד מהרט: כלומר השנים האלה, ליד זה שעשו הרבה טוב לחלק מהקהילה, יש הרבה שהשנים האלה לא עשו להם טוב וכדי להתמודד ולהביא אותם שגם יהיו בחלק של הכוס המלאה צריך שינוי בתפיסות.

דוד מהרט: יש קיבעון מחשבתי בהרבה מקומות בכל התהליך של בני הקהילה.

דוד מהרט: צריך לשנות את התפיסה, בהתאם לכך צריך לשנות את הכלים ואת האמצעים שבהם צריך להשקיע כדי להביא את בני הקהילה למקום ראוי שיגיעו אליו, כי חצי הכוס המלאה מראה לנו שהכוס יכלה גם להיות מלאה.

דוד מהרט: אז כל משרד, כמו שנאמר, משקיע ומשקיעים המון משאבים, משרד החינוך משקיע הרבה משאבים, עדיין אנחנו רחוקים מהיעד שאליו אנחנו רוצים להגיע.

דוד מהרט: אנחנו רוצים להגיע לכך שבני הקהילה יהיו משולבים בכל המקומות באופן שווה בשווה.

דוד מהרט: אני חושב שצריכים גם לומר מה 20 או 30 השנים האחרונות עשו לחברה הישראלית.

דוד מהרט: אני חושב שעשו לה הרבה דברים טובים, אני חושב שהפכנו את החברה הישראלית ליותר סובלנית, לרב תרבותית, לפלורליסטית יותר, אבל עדיין יש לנו מקומות שצריך להתנחל ולהיכנס לא רק ברמה הפיזית ללבבות של החברה הישראלית.

דוד מהרט: כל החוקים, כפי שאמרתם, אם אנחנו רוצים שלא נצטרך את ההעדפות המתקנות עוד 30 שנה ושגם אנשי עסקים באופן וולונטרי יוכלו לקלוט את בני הקהילה, אנחנו צריכים לשחרר הרבה אנשים מדעות קדומות וסטריאוטיפים והאמצעי להכחיד דעות קדומות וסטריאוטיפים הוא על ידי הגברת הידע וההיכרות של החברה הישראלית עם בני הקהילה ובזה לא נעשה מספיק וצריך לעשות כדי שעוד 20 שנה נוכל להגיד שלא צריכים אפליה מתקנת ולא חוקים כאלה ואחרים ובני הקהילה משתלבים כשווים בין שווים בני שווים בחברה הישראלית.

דני דנון: תודה רבה, דוד.

דני דנון: חבר הכנסת מיכאלי.

דני דנון: אני יודע שאתה תומך רבות, גם ביקרת בגונדר, בבקשה.

אברהם מיכאלי: קודם כל תודה לך, אדוני היושב ראש, שאתה מקיים דיון כזה אצלנו בוועדה כי מגיע לעדה החשובה הזאת שלא רק ידברו עליהם דיבורים במשך כל השנה אלא גם יצדיעו להם מדי פעם כדי שירגישו שהם באמת שווים בינינו ומגיע להם את כל הזכויות.

אברהם מיכאלי: אני חושב שתקופות כאלה, של 20 או 30 שנה, אם נסכם, בחלק שלנו כמחוקקים וכאנשי ציבור שיושבים פה, אני חושב שאנחנו עדיין אשמים בהרבה מאוד דברים שלא עשינו בשביל העדה הזאת.

אברהם מיכאלי: העדה הזאת עדיין זקוקה להעדפות, כמו החוק הזה שחוקקנו אצלנו בוועדה, כי לפעמים מישהו אומר 'למה צריך העדפות?', כן צריך העדפות.

אברהם מיכאלי: אני חושב שיש לנו המון בעיות עם הנוער, ולצערנו בקדנציה הזאת לא זכינו לקיים דיונים מיוחדים על בעיות הנוער.

אברהם מיכאלי: בקדנציה הקודמת דווקא כן היה לנו את זה ובקדנציה הזאת לא הקדשנו מספיק תשומת לב, כי כל מה שהעדה היום זקוקה זה שדור ההמשך יהיה כמו הקודמים להם, לפחות בתרבות ובמורשת שהם הביאו משם.

אברהם מיכאלי: הילדים היום, לצערנו, כמו שאני מכיר את זה, לא תמיד שמחים להזדהות עם העדה, יש להם בושה לפעמים להיקרא ילד יוצא אתיופיה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שיש להם מורשת יקרה, מורשת טובה ואנחנו צריכים לעודד אותם על זה וכמובן גם לתת להם כלים להצלחה בלימודים.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהמטרות הכי גדולות שהצבנו בפנינו זה לגמור את הסיפור של הפלשמורה ואני מקווה שהממשלה תבצע את זה, אפילו מעבר לקצב שהתחייבנו.

אברהם מיכאלי: הזכירו פה 1,700 בחודשים האחרונים, זה הישג, אבל אני חושב, הסוכנות היהודית, שאתם היום---

אברהם נגוסה: עדיין נקוג' ממשיך לטפל בגונדר.

אברהם נגוסה: הסוכנות לא לקחה את האחריות.

אברהם מיכאלי: אני מאמין ומקווה בעזרת ה' שבביקור הבא שלי שם שאני אראה שכבר רוב היהודים עלו משם והרבע האחרון שייוותר---

דני דנון: אנחנו נבוא לסגור.

אברהם מיכאלי: שיהיה לכם בהצלחה.

אברהם מיכאלי: הרב הדנה, לכם ולקייס החשוב, המורשת צריכה להתבטא, צריך להעביר את המורשת.

אברהם מיכאלי: לא באנו לישראל ואנחנו פטורים מלתת את המורשת, כל הצעירים מצפים לזה שאתם תעמדו בראש העסק.

דני דנון: תודה רבה, חבר הכנסת מיכאלי.

דני דנון: מר גדי איברקו, בבקשה.

גדי איברקו: תודה רבה.

גדי איברקו: כולם כבר בירכו, אז אני לא אחזור על מה שנאמר, אבל על איש אחד אני רוצה להגיד שכל מה שהוא אמר אני חותם בעשר אצבעותיי וזה מיכה פלדמן היקר.

גדי איברקו: דיברנו על המדינה, כמה האנשים עשו, כמה המדינה עשתה, כמו שאנחנו מציינים 20 שנה לעלייה, אני רוצה להתקדם ב-20 השנים הבאות, כשאנחנו נהיה קצת יותר זקנים וכשהילדים שלנו יהיו בעמדות האלה, שהם אלה שיבחנו את ההיסטוריה שלנו, של בני הקהילה.

גדי איברקו: מי שכרגע לוקח את האחריות זה לא המדינה, זה לא הוועדה, לא הסוכנות, אלה בני הקהילה שנמצאים פה בארץ.

גדי איברקו: לצערי הרב, המכשולים הכי גדולים של הקהילה זה בני הקהילה עצמם.

גדי איברקו: זו אמת מרה, אמת קשה, אבל צריך להגיד אותה.

גדי איברקו: אני לא זוכר תקופה שבה הקייסים שלנו הלכו עם ראש מעל האדמה דווקא בארץ ישראל.

גדי איברקו: האקדמאים יוצאי אתיופיה, אנחנו כבר עוברים את ה-3,000 אקדמאים, אינפלציה של אקדמאים, אין עבודה.

גדי איברקו: יש, מעטים.

גדי איברקו: איפה הם עובדים?

גדי איברקו: כבר ציינו את זה.

גדי איברקו: יש פה אנשים שאנחנו יכולים להתגאות בהם, כמו דר' טירוורק שסיימה עכשיו דוקטורט במתמטיקה במכון וייצמן, כמו מסקי וציון, ראובן מששה שמנקלט לקולט, הוא כבר מורה לעולים חדשים.

גדי איברקו: אני רק אומר דבר אחד, שנזכה באמת להאמין למה שאנחנו אומרים ולא רק להגיד אותו, כי צריך להגיד את הדברים היפים.

גדי איברקו: ההיסטוריה שלנו זה מה שהביא אותנו, ממשלת ישראל או האנשים שהיו בדרך הם רק זכו למזל הזה והיו שותפים לנס הזה והיו שותפים גדולים והם גם צריכים להגיד תודה על המזל והזכות שנפלו בחלקם שדווקא בתקופה שלהם היתה עלייה כל כך ציונית.

גדי איברקו: יהודי אתיופיה היו מגיעים עם או בלי, גם אם זה היה עוד מאה שנים, אנחנו היינו מגיעים לארץ הזאת.

גדי איברקו: רובנו לא ידענו שהמדינה הזאת קמה בכלל, וההוכחה לכך שהרבה אנשים הלכו דרך סודן והגיעו ברגל.

גדי איברקו: 400 שנה לפני כן מבה אמארו שהתחיל ברגל.

גדי איברקו: אז אנחנו היינו כאן, חילקנו ציונים להרבה אנשים שעשו את העבודה, אבל כפי שמיכה ציין, הגיבורים האמיתיים זה יהודי אתיופיה.

גדי איברקו: לאו דווקא אנחנו, מה אנחנו עושים למען ההיסטוריה, כשההורים שלנו 2,500 שנה שמרו עליה?

גדי איברקו: להתכתש על איזה משרה בין שני אתיופים, על איזה כותרת בעיתון?

גדי איברקו: מה אנחנו זוכרים מה עברנו?

גדי איברקו: אני רוצה לסיים את זה פה ולהגיד שההיסטוריה והעתיד שלנו תלויים בנו, הארץ היא כבר שלנו, היא לא של אף אחד, לא של שחורים, לא של לבנים, לא בלונדינים, דם יהודי זורם בעורקינו, נולדנו כך, אין מה לעשות.

גדי איברקו: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה, גדי.

דני דנון: דר' נגוסה, בבקשה.

אברהם נגוסה: תודה, אדוני היושב ראש.

אברהם נגוסה: מאז פסיקתו של הרב עובדיה יוסף ב-1973, מאז מנחם בגין פתח את העלייה, והיום 130,000 עולי אתיופיה נמצאים בישראל והם אזרחים גאים במדינת ישראל והעלייה ממשיכה.

אברהם נגוסה: בעזרת ה' כשאחינו שנותרו באתיופיה יבואו והעלייה תושלם.

אברהם נגוסה: אני מקווה שנגיע ל-150,000.

קריאה: 200,000.

אברהם נגוסה: שיגיעו.

דני דנון: אגב, זה עשרה מנדטים.

אברהם נגוסה: האתגר הוא הקליטה פה.

אברהם נגוסה: שמענו את ההישגים והבעיות והאתגר.

אברהם נגוסה: האתגר שהיום הנוער משתולל, אנחנו הולכים לאבד את הנוער.

אברהם נגוסה: אם אנחנו לא נשנה את התפיסה שלנו בקליטה ונשפר את הקליטה אז הנוער שלנו הולך לאיבוד.

אברהם נגוסה: זו עובדה שכולנו צריכים לקחת בחשבון.

אברהם נגוסה: אני חושב שהחינוך, הילדים שלנו, נכון, מצאו כיסא בבית הספר, אבל אני לא יודע אם הם מצאו חינוך.

אברהם נגוסה: אחרי 30 שנה, אם אנחנו רואים בית ספר 100% יוצאי אתיופיה ו-90% יוצאי אתיופיה, אם זה בפתח תקווה ואם זה בנתניה, אם זה בבאר יעקב, אז אנחנו צריכים לחשוב מה צריך לעשות, האם זו קליטה נכונה, האם זו אינטגרציה נכונה, האם זה ייקח אותנו לשוויון ולהתקדמות של הדור הבא.

אברהם נגוסה: זה האתגר שאנחנו צריכים להסתכל עליו.

אברהם נגוסה: העלייה חשובה לנו, צריכים להמשיך להעלות את אחינו שנמצאים.

אברהם נגוסה: אני קודם אמרתי, הממשלה הזו קיבלה החלטה חשובה, היסטורית, לאחים שלנו שנותרו באתיופיה, אבל עדיין לא מבצעים את ההחלטה הזו במלואה.

אברהם נגוסה: קודם ניסיתי לתקן את כבודו, מאז החלטת הממשלה הסוכנות מביאה את האנשים, נכון, אבל לא לקחה את האחריות לתת סיוע, להכין אותם לעלייה, לא קיבלה את האחריות כי משרד החוץ לא השיג לה את האישור מממשלת אתיופיה לעשות.

אברהם נגוסה: לכן אני אומר שחשוב לנו, כי בזמן שאנחנו חוגגים היום 20 שנה, שזו גאווה לכולנו, אנחנו לא נשכח שבזמן הזה, היום, יש אחים שלנו בגונדר שממתינים לעלות לישראל במצב מאוד קשה, ללא סיוע, הם נמצאים במצב קשה כי הם רוצים לראות את האחים שלהם, את הילדים שלהם, את ההורים שלהם פה בישראל.

אברהם נגוסה: אני מאמין שגם חלומם יתגשם והם יגיעו לארץ ישראל.

דני דנון: אמן.

דני דנון: תודה רבה, דר' נגוסה.

דני דנון: אני יודע שכל האנשים פה ביום יום עוזרים ומסייעים ואני רוצה מאוד להודות לכם.

דני דנון: דוד אבבה, שגם בירושלים עושה רבות למען הקהילה, בבקשה.

דוד אבבה: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

דוד אבבה: 20 שנה למבצע שלמה, אחים שלנו עוד ימשיכו לעלות עד היהודי האחרון.

דוד אבבה: אני חושב שהעלייה המבורכת הזאת תמשיך לעלות.

דוד אבבה: נכון, העלייה הצליחה, הקליטה, לא רוצה להגיד שהיא נכשלה אבל היא פחות טובה.

דוד אבבה: יש לזה כמה סיבות.

דוד אבבה: הסיבה הראשונה, שכל משרד ממשלתי לא לוקח אחריות ומסתמך על ארגונים.

דוד אבבה: מי שמעלה את היהודים שנשארו אחים שלנו הם לא הארגונים, אלא רק ממשלת ישראל.

דוד אבבה: כל ממשלות ישראל החליטו להעלות עד היהודי האחרון ולכן המעורבות וריבוי הארגונים מכשילים את העלייה ומכשילים את הקליטה בארץ ישראל.

דוד אבבה: היום יש קרוב ל-300 ארגונים, אדוני היושב ראש, בעצמך ראית.

דוד אבבה: חברה לא יכולה להתנהל על ידי ארגונים, אלא על ידי ממשלת ישראל, לדעתי.

דוד אבבה: בגלל זה יש הרבה מאוד כישלונות, אם זה בחינוך, בתעסוקה.

דוד אבבה: אני אתן כמה דוגמאות.

דוד אבבה: למשל היום עולה אתיופיה רוצה ללכת לעירייה, לא מקבלים אותו, אלא מפנים אותו למוקד קליטה.

דוד אבבה: עולה אתיופיה הולך לרשום את הבן שלו לבית ספר, במשרד החינוך מפנים אותו למרכז ההיגוי.

דוד אבבה: זאת אומרת, חינוך בתוך חינוך.

דוד מהרט: זה לא נכון.

דוד מהרט: אני פה מרכז ההיגוי, אני לא רואה שמפנים.

דני דנון: הוא יכול לומר, זה לא אומר שהוא צודק, אבל אנחנו לא נפתח כרגע את הנושא לדיון.

דני דנון: יש לנו מספיק דיונים לנושא הזה.

דוד מהרט: לא מפנים אותם.

דוד אבבה: זו דעתי, כמובן, אתה יכול להתנגד.

דוד מהרט: אם זו דעה, זה בסדר.

דוד מהרט: אם זו עובדה, לא.

דוד אבבה: עובדתית כן.

דוד אבבה: זו עובדה.

דוד אבבה: אתה רואה את זה.

דוד אבבה: היום בפנימיות התרכזו אלפי תלמידים.

דוד אבבה: אם תסתובבו, דר' אברהם אמר, בכל פנימייה יש קרוב ל-3,000-2,500 תלמידים, כמה יוצאי אתיופיה?

דוד אבבה: למה זה?

דוד אבבה: כי לא מקבלים אותם בבתי ספר.

דוד אבבה: כל הורה שהולך לרשום את הבן, את הבת, לבית ספר, מפנים אותו לארגונים.

דני דנון: דוד, תגיד מה שאתה חושב ומה שאתה מאמין בו, אנחנו כרגע לא נעשה על זה בדיקה עובדתית.

דוד אבבה: אני חושב, אם רוצה ממשלת ישראל בהצלחתם של ילדי עולי אתיופיה, להקטין, לצמצם עד למינימום את הארגונים ולכן לא יהיו קבלני משנה של הממשלה.

דוד אבבה: ברגע שלא יהיו קבלנים, הילדים יהיו מוצלחים יותר.

דוד אבבה: זו דעתי, כמובן, אני חושב שכל אחד צריך לקחת אחריות.

דוד אבבה: עובדה, 30 שנה הארגונים מדברים בשבילנו, לא הצלחנו, נכשלנו לגמרי.

דוד אבבה: קרוב ל-300 ארגונים, זה נראה לך הגיוני?

דוד אבבה: זה לא יעלה על הדעת.

דני דנון: תודה, דוד.

קריאה: אין 300 ארגונים.

דוד אבבה: עובדה.

דוד אבבה: ראינו, היושב ראש היה בעצמו.

דוד אבבה: אדם שלא נבחר לא יכול לצאת כמנהל כללי, עובדתית זה נכון.

קריאה: זה שהמדינה תיקח---

דוד אבבה: זה לא המדינה.

דני דנון: אנחנו צריכים לסכם את הדיון.

יוסי זרפה: אני אומר שההיסטוריה תשפוט אותנו בסופו של דבר.

יוסי זרפה: אני חושב שילדיי שנולדו בארץ, אני לא יודע איזה היסטוריה אני הולך להשאיר להם.

יוסי זרפה: כל העמותות למיניהן, אני לא נגד עמותה זו או אחרת, אני אומר, בואו, אתם אקדמאים, ישבתם באוניברסיטה, יש לכם תואר שני, תואר ראשון, עדיין אתם עובדים בעמותות, פעילים במתנ"סים למיניהם, תצאו להתמודד בארגונים, תעזבו את העמותות.

יוסי זרפה: הילדים שלי עוד 20 שנה יילכו לחפש עמותות?

יוסי זרפה: אני חושב שלא יהיו זכיינים, נזקקים, עוד 20 שנה, אני מאמין.

יוסי זרפה: אין סוף לזה.

יוסי זרפה: זה כישלון אצלנו, בואו נפסיק עם זה, בואו נגיד את האמת, נשים אותה על השולחן, לא נרמה את עצמנו, לא נשקר, לא נתבייש בזה, נכשלנו בנושא הזה.

יוסי זרפה: אני לא נגד עמותה זו או אחרת, שיהיה לכם ברור.

יוסי זרפה: אדוני היושב ראש, קראו לחוזה שלי חוזה קווארה.

יוסי זרפה: הייתי מועסק עם יוצאי אתיופיה בחוזה קווארה.

יוסי זרפה: אני הובלתי את המאבק, עד היום אני מאוים על ידי הארגון הזה, לא משנה, אני לא מפחד מזה, הפכנו את החוזה שלנו להסכם קיבוצי, קראו לנו חוזה קווארה, זאת אומרת שאנחנו עובדים עם אלה שעולים מקווארה.

יוסי זרפה: זה כישלון של המדינה, חוזה קווארה, 300 עובדים.

יוסי זרפה: יצאנו למאבק עם ההסתדרות, שינינו את הכל.

יוסי זרפה: בואו נפסיק עם הארגונים, יהיה בסדר.

קיפלה טסמה: אני חושב שרובם דיברו על ההצלחות וגם על כישלונות.

קיפלה טסמה: בעיניי זה תעודת עניות למדינת ישראל שמאפשרת גישה ופתח לכל מיני עצלנים, חלשים, אנשים עם חוסר ביטחון עצמי שלא יכולים להתמודד, אלא מתמקדים רק באוכלוסייה החלשה.

קיפלה טסמה: אנחנו עברנו להיות עסק משגשג.

קיפלה טסמה: כל בן אדם שלא מצליח במקום אחר, או באוכלוסייה אחרת, או בקהילה אחרת, בוודאי שהוא מצליח אצל יוצאי אתיופיה.

קיפלה טסמה: הבעיה היא לא הממסד, אנחנו הבעיה.

קיפלה טסמה: אנחנו הבעיה, אנחנו החלשים, אנחנו אוהבים את עצמנו, אנחנו תמיד היינו עוד באתיופיה קבוצתיים, משפחתיים, בדלנים, נשארנו ככה.

קיפלה טסמה: עוד 50 שנה אנחנו לא יכולים לשפר את החיים שלנו, כל עוד שאנחנו לא נחשוב על כלל הציבור ולא על עצמנו בעיקר.

דני דנון: תודה.

דני דנון: ליאור, בבקשה.

ליאור אבבה: אני דווקא רוצה להתחבר למסקי.

ליאור אבבה: כמוך, אני חושב חיובי.

ליאור אבבה: אני חושב, רבותיי, יש לנו בקהילה אנשים מאוד מצליחים, מאוד מאוד מצליחים ואנחנו צריכים לברך אותם על כך ואנחנו צריכים דווקא ללכת על הצלחות.

ליאור אבבה: נכון שלפעמים העם כולו, עם ישראל כולו הולך לפי התקשורת, והתקשורת אוהבת, כמו שחברי ציון אמר, היא חייבת למכור דברים, היא מביאה דברים שליליים על הקהילה וזה נהיה 'יהודי אתיופיה נכשלים'.

ליאור אבבה: לא נכון, אנחנו לא נכשלנו, אנחנו הצלחנו בגדול ואנחנו עוד נצליח בגדול.

ליאור אבבה: חבר'ה, בואו נפסיק את המלחמות בינינו, בואו נפסיק.

ליאור אבבה: זה לא יוביל אותנו לשום דבר, בואו נוביל את עצמנו, את הקהילה שלנו, את המדינה שלנו ביחד.

ליאור אבבה: בואו נפסיק עם המלחמות שלנו.

ליאור אבבה: אדוני היושב ראש, מה שאני רוצה לציין, כמו שאמר דר' אברהם, יש כמה בתי ספר, יש בפתח תקוה בית ספר שכולו אתיופי, יש ארבעה גנים בראשון לציון שכולם יוצאי אתיופיה ויש גם בבאר שבע גנים של יוצאי אתיופיה.

ליאור אבבה: אני מקווה, אדוני היושב ראש, שנעלה את זה בוועדת העלייה והקליטה, על מנת לפזר את הגנים האלה.

ליאור אבבה: ותודה רבה לכם.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני יודע שיש עוד דוברים נוספים שרצו לדבר, אנחנו נקיים דיון נוסף לגבי השילוב באקדמיה בקרית אונו, נעשה דיון מיוחד על הנושא הזה.

דני דנון: אנחנו מבקשים ממרכז המחקר והמידע להכין דוח בנושא.

דני דנון: אני מתנצל בפני האנשים שלא הספיקו לדבר, אנחנו נעשה עוד דיונים בנושא.

דני דנון: אני רוצה לסכם את הדיון.

דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות מצדיעה לעולים שעלו במבצע שלמה ולכל מי שנתנו את ידם להעלאת אחינו ואחיותינו מאתיופיה במבצע מפואר זה.

דני דנון: הוועדה מודה במיוחד לראש הממשלה יצחק שמיר, שהיה ראש הממשלה בזמן ביצוע מבצע חשוב זה.

דני דנון: ברור לוועדה שלמדינת ישראל יש מקור לגאווה על העלייה והקליטה, אך המלאכה לא תמה, האתגרים מרובים.

דני דנון: הוועדה תמשיך לפעול לקידום חוקים שיסייעו לקידום העדה במישורים שונים ולשמור על חיזוק המורשת המפוארת של יהודי אתיופיה.

דני דנון: אני רוצה להודות לכל האנשים שהגיעו לפה והגיעו אנשים מרחוק, מהצפון, מהקריות, מבאר שבע, מכל הארץ, ואני מעריך את זה.

דני דנון: בהחלט חשוב לנו לעשות הפסקה בדיונים השוטפים של הוועדה, יש לנו דיון לגבי התוצאות של המיצ"ב, לגבי האקדמיה, לגבי נושאים רבים שאנחנו עושים בשוטף, החלטנו לעצור וכן לבוא ולומר שאנחנו מעריכים ומצדיעים ומוקירים את הפעילות של כולם.

דני דנון: תודה רבה לכולם.