ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 168, 2011-05-18 10:00

דני דנון: בוקר טוב לכולם.

דני דנון: אנחנו פותחים ישיבה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בנושא חשוב של גמול והכרה ראויים למסורבי העלייה.

דני דנון: התקיים דיון בוועדה בראשותה של חברת הכנסת ליה שמטוב, ואנחנו רוצים לראות מה נעשה כדי להתקדם בנושא הזה.

דני דנון: לצערי, אני לא רואה פה בחדר נציגים של משרד הקליטה ו"נתיב" שהתנצלו על כך שלא יכלו להגיע.

דני דנון: נציגי משרד הקליטה יגיעו בהמשך למסור דיווח.

דני דנון: הם ביקשו שזה יהיה דיווח דיסקרטי לגבי ההתקדמות שלהם בנושא.

דני דנון: אבל, אני כן ראיתי צורך לקיים את הישיבה, לשמוע את הנציגים, ולראות מה אנחנו עושים כדי שלא נשב פה בעוד שנה ונשמע על רצונות של המשרדים להתקדם.

דני דנון: נתן, אתה יכול להצטרף אלינו.

דני דנון: בפתח הדיון אני רוצה לומר שלא צריך להציג לי או לחברת הכנסת ליה שמטוב את החשיבות של מתן גמול ראוי למסורבים.

דני דנון: על זה אפשר לעבור הלאה.

ליה שמטוב: זה כבר השלב הבא.

דני דנון: נכון.

דני דנון: אנחנו מעריכים, מכירים ומשוכנעים.

דני דנון: אין שום ספק בחדר הזה, ולפי דעתי גם בקרב הציבור בישראל.

דני דנון: אם היינו עושים היום סקר לגבי הנושא הזה, הציבור בישראל תומך בהכרה ובהשלמת פנסיה ראויה.

דני דנון: לכן, אני חושב שאנחנו צריכים לעבור לשלב השני לגבי הנתונים, כמה אנשים הגישו, מבחינת קריטריונים, מבחינת מספרים, ולראות מה עושים כדי לקדם את הנושא.

דני דנון: נתן שוורצמן, בבקשה.

נתן שוורצמן: זה יהיה יותר טוב אם אקריא את הדברים.

נתן שוורצמן: אני שוורצמן נתן, בן 82.

נתן שוורצמן: ברית-המועצות היא ארץ רעה, היא ארץ אויב.

נתן שוורצמן: היא עיכבה את העלייה שלי במשך 14 שנה, והיא לא נתנה לי אפשרות לעבוד שם במקצועי.

נתן שוורצמן: הייתי מהנדס מערכות בכיר.

נתן שוורצמן: בגיל 60 עליתי, ואז התברר כי אי-אפשר לגשר על הפער שנוצר במקצוע שלי.

נתן שוורצמן: מייד התחלתי לעבוד בישראל כאיש ניקיון, כחשמלאי, בארכיון, בשכר מינימום, וכל זאת עד שפיטרו אותי בגיל 65.

נתן שוורצמן: לכן, מצבי הכספי גרוע.

דני דנון: נתן, ברשותך, אני יודע שהכנת דברים.

דני דנון: אבל, חשוב לי יותר לנהל שיחה.

דני דנון: ממה אתה מתפרנס היום?

דני דנון: מהי הקצבה שאתה מקבל היום?

נתן שוורצמן: רק ביטוח לאומי.

דני דנון: כמה כסף זה?

נתן שוורצמן: ביחד עם אשתי זה בערך 2,200 – 2,300.

ליה שמטוב: לא, ביחד עם אשתך זה 3,500 – 3,700.

נתן שוורצמן: אני לא זוכר בדיוק את הסך-הכול.

אליהו אסאס: 3,400.

אליהו אסאס: אבל, זה לא הדיון.

נתן שוורצמן: בערך 3,000.

נתן שוורצמן: קודם כל, אני רוצה לומר שאני צריך שתי דקות וחצי כדי לומר את כל מה שאני הכנתי.

דני דנון: כן.

דני דנון: אבל, אני רוצה לומר בצורה מאוד ברורה שאנחנו כבר עברנו את השלב שבו החשיבות ברורה לנו.

דני דנון: אנחנו רוצים כרגע להתקדם, ולראות מה עושים כדי שזה יקרה, ולא להבין את החשיבות ואת העשייה כי זה ברור לנו.

דני דנון: זה ברור לנו, ואנחנו מכירים את זה.

דני דנון: אני רוצה להיות פרקטי, יותר מעשי – לראות בכמה אנשים מדובר, כמה כסף זה עולה למדינה, ולמה הפתרון לזה לא נמצא כבר.

דני דנון: נתן, לסיום - אם תוכל בדבריך לדבר על העתיד ולא העבר.

נתן שוורצמן: במשך 14 השנים שבהן הייתי מסורב עלייה אני עבדתי שם ועשיתי הכול כשליח של ישראל, וזאת למרות שלא אמרתי שאני שליח.

נתן שוורצמן: העבודה היתה באמת מפוארת, ורציתי להראות משהו.

נתן שוורצמן: הרבה אנשים מסורבי עלייה עבדו כמו שליחים.

נתן שוורצמן: היה סמינר מדעים, סמינר - - -, גני ילדים והכול, וגם אני עשיתי עבודה, ואני יכול להראות.

נתן שוורצמן: הרבה אנשים שהגיעו ארצה מברית-המועצות קצת אחרי לא איבדו את האזרחות שלהם, ועכשיו הם מקבלים פנסיה.

נתן שוורצמן: כציוני אני מיהרתי לצאת מייד כשניתנה לנו אפשרות.

נתן שוורצמן: התנאי הוא שאני איבדתי את האזרחות, ועכשיו אני לא מקבל כלום.

נתן שוורצמן: אני מקבל רק ביטוח לאומי.

נתן שוורצמן: למרבה האירוניה, אנשים שהם לא היו ציונים והם לא מיהרו לצאת מהארץ שמרו על האזרחות הרוסית של המדינה בה הם עבדו הרבה שנים.

נתן שוורצמן: אבל, אני איבדתי את האפשרות לקבל פנסיה, למרות שיש לי ותק שם של 35 שנים עד גיל 60.

נתן שוורצמן: אני לא מקבל פנסיה.

נתן שוורצמן: משפט אחרון – אני לא עבדתי שם במקצוע שלי.

נתן שוורצמן: אבל, אני כן עבדתי למען ישראל, כשליח של ישראל.

נתן שוורצמן: באותו זמן לא קיבלתי שם כלום.

נתן שוורצמן: אבל, עכשיו, לאחר שהגעתי ארצה, אני צריך לקבל פיצוי לגבי הפנסיה כי המצב הכספי שלי גרוע מאוד.

יעקב שטרייכר: אתה שאלת מה הוא רוצה, וגם אני רוצה לשאול.

יעקב שטרייכר: (מדבר בשפה הרוסית.

יעקב שטרייכר: )

נתן שוורצמן: מיליון.

נתן שוורצמן: איזה שאלה?

נתן שוורצמן: כמה אני רוצה?

נתן שוורצמן: יש דעה לאנשים לגבי פנסיה אפילו משכר מינימום.

נתן שוורצמן: איזה פנסיה יש לאדם שקיבל שכר מינימום במשך הרבה שנים?

נתן שוורצמן: אפילו זה – משכר מינימום.

נתן שוורצמן: האם אתה יכול לדמיין איזה פנסיה יש משכר מינימום?

דני דנון: תודה.

דני דנון: הרב אליהו אסאס, בבקשה.

אליהו אסאס: שמי אליהו אסאס, ואני רוצה להודות על כך שיש לנו פגישה היום.

אליהו אסאס: אבל, בכל זאת, זהו הדבר האחרון שאני רוצה להודות עליו, כי ביתר הדברים אני רוצה להשיב על השאלה שלך, מה אנחנו מצפים שיהיה?

אליהו אסאס: כמו שאמרת, אין על מה לדון שאנחנו זכאים לפיצוי פנסיוני – זו הנוסחה – מכיוון שאנחנו לא עבדנו פה, ולא עבדנו שם מספיק זמן, כי לא יכולנו לעבוד כי היינו מסורבי עלייה ולא הגענו בזמן הנכון.

אליהו אסאס: הקריטריונים כבר הוסכמו, והכול כבר ידוע.

אליהו אסאס: אתה שאלת מה אנחנו רוצים.

אליהו אסאס: אנחנו רוצים דבר אחד והוא שתהיה התקדמות.

אליהו אסאס: בשנה האחרונה לא קיבלתי שום פנייה מאף גורם, שום שאלה שהופנתה אליי, שום דבר – כאילו אנחנו לא קיימים.

אליהו אסאס: לא שמעתי על שום התקדמות.

אליהו אסאס: אולי יש התקדמות נפלאה.

אליהו אסאס: אבל, אני לא שמעתי על זה.

אליהו אסאס: אני חושב שהשורה התחתונה היא בחשבון הבנק.

אליהו אסאס: אף אחד לא שאל מהו חשבון הבנק שלי על מנת להעביר לשם כל חודש פיצוי פנסיוני.

אליהו אסאס: אדוני היושב-ראש, זה מה שאני מבקש כי כל ההחלטות כבר היו פה.

אליהו אסאס: אני שואל עכשיו מה נעשה, וזאת מכיוון שאף אחד לא סיפר לי מה נעשה.

אליהו אסאס: אני רוצה לדעת בדיוק דברים קונקרטיים, וגם תאריכים.

אליהו אסאס: אצלנו גורם הזמן הוא מאוד מאוד חשוב.

אליהו אסאס: אני פה אולי הצעיר מהחבורה – אני רק בן 65.

אליהו אסאס: אני הילד פה.

אליהו אסאס: אבל, יש אנשים שהזמן שלהם מאוד מאוד לחוץ.

אליהו אסאס: אני רוצה לשמוע פה תאריכים – מאיזה חודש של השנה נקבל פיצוי פנסיוני בחשבון הבנק שלנו.

אליהו אסאס: תודה רבה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: מישה שאולי, בבקשה.

מישה שאולי: שלום, אני לא בין אלה שצריכים ליהנות מזה.

מישה שאולי: אני פועל בהתנדבות למען החברים הוותיקים שלי שהודות להם אני בארץ.

מישה שאולי: אני שוטר לשעבר, ו-30 שנה עבדתי במוסדות המדינה.

מישה שאולי: אף פעם לא נתקלתי במצב כזה שאף אחד לא אחראי לשום דבר.

מישה שאולי: בשלושת החודשים האחרונים ניסיתי לברר איפה נתקע מימוש ההחלטה הנפלאה שהתקבלה בוועדה הזאת החל ממאי 95', ואני לא מצליח לעשות את זה.

מישה שאולי: אומרים לי אנשי משרד האוצר שאין להם זמן להיפגש, אומרים שדורשים איזושהי רשימה סגורה של מוטבים אפשריים.

מישה שאולי: אף אחד לא יודע שום דבר.

מישה שאולי: התוצאה, אומנם, טובה.

מישה שאולי: לפי החישובים שלנו זה צריך לעלות בין 2 ל-3 מיליון שקל בשנה.

דני דנון: על כמה אנשים מבוססים התחשיבים שלכם?

מישה שאולי: הם מבוססים על עד 150 איש עם ותק של פעילות ציונית של 10 שנים לפחות, שכר ממוצע במשק – 8,000 שקל ומשהו, 2% לשנה – זה החישוב.

מישה שאולי: ברור שאוצר המדינה חוסך מידי חודש שהוא לא משלם את הכסף הזה 200 - 300 אלף שקל, שזה כמובן נפלא.

מישה שאולי: זה מאוד יקדם את הכלכלה שלנו.

דני דנון: אנשים גם מתקדמים בגיל, וחלקם הולכים לעולמם.

מישה שאולי: עוד יותר יהיה חיסכון- פנטסטי.

מישה שאולי: אני התחייבתי בישיבת הוועדה הקודמת שאני אודיע לכל חברי הכנסת שנוגעים בזה ברגע שמישהו מהאנשים האלה ימות: דע לך, חסכת למדינה עוד סכום.

מישה שאולי: אני לא מבין מה קורה?

מישה שאולי: האם אף אחד לא מבין מה קורה?

מישה שאולי: אנשים לא מצליחים להיפגש?

מישה שאולי: האם שני משרדי הממשלה לא מצליחים להיפגש ביניהם?

מישה שאולי: זו חרפה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אלי ולק, בבקשה.

אליהו ולק: בוקר טוב לכולם.

אליהו ולק: שמי אלי ולק, מוותיקי ידידי ועדת העלייה והקליטה.

אליהו ולק: קודם כל, אני רוצה לברך את היושב-ראש שהוא חדש, מבחינתי.

אליהו ולק: אני משתתף לראשונה בישיבה שדני דנון יושב בראשה.

אליהו ולק: אני מאחל לדני שהוא יצליח להזיז את העניין הכאוב הזה.

אליהו ולק: כמו קודמי, אני לא טוען לשום גמלה.

אליהו ולק: ברוך השם, אני עליתי לפני ארבעים שנה.

אליהו ולק: אבל, במשך כל חיי השתתפתי במאבק למען העלייה מברית-המועצות.

אליהו ולק: הייתי גם שותף לניסיון המוצלח יותר בסוף שנות השמונים לעזור לפעילים שהגיעו, ואז קבוצה קטנה של פעילים קיבלה סיוע של עם ישראל מהסוכנות היהודית.

אליהו ולק: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להפנות את תשומת ליבך לכך שהדיונים בוועדה זו, ועוד לפני הוועדה, התחילו לפני שנתיים לפחות.

אליהו ולק: בעקבות דיונים בוועדה, ובעקבות כך שהוועדה הטילה על "נתיב" שהוא מוסד ממשלתי מכובד מאוד לעסוק בסוגיה ולבדוק את כמות הזכאים, ולעבד את הכללים ואת הקריטריונים, פורסמה מודעה בעיתון בשפה הרוסית.

דני דנון: מתי המודעה פורסמה?

אליהו ולק: המודעה פורסמה ב-14 במרס 2010.

אליהו ולק: זאת אומרת, לפני 14 חודש, וגם בעברית.

אליהו ולק: יש לי את הנוסח העברי של המודעה הזאת.

אליהו ולק: אני קרוב למשרד "נתיב", ולכן אני יודע שהיו פניות ושאנשים פנו.

דני דנון: כמה אנשים, לידיעתך, עומדים בקריטריונים?

דני דנון: אני שומע קולות שונים מארגונים שונים.

אליהו ולק: אני לא בדקתי מאחר ויש הגבלות די ברורות.

אליהו ולק: מדובר באנשים שעלו עד סוף 1990 כי יצאנו מהנחה שכל פעילי העלייה שרצו לעלות יצאו בתחילת הגל – עד סוף 1990.

דני דנון: אני מכיר את הקריטריונים.

אליהו ולק: אני מצטרף לרב אליהו אסאס, ומברך על כך שהתכנסנו היום.

אליהו ולק: אבל, לצערי, אני לא רואה כאן סביב השולחן המכובד הזה לא נציגי של משרד הקליטה שאמור היה לטפל בזה, לא נציגים של "נתיב".

אליהו ולק: אני חושב שאני רואה נציגה של המשרד לאזרחים ותיקים.

דני דנון: נציגה של המשרד לענייני גמלאים, ומשרד ההסברה.

אליהו ולק: בשולי הפתיחה הדי קצרה שלי אני רוצה להעיר שאני גם יושב במקומות ציבוריים אחרים במדינה.

אליהו ולק: כגון, במרכז ארגונים של ניצולי השואה, ואני מייצג שם קהל לא מבוטל.

אליהו ולק: המצב מתחיל להיות דומה.

אליהו ולק: גם שם דנים ודנים, ומזיזים דברים, ומספר הקליינטים, הלקוחות, הולך ומתמעט.

אליהו ולק: גם כאן אנחנו נגיע למצב כזה.

אליהו ולק: מר שוורצמן הוא בן 82, וגם הוא צעיר כי יש פעילי עלייה יותר ותיקים, או שהם פחות פעילים, ומספרם הולך ומתמעט.

אליהו ולק: אני חושב שאם הנושא הזה יקודם בכל הישיבות שהוועדה מקיימת, תוכל לרשום כבר את שמך בספר ההיסטוריה.

דני דנון: אלי, מטרת הדיון היא לקדם את הנושא שמונח על השולחן.

דני דנון: הנציגים השונים העבירו לנו מסרים, ואני אהיה זהיר בדבריי, שהנושא הוא רגיש ומציאת הפתרון נמצאת כרגע במצב מתקדם ושהם לא רוצים לחשוף את הדרך בה זה קורה.

דני דנון: לכן, הם ביקשו שנמתין גם עם הישיבה הזאת.

דני דנון: בסוף הישיבה אני אפגש עם דימה שהוא מנכ"ל המשרד כשהוא יגיע לפה, ואני אדרוש ממנו תשובות שהוא לא יכול לומר בפורום נרחב.

דני דנון: עם כל הכבוד להתקדמות ולשיתוף הפעולה בין הגורמים לבניית מתווה, אני חושב שהזמן עושה את שלו.

דני דנון: אני רואה את החברים שיושבים פה ואת הגיל המתקדם, ואני גם נפגשתי עם גורמים נוספים שלא נמצאים, ולכן החלטתי שכן נקיים את הישיבה, וכן נקדם את הנושא כי יכול להיות שאם ההתקדמות תארך עוד חודשים או שנים רבות זה כבר יהיה בעייתי מאוד.

דני דנון: עם כל הכבוד לרגישות הנושא ולרצון לקדם אותו, אני חושב שאנחנו לא יכולים להשאיר אותו בחדרי חדרים מבלי לקבל תשובות.

דני דנון: יעקב, בבקשה.

דני דנון: אחריו – חברת הכנסת ליה שמטוב.

יעקב שטרייכר: רבותי, אני מסכים עם רוב הדברים שאמר אותו אדם.

יעקב שטרייכר: קודם כל, צריך להתחיל לדבר עם נציג משרד הקליטה.

יעקב שטרייכר: בלי זה אין על מה לדבר.

יעקב שטרייכר: אין נציג "נתיב", ואני מצטער על כך, חבר הכנסת דנון.

יעקב שטרייכר: אנחנו יודעים שב-2 בנובמבר 2010 מנהלת "נתיב" אמרה שיש רשימה רק ל-140 אנשים מסורבים, עולים פעילים.

יעקב שטרייכר: לכן, אנחנו אומרים ש-140 האנשים האלה צריכים 2%, נניח, לפנסיה מהממוצע.

יעקב שטרייכר: זה עולה 3 מיליון שקלים לשנה, רק 3 מיליון לשנה – זה כמעט שום דבר.

יעקב שטרייכר: זה סכום קטן מאוד שאפשר לדבר עליו עם שר האוצר.

יעקב שטרייכר: זה לא הולך לדיון בכנסת.

יעקב שטרייכר: פתאום לפני חודש נודע לי שבמקום 140 אנשים יש שם 750 אנשים שהם מסורבי עלייה פעילים.

יעקב שטרייכר: איך זה יכול להיות?

יעקב שטרייכר: אנחנו חיים את זה, ואנחנו יודעים כמה אחוזים היו פעילים שם.

יעקב שטרייכר: יש על זה מסמכים, ואני יכול לקרוא כמה דברים.

יעקב שטרייכר: אנחנו לא יכולים לדבר עכשיו בלי "נתיב".

יעקב שטרייכר: מאין הופיע המספר 750 אנשים במקום 140?

יעקב שטרייכר: זה בארבעה חודשים.

דני דנון: האם אתה יודע שזה 750?

יעקב שטרייכר: אני מטלפן למשרד הקליטה כבר חצי שנה בדיוק, ואני כותב מכתבים לשם.

יעקב שטרייכר: הם אומרים שאין פרטים מ"נתיב".

יעקב שטרייכר: טלפנתי ל"נתיב", אבל הם לא מדברים.

יעקב שטרייכר: בסוף אמרו לי שכן נתנו בסוף פרטים ל-750 אנשים.

יעקב שטרייכר: אם מדברים על 750, וזה על כל מה שאנחנו דורשים, פלוס מה שהוא אמר – עוד אסירי ציון – זה לא ריאלי.

יעקב שטרייכר: הכנסת לא נותנת לנו 30 מיליון שקלים, ומשרד האוצר בטח לא נותן.

יעקב שטרייכר: הוא לא נותן גרוש.

יעקב שטרייכר: אבל, בכנסת גם לא נותנים – זו הבעיה.

יעקב שטרייכר: הבעיה היא שפה אין נציג של "נתיב", ושדימה אפרצ'ב שהוא לא עובד נכון גם איננו.

יעקב שטרייכר: גם מנהלת "נתיב" איננה פה.

יעקב שטרייכר: זה ידוע כבר שנתיים-שלוש שנים מאוד טוב לחברת הכנסת ליה שמטוב שאנחנו גרים בדיור שהוא לא טוב.

יעקב שטרייכר: אנחנו מדברים הרבה פעמים על זה.

יעקב שטרייכר: נכון או לא נכון?

יעקב שטרייכר: נכון.

יעקב שטרייכר: למה צריך עוד הפעם לדבר על כך שאנחנו צריכים פה עוד משהו?

דני דנון: יעקב, לפני כמה דקות אמרתי שבסוף הישיבה המנכ"ל יגיע.

דני דנון: אבל, הוא לא יוכל לדווח בפני הפורום הנרחב על ההתקדמות מכיוון שהנושא רגיש.

קריאות: מה "רגיש"?

קריאות: לא צריך שם שמות.

דני דנון: סליחה, אני לא דובר המנכ"ל, ולא דובר המשרד.

דני דנון: אני אומר לכם מה שנמסר.

דני דנון: אני פה, וחברת הכנסת שמטוב נמצאת פה כדי לקדם ולדחוף את זה.

יעקב שטרייכר: איפה נציג "נתיב".

יעקב שטרייכר: "נתיב" אשם עכשיו, ולא אף אחד.

אליהו ולק: "נתיב" לא מקבל החלטה על תשלומים.

אליהו ולק: תפקידו של "נתיב" רק להכין רשימה.

יעקב שטרייכר: הוא אמר שהרשימה זה מ-140 עד 750 בשלושה חודשים.

יעקב שטרייכר: מה פתאום?

יעקב שטרייכר: אנחנו יודעים מה אחוז המסורבים שהיו פעילים.

יעקב שטרייכר: מה הבעיה?

יעקב שטרייכר: למה זה כך?

יעקב שטרייכר: אנחנו רוצים לשאול.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: חברת הכנסת ליה שמטוב, בבקשה.

ליה שמטוב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ליה שמטוב: כמו שנאמר פה, התחלנו באמת לטפל ברצינות לפני שנתיים.

ליה שמטוב: שנתיים הן אולי לא כל כך הרבה זמן.

ליה שמטוב: אבל, תלוי למי.

ליה שמטוב: אם האנשים שעליהם אנחנו מדברים לא יודעים מה איתם ומה גורלם כל יום שעובר, אז זה באמת לא בסדר.

ליה שמטוב: אני סיימתי את תפקידי כיושבת-ראש הוועדה, אבל זה לא אומר שאני לא יודעת על מה מדובר.

ליה שמטוב: זה גם לא אומר שאני לא עם היד על הדופק, וזה לא אומר שאני לא בעניינים.

ליה שמטוב: אני כן מתעניינת בזה, ואני כן רוצה לסיים את זה, ושכולם יקבלו מה שמגיע להם.

ליה שמטוב: יעקב דיבר כאן על 750 איש.

ליה שמטוב: אני לא יודעת מאיפה לקחת את הנתונים האלה.

ליה שמטוב: אבל, אני בטוחה שכשאנשים שרואים את עצמם כמסורבי עלייה ראו את הפרסום, הם פנו ל"נתיב" ולמשרד קליטה.

ליה שמטוב: גם משפחתי היא מסורבת עלייה.

ליה שמטוב: אנחנו רצינו לעלות ב-1972 ועד 1980 קיבלנו כל פעם סירוב, ולא יכולנו לעלות.

ליה שמטוב: משפחתי כן נקראת מסורבת עלייה, אבל אנחנו לא עומדים בקריטריונים שרשומים פה.

ליה שמטוב: לכן, זה לא 750.

יעקב שטרייכר: כמה?

ליה שמטוב: אתה אמרת 140, והיום זה 170 איש.

ליה שמטוב: מדובר על 170 אנשים שהיו פעילים במשך עשר שנים, ושאיבדו את מקום הפרנסה, והם עומדים בקריטריונים האלה.

ליה שמטוב: משרד האוצר, משרד הקליטה ו"נתיב" עובדים על זה, והם נפגשים.

ליה שמטוב: כשאתם יושבים בבית ואף אחד לא מצלצל אליכם, ואף אחד לא מדווח, אז אתם באמת חושבים שאף אחד פה לא עובד ולא עושה שום דבר.

ליה שמטוב: אני חושבת שצריך עוד קצת סבלנות.

ליה שמטוב: המשרדים לקחו את הנושא ברצינות, הם עובדים על זה, ולא צריך להגיד, לא על משרד הקליטה, ולא על "נתיב", כי אתם לא יודעים מה קורה שם, ומה הם עושים.

ליה שמטוב: אני חושבת שצריך להיות עוד קצת סבלניים.

ליה שמטוב: אני מקווה שלא נצטרך לחכות שנתיים כמו שאנחנו מחכים עד היום.

יעקב שטרייכר: את אומרת שבעוד חודשיים זה ייגמר.

יעקב שטרייכר: כמה?

יעקב שטרייכר: חצי שנה?

ליה שמטוב: לא אמרתי "חודשיים, לא אני יכולה להגיד את התאריכים.

ליה שמטוב: אבל, אני יודעת, ואני אתן לכם את הדוגמה של הדיור לעולים חדשים.

ליה שמטוב: עשרים שנה לא עשו שום דבר.

ליה שמטוב: היום בלי רעש ובלי שום דבר מחלקים עכשיו 600 דירות.

ליה שמטוב: ככה יבנו 5,000 דירות.

ליה שמטוב: זה באמת הולך לאט לאט, אבל זה הולך בטוח.

דני דנון: תודה.

דני דנון: כבוד הרב, בבקשה.

אליהו אסאס: דני, מהתקשורת אני יודע שאתה היית מאוד פעיל בליכוד, בליכוד בין-לאומי, ואקטיביסט.

אליהו אסאס: אבל, אתה איש צעיר, ואני רוצה להזכיר לך.

אליהו אסאס: דע לך שהיו תקופות במדינת ישראל שבהן שלחו לנו, לפעילי עלייה שם, את אותו מסר של דיפלומטיה שקטה: שבו בשקט, עוד קצת ועוד קצת.

אליהו אסאס: זה היה שנה, חמש שנים.

אליהו אסאס: אמרו ככה לארגונים אמריקאנים.

אליהו אסאס: זה חלק מההיסטוריה, וזה מפורסם.

אליהו אסאס: אבל, כצעיר אתה אולי לא ידעת על זה.

אליהו אסאס: כשאני שומע מילה על דיפלומטיה שקטה אני מייד נזכר.

דני דנון: אתה יודע מה אמר ז'בוטינסקי על זה.

דני דנון: הוא אמר ששקט הוא רפש.

אליהו אסאס: יש לנו הצעה אולי קונסטרוקטיבית ואולי מעניינת – להעביר את כל הנושא לדיון בתת- ועדה של שירותים חשאיים בכנסת של ועדת החוץ והביטחון.

אליהו אסאס: זוהי ועדה מאוד פעילה.

אליהו אסאס: יושבים שם אנשים שיודעים מהי חשאיות, ושם נקדם את העניין, כי אחרת אי-אפשר.

אליהו אסאס: אנחנו יושבים ולא שומעים כמו שאמרה נכון ליה.

אליהו אסאס: אבל, אי-אפשר עוד ועוד ועוד.

אליהו אסאס: שמענו כבר ברוסיה את המילים:, רק דיפלומטיה שקטה, הכול יהיה בסדר, תשבו קצת, עוד קצת ועוד קצת.

לב גינדין: גרנו במדינה טוטליטארית, מדינת ברזל, ולא היו יחסים דיפלומטים עם מדינת ישראל.

לב גינדין: ברית-המועצות היתה האויב מספר אחד נגד המדינה שלנו.

לב גינדין: אנחנו לקחנו בהתנדבות - - -

דני דנון: לב, עברנו את העבר.

דני דנון: בוא נדבר על העתיד איך מביאים את הכסף.

לב גינדין: הייתי יותר מ-18 שנים.

לב גינדין: לדוגמה, עזרנו לקבל חוק ג'קסון-ואניק שנתן מכה מאוד קשה לכלכלת ברית-המועצות, וזה אחת הסיבות להתפרקות שלה.

לב גינדין: זה גם לטובתה של מדינת ישראל.

לב גינדין: לא נגענו בתקציב של הסוכנות ולא של "נתיב".

לב גינדין: עבדנו המון שנים בלי משכורת, וצריך לחשוב על זה עכשיו כשאנחנו כבר זקנים, ולתת לנו קצת לחיות.

דני דנון: ברור.

דני דנון: מישה, הערה קצרה, בבקשה.

מישה שאולי: הצעה קצרה וקונסטרוקטיבית בהמשך לדבריו של הרב אסאס.

מישה שאולי: אני מתנדב להשתתף בוועדה לשירותים חשאיים.

מישה שאולי: יש לי סיווג ביטחוני.

דני דנון: זה לא יקרה כי קונסטרוקטיבית זה יקבור את הנושא הזה להרבה מאוד זמן.

דני דנון: באחת מהחלטות הוועדה אנחנו נציב לוחות זמנים למשרד הקליטה ול"נתיב" להתקדם.

דני דנון: אם אנחנו נראה שאין התקדמות, אנחנו נקדם חקיקה פרטית מעל זה.

דני דנון: כרגע הם אומרים לנו: אנחנו עובדים, זה קרוב, כמו שנאמר פה.

דני דנון: אבל, אנחנו נקבע לוחות זמנים, ואם נראה שזה נמשך אנחנו נבוא עם חקיקה פרטית.

דני דנון: חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.

מרינה סולודקין: אני מתנצלת על כך שהגעתי באיחור.

מרינה סולודקין: היתה לנו ישיבה עם נכי מלחמת העולם השנייה, וגם לכם יש דרישות מוצדקות.

מרינה סולודקין: אני מאוד בעניין.

מרינה סולודקין: צר לי מאוד שהמדינה לא מרגישה התחייבות כלפיכם וכלפי אסירי ציון.

מרינה סולודקין: אני כמה פעמים ניסיתי להעביר חוקים, ויש לי חוק שנמצא עכשיו בוועדת שרים לענייני חקיקה.

מרינה סולודקין: זהו חוק בנושא אסירי ציון - שי כל שנה לאלה שישבו בבתי כלא.

מרינה סולודקין: זוהי הפעם השנייה שהמדינה נגד החוק הצנוע הזה.

מרינה סולודקין: אני מאוד שמחה שהיושב-ראש שלנו דני דנון הוא מהליכוד שהיא מפלגה לאומית וליברלית.

מרינה סולודקין: דני, אנחנו צריכים את עזרתך.

מרינה סולודקין: אני באופוזיציה, אני לוחמת בנושאים שקשורים לאסירי ציון כי זו התחייבות.

מרינה סולודקין: אני לא הייתי אסירת ציון, אבל אני חייתי במחתרת.

מרינה סולודקין: אני הייתי באותו תא של נתן שרנסקי שבו למדו עברית ומסורת, ואני מכירה את רוב האנשים וגם עוד אנשים.

מרינה סולודקין: האנשים האלה זקוקים לעזרה מצד המדינה כשהם זקנים, והמדינה לא רוצה להבין.

מרינה סולודקין: ביחד נעשה את מה שחייבים לעשות, תודה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אנחנו מתחילים להתכנס לסיום, ואני מבקש לומר דברים בקצרה.

דני דנון: אני מודה למנכ"ל משרד הקליטה שהצטרף אלינו.

דני דנון: כמו שאמרתי, בתום הדיון אנחנו נשב איתו, ונוכל לקבל הסברים יותר מפורטים לגבי ההתקדמות.

דני דנון: אדוני, בבקשה.

לזר לוברסקי: שמי לזר לוברסקי, וגם אני לא נמנה בין אלה המבקשים תוספת או השלמת פנסיה או הכנסות למיניהן.

לזר לוברסקי: אני רוצה לציין שהדיון הזה לא מוכן לקבל החלטות.

לזר לוברסקי: זו לא שיטה למשאל.

לזר לוברסקי: הגברת שמטוב אומרת על 140 איש, ומישהו אומר על 750 איש.

ליה שמטוב: לא "אומרת", אומרים את זה פה.

לזר לוברסקי: לא חשוב, זה לא המקום לשאול כמה אנשים זקוקים או דורשים השלמה.

לזר לוברסקי: זה לא המקום לשאול כמה אחוזים רוצה כל אחד.

לזר לוברסקי: הדבר הזה צריך לבוא מבושל כדי לתת תשובות חד-פעמיות על תמונת המצב שהיא לא ברורה.

לזר לוברסקי: אני רוצה להוסיף עוד שתי מילים מאוד חשובות.

לזר לוברסקי: צריך שיהיה מתאם אחראי שיענה על כל השאלות האלו, ושיגיד את תמונת המצב כדי שתהיה התקדמות בהשוואה למה שדובר לפני כן, לפני שנה, לפני שנתיים.

לזר לוברסקי: התמונה עדיין לא ברורה.

לזר לוברסקי: יש צורך במתאם שהוא מקובל על כל הגורמים שבהם תלויות ההחלטות: "נתיב", הסוכנות, ומכל הגורמים האלה.

לזר לוברסקי: המתאם הזה צריך להיות בעל יכולת להתקשר, להיפגש, ולקבל תשובה היכן כל גורם עומד, אחרת לא תהיה תוצאה חיובית.

דני דנון: תודה.

דני דנון: לפני שאני מקריא את הודעת הסיכום, אני רוצה לבקש התייחסות קצרה ממנכ"ל משרד הקליטה.

דני דנון: אדוני, בבקשה.

דימטרי אפרצ'ב: אדוני היושב-ראש, כמובן חברי כנסת, ובעיקר הציבור החשוב שיושב כאן, אני אתייחס מאוד בקצרה מבלי להיכנס יותר מידיי כרגע לפרטים, וזאת מסיבה מאוד ברורה - ואני מאוד מבקש מכם לקבל את זה בהבנה – והיא שאנחנו נמצאים במשא ומתן מאוד מאוד מתקדם.

דימטרי אפרצ'ב: לפני שנה קיבלנו הנחיה מיושב-ראש ועדת השרים לעלייה וקליטה אביגדור ליברמן.

דימטרי אפרצ'ב: הוא הטיל משימה על השרה לנדבר לכנס ועדה בין-משרדית.

דימטרי אפרצ'ב: כזכור לכם, היתה לנו קריאת כיוון לאן אנחנו צריכים ללכת, מהם הכיוונים, ומהי הציפייה, ואנחנו קיבלנו משתיים-שלוש פגישות שהיו לנו עם הנציגים.

דימטרי אפרצ'ב: מאותו רגע היינו צריכים לגייס באופן טוטאלי את אנשי אגף התקציבים במשרד האוצר לכל התהליך הזה, ואתם יודעים שהיתה התנגדות מאוד מאוד נמרצת, טבעית - מה שבדרך כלל קורה כשלא רוצים לעשות חשיפה תקציבית.

דימטרי אפרצ'ב: לקח לנו זמן להביא את אגף התקציבים למצב שונה.

דימטרי אפרצ'ב: אחרי כל הבדיקות שנעשו, אחרי פרסום, ואחרי איסוף נתונים, ואחרי כל מה שנעשה, אנחנו כרגע נמצאים במשא ומתן מאוד נמרץ.

דימטרי אפרצ'ב: כל שבוע יש פגישה, וגם בשבוע הבא יש פגישה נוספת.

דימטרי אפרצ'ב: בפגישות האלה אנחנו מנסים לשקול את המתווה שאליו אנחנו נלך.

דימטרי אפרצ'ב: אני לא רוצה להיות כאן פופוליסט, ואני בכוונה מאוד זהיר.

דימטרי אפרצ'ב: אבל, אני רוצה שאתם תדעו שהמחויבות שלנו – ואני מדבר גם על אנשי הוועדה שלי אישית, השרה – היא טוטאלית לסיים את התהליך הזה עד כמה שניתן יותר מהר, וכל זאת גם מעצם העובדה שהסבל של האנשים האלו הוא רב, במיוחד בקרב אלו שנמצאים כבר בפנסיה.

דימטרי אפרצ'ב: אנחנו יודעים את זה, אנחנו לא מייצרים כאן תהליך בירוקראטי מיותר.

דימטרי אפרצ'ב: לצערי הרב, תהליכים כאלה הם תהליכים איטיים.

דימטרי אפרצ'ב: אנחנו נמצאים כבר בקצב הרבה יותר משמעותי.

דימטרי אפרצ'ב: אני מאוד מקווה שאנחנו נסיים את הפרשה הזאת לשביעות רצונם המרבית של רוב הגורמים בצורה כזאת שנשים קץ וסוף לנושא הזה.

דימטרי אפרצ'ב: אנחנו כבר לא נמצאים במצב שבו אנחנו צריכים להסביר עד כמה הנושא הזה הוא חשוב, מבינים את זה היום.

דימטרי אפרצ'ב: אנחנו נמצאים במסלול ראוי, אפשרי, ומובטח במשא ומתן שייתן תשובה בכבוד - גם בתחום של קמח וגם בתחום של תורה.

דני דנון: גם בבנק.

דימטרי אפרצ'ב: כן.

דני דנון: תודה רבה למנכ"ל.

דני דנון: ברשותכם, אני חייב לסכם את הדיון.

דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות רואה חשיבות מיידית למתן גמול והכרה ראויים למסורבי העלייה.

דני דנון: מסורבי העלייה תרמו מזמנם, סיכנו את חייהם, וברור לכל שמגיע להם פיצוי פנסיוני.

דני דנון: הוועדה מברכת על ההתקדמות בגיבוש הקריטריונים והתחלת המהלך החשוב.

דני דנון: אך, קצב ההתקדמות אינו מספק.

דני דנון: גורם הזמן הוא קריטי, ולכן הוועדה מחליטה שאם תוך 60 יום לא יוצג בפניה מסלול הפתרון תונח הצעת חוק בנושא.

דני דנון: אני רוצה להודות לכל הנוכחים.

דני דנון: אני סומך על המנכ"ל, על השרה, ועל אנשי "נתיב" שהתנצלו שהם לא הגיעו, על כך שהם כן עובדים.

דני דנון: אבל, אם אנחנו נראה שבעוד 60 יום עדיין יש בירוקרטיות ובעיות, ודברים אחרים, אנחנו נניח הצעת חוק פרטית.

דני דנון: מבחינה תקציבית לא מדובר פה בהצעה תקציבית, להערכתי.

דני דנון: אבל, אני אומר פה לחברים שעדיף שהפתרון יגיע מהמשרדים ושהוא יתופעל במהרה.

דני דנון: פתרון כזה עדיף על פני יישום הצעת חוק פרטית עם כל התהליך שלה.

דני דנון: אני רוצה להודות לכולם, תודה רבה.