הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 46, 2011-03-02 09:30

יעקב כץ: בוקר טוב לכל הבאים, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

יעקב כץ: גם היום נעסוק בנושא חשוב מאוד והוא מעבר בין המעסיקים בענף הסיעוד מעל 63 חודשים.

יעקב כץ: אנחנו רואים שכפי שהזמנו האנשים הגיעו.

יעקב כץ: אני רוצה לפתוח ולדבר בשבח מדינת ישראל ולא שמתוך שבא לדבר בשבחה מדבר בגנותה, מדינת ישראל היא מדינת רווחה, אני לא יודע כמה מדינות בעולם עוסקות ומתעסקות כפי שאנחנו מתעסקים ברצון להשתפר ולהיות טובים יותר, יותר יעילים, יותר הגונים בהתנהגות שלנו לזקנינו ולאבותינו ולנכים שלנו שאנחנו מצווים עליהם מדין תורה, מדין ההלכה,מ מדין המדינה וגם מדין אהבת הבריות וגם אהבתנו לגר ובמי שבא ומסייע לנו בטיפול באנשים.

יעקב כץ: ראשית אני רוצה לומר שמדינת ישראל היא מדינה טובה, אבל אנחנו חייבים לעשות מאמץ להיות טובים יותר ולראות איפה אנחנו יכולים להשתפר.

יעקב כץ: הוועדה הזאת מתעסקת במספר נושאים רב שקשורים בנושא העובדים הזרים.

יעקב כץ: הצלחנו בכמה תחומים לעשות מהפכות, כמו למשל בתחום החקלאות, בתחום הבנייה וגם אפילו בהקמת הגדר למניעת כניסתם של מסתננים.

יעקב כץ: בנושא של הסיעוד לדאבוני הרב אני לא מרגיש שאני מתקדם מספיק.

יעקב כץ: לפני זמן לא רב התמנה שר רווחה ושירותים חברתיים חדש, איש עממי, איש טוב, השר משה כחלון שבא מתוך העם, הוא לא איש שהגיע מלמעלה אלא צמח מהמערכת, איש עם אהבה גדולה להוריו ועם כבוד אב ואם.

יעקב כץ: הגעתי אליו שוחחתי איתו ואמרתי לו שאני חושב שבזמן שנותר לי בתפקיד כיושב ראש הועדה ובזמן שיש לו כשר הרווחה עד שימונה שר רווחה אחר, הוא התמנה לשלושה חודשים, אנחנו חייבים לעשות מאמץ ולחשוב איך מדינת ישראל צריכה להיערך ליום שבו אין לנו מחר פיליפינים.

יעקב כץ: אנחנו רואים היום מדינות בעולם שהמשטרים בהן משתנים, פתאום קורים דברים אחרים, איך מדינת ישראל צריכה לנהוג אם פתאום שערי הפיליפינים ננעלים ולא יגיעו לכאן פיליפינים ופיליפיניות.

יעקב כץ: מה יקרה לזקנים?

יעקב כץ: מה יקרה עם הנכים?

יעקב כץ: מה יקרה עם האימא שלי ומה יקרה עם הסבא והסבתא?

יעקב כץ: המחשבה הזו כדי להקדים רפואה למכה.

יעקב כץ: לא צריך להמתין שהקטסטרופה תבוא ונמצא את עצמנו במצב בלתי אפשרי.

יעקב כץ: אני רוצה לחזור ולומר שלמרות ששערי הפיליפינים עדיין פתוחים עדיין יש לנו בעיה, ובלי עין הרעה זו בעיה טובה, אנשים מאריכים ימים, הזקנים מאריכים ימים, החובה לטפל בהם מצריכה מאיתנו שבעתיים מחשבה כי לא נעביר לכאן 100,000 פיליפינים, מחר 300,000 ומחרתיים עוד 500,000 וכל מדינת הפיליפינים תעבור למדינת ישראל כדי לפתור את הבעיה של הזקנים שלנו שמאריכים חיים.

יעקב כץ: ביקשתי מדוקטור גלעד נתן שיעבוד על הנושא, בהמשך לשיחה שלי עם השר משה כחלון שבה סוכם שנכין תכנית איך מדינת ישראל צריכה להיות ערוכה כמי שפותרת את הבעיה בלי עובדים זרים.

יעקב כץ: אני רוצה לראות מה מדינת ישראל עושה ואיך היא נערכת למצב.

יעקב כץ: על זה יושב דוקטור גלעד נתן ומתעסק בנושא וזה ייקח לו זמן, אבל אנחנו נבוא מהוועדה הזאת בעזרת ה', עם תכנית שאומרת מה מדינת ישראל עושה מחר אם חלילה וחס מכל סיבה לא נוכל לקבל עובדים זרים, איך מדינת ישראל נערכת לטפל בזקנים ובנכים שלה.

יעקב כץ: היום כשאין הגבלה בתחום הסיעוד, לכאורה מותר להביא אנשים ללא הגבלה, אנחנו רואים הגבלה גדולה במציאות בשטח, אני אומר את זה מתוך ההתעסקות שלי בנושא ושכל אחד יאמר את תירוציו שלו ושמר אהרון בראזני יאמר שאנחנו נמצאים כעת במשפט ושהוא לא יכול לפתוח כל מיני דברים, אחרים יגידו שיש מכסות ושיעמדו במכסות, השלישי יגיד שיש מאגר של 1,000 אבל הם לא מתאימים לשום דבר ולכן אנחנו תקועים, הלשכות הפרטיות תאמרנה השתמשנו במכסה שלנו ועם כל סיעודי חדש שפונה אנחנו תקועים, הישראלים לא באים כי לא רוצים לעבוד כי השכר נמוך משום הזקן והנכה לא מקבלים מספיק.

יעקב כץ: זה הביצה והתרנגולת ותרנגולת וביצה ואנחנו נבזבז כאן כוחות.

יעקב כץ: יישבו כאן ארגוני הנכים ויאמרו את מה שאמרו לפני כשבועיים ולפני חודשיים והתירוצים יחזירו על עצמם ולא הועילו חכמים בתקנתם כולם.

יעקב כץ: אני מרגיש, כדי לא להיות טיפש ככלב השב על עקבותיו וכסיל על איוולתו, ולחזור ולומר שוב את כל מה שאמרנו בפעם הקודמת, אני רק רוצה לומר שבמציאות היום ועם השאיפות שלנו להיום טובים יותר היא מציאות קשה, מציאות לא טובה.

יעקב כץ: היא מציאות שבה כל עוד השערים פתוחים מצד אחד, ומצד שני כל עוד שהשכר הניתן לנכה או לזקן או למעסיק כמו שאנחנו קוראים לו, הוא שכר מינימלי למעשה היכולת היא להעסיק רק עובד זר.

יעקב כץ: זו עבודה קשה והאדם שמגיע מהפיליפינים שאיפתו להגיע למדינה מתוקנת, שאיפתו להרוויח כסף וברגע הראשון הוא חותם על הכל וגם אם הוא אומר שהוא הולך לעבוד אצל מעביד בקריית שמונה שהוא זקן שלא נע ולא זז או אצל ילד נכה, הוא חותם על הכל רק כדי להיכנס לכאן.

יעקב כץ: כשהוא מגיע לכאן הוא מקבל מייל או SMS ואומרים לו בוא תעבוד בשכר הזה במקום אחר או אצל מעסיק אחר קל יותר והוא עוזב.

יעקב כץ: אחרי שבית המשפט העליון פסק, גם מתוך רחמנות והדאגה לעובד שחלילה לא תהייה כבילה, עבדות או כפיה, אז מקריית שמונה הוא מוצא את עצמו למחרת בהרצליה.

יעקב כץ: יש את הדוגמה של האישה מדימונה שהתלוננה שאין אנשים שיעבדו ולכן כל המשפחה נעה סביבה.

יעקב כץ: ש"קו לעובד" יתעסק עם העובדים ו"קו למעסיק" יתעסק עם המעסיקים אבל אנא אנחנו באים.

יעקב כץ: אנחנו מוצאים את עצמנו מתעסקים בבעיה קשה.

יעקב כץ: אני אומר שוב שאני יושב עם השר משה כחלון בניסיון לבוא פעם אחת עם רעיון ולבחון כמה זה יעלה במקרו, כמה זה יעלה למדינת ישראל.

יעקב כץ: אמרתי גם בוועדות הקודמות שהיו, וסלחו לי שאני מאריך, בסופו של יום כשמדינה בורחת מהקו הישר שבו היא צריכה להתעסק והוא כבד את אביך ואת אמך או להתעסק עם הזקנים שלה, היא הולכת עקום.

יעקב כץ: גם אם היא הולכת באופן עקום בצורה ישרה זה טלאי על גבי טלאי, טלאי על גבי טלאי וטלאי על גבי טלאי, וכל הטלאים לא מצליחים לכסות על הנגע או הפגע או את חוסר היכולת לטפל בבעיה.

יעקב כץ: מאחר ואמרתי שכרגע יש לנו בעיה אובייקטיבית שעליה אני מקבל הרבה דיווחים, בעיה שלהרבה זקנים והרבה נכים אין מי שיטפל בהם.

יעקב כץ: המדינה בהוראות שקיבלה מלמעלה שלא להכניס אנשים מאחר שיש מאגר, ולא משנה אם המאגר הוא טוב או לא, לא משנה אם המאגר עונה על הצרכים או לא עונה על הצרכים, המציאות בשטח היא שהזקן והנכה היום במקרים רבים, כל שבוע מתווספים עוד זקנים ועוד נכים שמוצאים את עצמם במצב קשה, נמצאים במצב אין להם פתרון סיעודי, לא מבחינת הכסף שיש להם להעסיק ישראלים, ולא באפשרות לקבל זרים כי לא מאפשרים להבריק או להביא זרים כי הלשכות מילאו את המכסות שלהם.

יעקב כץ: את כל מה שתגידו אני אומר בשמכם, אני יודע להגיד אותם נכון ואני כמעט מדקלם את התשובות.

יעקב כץ: אני אומר שגם אני עם רמה שכלית נמוכה יכול לומר שאנחנו נמצאים בבעיה.

יעקב כץ: אם אנחנו רוצים לפתור את הבעיה אנחנו צריכים לבחון איך פותרים אותה.

יעקב כץ: ביקשתי ממרכז מחקר ומידע של הכנסת, מדוקטור גלעד נתן שייתן לי את הפתרונות, אני אומר אותם בסופם של דברים, גם תמונת המצב הקיים וכל עוד לא יצרנו מציאות אחרת ולא דנו באחרת, למרות שבאופן עקרוני השמיים פתוחים ועדיין אין הגבלה ומותר להביא עובדים זרים, ועדיין 'חוק הכבילה' עובד אין מספיק עובדים.

יעקב כץ: אני גם רוצה לומר שהחוק שכנסת ישראל או שרים הבטיחו להביא ברפורמה שאומרת שתהייה הגבלה גיאוגרפית או שתהייה הגבלה לאיש הסיעודי הספציפי, גם החוקים האלה בפועל לא מחוקקים.

יעקב כץ: אני נתתי הוראה שאת החוק שאני נמנעתי מלהביא אותו, להביא חוק שיעמוד בתנאים שבית המשפט הציב שאומנם לא תהייה כבילה מוחלטת אבל תהייה כבילה גיאוגרפית ושתהייה כבילה לסוג העיסוק.

יעקב כץ: אגב, כשאין כבילה זה פוגע בשני הצדדים כי כאשר אדם לא כבול לעובד זר שמגיע אליו הוא יכול לפטר אותו, זה לטובת שני הצדדים.

יעקב כץ: אני רוצה לומר שבהרבה מהמקרים העובדים עובדים יפה מאוד, אולי ברוב המקרים אנשים מוצאים את דרכם ועובדים הרבה שנים וצוברים למעלה מ- 63 חודש.

יעקב כץ: אני יכול לספר על האימא שלי שיש אצלה עובדת שעובדת מעל השנים האלה וממשיכה לעבוד משום שהיא קשורה אליה מאוד, עובדה שזה קורה.

יעקב כץ: אנחנו מדברים על המקרים החריגים שהולכים ומתרבים והם המקרים הכואבים.

יעקב כץ: כל ארגוני הנכים שנמצאים כאן בעצם מייצגים את המקרים הכואבים שאין להם פתרון ואנחנו מנסים למצוא להם את הפתרון.

יעקב כץ: הדיון שלנו היום הוא על השאלה מה קורה במעבר בין מעסיקים מעל 63 חודשים.

יעקב כץ: אני הייתי מבקש קודם כל ממר אהרון בראזני ממשרד הפנים לשמוע את ההלכה, או מהגברת שושנה שטראוס שתאמר מה ההלכה ובאילו בעיות אנחנו נתקלים היום ובאילו בעיות המשרד שלך נתקל היום כתוצאה מההתמודדות.

יעקב כץ: מעבר לחודשים מאז שנקבע שאדם שסיים את עבודתו צריך לכאורה לחזור למולדתו.

יעקב כץ: היינו רוצים לשמוע נתונים על המספרים ואיך אתם כמשרד הפנים נערכים לפתרון של המעבר בין המעסיקים או עוד קודם כשאנשים מנסים למצוא להם דרכים לברוח מהאחריות.

יעקב כץ: בבקשה.

שושנה שטראוס: אני יכולה לומר באופן כללי שעובדים זרים שמגיעים לישראל גם לענף הסיעוד וגם לענפים אחרים הכוונה שהם מגיעים באופן זמני לעבודה זמנית.

יעקב כץ: תאמרי לנו בבקשה לכמה זמן הם באים.

שושנה שטראוס: כל הנהלים וכל ההנחיות והחוקים שנוגעים לעובדים זרים מבוססים על כך שזו לא דרך להגיע לישראל אלא מדובר בעבודה זמנית בישראל שאמורה לעזור גם לאוכלוסייה שלנו וגם להם להיות כאן באופן זמני ולהשתכר ולשוב לארצם.

שושנה שטראוס: לפי החוק עובד זר יכול להישאר בישראל בדרך כלל עד 63 חודש, חמש שנים.

יעקב כץ: חמש שנים ושלושה חודשים.

שושנה שטראוס: זה המקסימום.

שושנה שטראוס: יש שני חריגים עיקריים למצב הזה, הראשון כשהוא מומחה שתורם תרומה משמעותית לכלכלה ולמדינה באופן כללי.

יעקב כץ: זאת אומרת שאדם שמגיע לכאן לעזור לסיעודי פתאום מתגלה שהוא מדען?

שושנה שטראוס: לא.

שושנה שטראוס: אנחנו מדברים כאן על חריג שלא מתקיים בסיעוד אלא על חריג שהוא מדען דגול או משהו אחר.

יעקב כץ: פתאום מתגלים כישרונות מדהימים.

שושנה שטראוס: מדובר באדם שבדרך כלל מגיע בתור מומחה לחמש שנים ובסוף החמש שנים המעסיק אומר שהוא בתוך המחקר המדעי שעוזר למפעל ושהוא חייב אותו לעוד זמן, כאן הארכת השהות מחייבת אישור של שלושה שרים.

יעקב כץ: כמה כאלה עד היום הופיעו בפני וועדת שרים ונשארו בארץ?

שושנה שטראוס: אין וועדה מיוחדת.

שושנה שטראוס: אין לי את הנתון אבל אני מעריכה שזה לא יותר 25, 50 בסך הכל בכל השנים, שוב זו הערכה גסה.

שושנה שטראוס: כאמור זו הארכת שהות שניתנת כל פעם רק לשנה וממש במשורה.

שושנה שטראוס: החריג השני הוא חריג שהוא מיוחד לתחום הסיעוד.

שושנה שטראוס: זה נבע מפניות של אנשים סיעודיים שאמרו שקשורים קשר נפשי מאוד הדוק לאותו עובד זר, נכון שהוא הגיע באופן זמני לישראל אבל אם אתם תוציאו אותו מישראל זה יצור פגיעה קשה באדם המטופל הסיעודי.

שושנה שטראוס: הכנסת בעקבות כך תיקנה את החוק וקבעה שבענף הסיעוד יש מקום להאריך שהות של עובד זר מעבר ל- 63 חודש בשני תנאים.

שושנה שטראוס: ראשית שבאמת יש חוות דעת סוציאלית שאומרת שהוצאת העובד תגרום נזק למטופל.

שושנה שטראוס: שנית, שהקשר בין המטופל לעובד באופן שהיה קיים במשך שנים עשר חודשים.

שושנה שטראוס: גילו עדות אובייקטיבית שבאמת יש פה קשר אמיתי.

שושנה שטראוס: ראינו שמגיעים מקרים חריגים ובדרך כלל מדובר בעשרות מקרים בשנה ולא במספרים גדולים, שבהם אומרים שמכל מיני סיבות העובד הספציפי נמצא אצלו רק אחד עשר חודש או עשרה חודשים, העובד היה אצל הדוד והוא הכיר אותו ונוצר ביניהם קשר, ולעובד הזה יש כישורים מיוחדים שהוא חייב אותם, במקרים מיוחדים הומאניים ולפי החוק היום וגם על פי פסיקת בג"צ אין אפשרות חוקית להיענות למקרים האלה, לפי החוק אם לא מתקיימים שני התנאים העובד חייב לצאת.

שושנה שטראוס: לאחרונה הייתה הצעת חוק פרטית שאושרה בקריאה טרומית, הממשלה הסכימה להצעה בכפוף לתיאום הנוסח מולה, שתאפשר וועדה בראשות שופט או מי שכשיר להיות שופט לבחון את המקרים החריגים האלה, לייעץ לשר הפנים ולאפשר החרגה של ההגבלה הזאת במקרים חריגים.

יעקב כץ: מה קורה למשל אדם מגיע אחר כך למוסד סיעודי.

יעקב כץ: אני יודע שלא משלמים לו כסף, לא משלמים יותר כסף.

שושנה שטראוס: בנוגע לבית אבות אנחנו קיבלנו עמדה ממשרד הרווחה וגם ממשרד הבריאות שאין להתיר העסקת עובדים זרים במוסדות סיעודיים.

יעקב כץ: זאת אומרת שגם אם מסייעים להם זה על חשבון המשפחה ולא על חשבון המדינה.

שושנה שטראוס: ההנחיה שקיבלנו, שוב, הקריטריונים שלנו גם קובעים באופן בסיסי שמי שנמצא בבית אבות או במוסד סיעודי אינו זכאי לעובד זר כי שם יש עובדים ישראלים שמועסקים סביב השעון ויכולים לתת את השירות.

שושנה שטראוס: לפעמים מגיעים אלינו מקרים שטוענים שנכון שלא צריך שירות אבל יש כאן קשר בל ינותק.

שושנה שטראוס: אנחנו התמודדנו עם המקרים האלה אבל לאחרונה - - -

יעקב כץ: אבל מדובר במקרים בודדים.

שושנה שטראוס: מקרים בודדים.

שושנה שטראוס: אבל לאחרונה קיבלנו הנחיות - - -

יעקב כץ: לפי הנחיות שלכם את יכולה לומר לגבי שעובדים שהגיעו לכאן לתחום הסיעוד לפני שש שנים, מה האחוז מהם שעזבו את הארץ אחרי 63 חודש?

שושנה שטראוס: לי אין את הנתון.

יעקב כץ: מישהו יכול למסור לנו את הנתון.

גלעד נתן: אפשר להגיד הפוך, כמה נשארו בארץ אחרי חמש שנים.

יעקב כץ: אתם במשרד הפנים עם כל הכלים שעומדים לרשותכם אתם יודעים לומר שרוב אלה שהגיעו עזבו?

שושנה שטראוס: נבדוק.

יעקב כץ: תשובה מהמותן.

גלעד נתן: אפשר לומר שהרוב עוזב.

שושנה שטראוס: הרוב עזב.

יעקב כץ: אני אשמח לקבל את הנתון הזה.

יעקב כץ: אני מבקש שלא רק את הנתון של מרכז המחקר והמידע של הכנסת אלא את הנתון שלכם.

יעקב כץ: אני הייתי רוצה לדעת כמה מתוך האנשים שהגיעו לפי שנים כמה עזבו.

יעקב כץ: אני אבקש לדעת באחוזים על מה מדובר וגם כדי שנצמצם לנו את התלונות על אנשים שנשארים ובאילו תחומים.

גלעד נתן: בענף הסיעוד שהוא ענף יותר מענפים אחרים אנשים כן נשארים.

יעקב כץ: שאלתי בעיקר על ענף הסיעוד, אני לא שואל על ענפים אחרים כי במקומות האחרים אנחנו יודעים שיוצאים, למשל בענף הבנייה יוצאים האנשים כשהאשרות מסתיימות.

יעקב כץ: בענף הסיעוד בגלל הקשר, בגלל סוג האנשים וגם בגלל העובדה שמדובר בשירותים הם לפעמים הולכים לעבוד אצל שר הביטחון או אצל היועץ המשפטי לממשלה ואנחנו מוצאים אותם במקומות אחרים.

יעקב כץ: אני מבקש שיהיה לי המידע ושנדע על מה מדובר.

יעקב כץ: אני רוצה לסכם את הדברים שלך ולומר שרק שמדובר על שהייה באישור אחרי התקופה הזאת ומדובר על מקרים שמגיעים אליכם כחריגים.

יעקב כץ: האם יש מישהו שרוצה להוסיף משהו לנושא של אחרי 63 חודש?

שמחה בניטה: אין 63, אני לא יודעת מאיפה ממציאים את זה.

שמחה בניטה: אנחנו יודעים על 51 חודש ו- 63 חודשים זה אולי כדי לצאת מהארץ.

שמחה בניטה: אבל ב- 51 חודש לא נותנים לנו.

גלעד נתן: אם עובד נמצא בארץ עד 51 חודש ואז מאבד את המעביד אז הם לא מקבלים חדש.

גלעד נתן: אבל אם עובד בארץ 63 חודש ולא איבד את המעביד הוא יכול להמשיך.

גלעד נתן: אם עובד נמצא בארץ 47 חודש ומחליף אז את המעביד גם הוא יוכל להישאר.

יעקב כץ: אם בין החודשים שהוא עזב ועד 63 חודש יש למעלה משנה הוא יכול.

שמחה בניטה: אנחנו מדברים על 51 חודש שמישהו נופל בדיוק לזה, והם גם מקצועיים.

יעקב כץ: תסבירי למה הוא נופל.

שמחה בניטה: אדם שטיפל בקשיש ובדיוק הקשיש נפטר אחרי 52 חודש, זה אדם שכבר מומחה בטיפול, כבר עבר את השלבים .

יעקב כץ: את אומרת שאין מספיק זמן.

שמחה בניטה: אנחנו מדברים על מקרה שחודש ימים או חודשיים כשהקשיש נפטר, אנחנו מוכנים לקלוט אותם ואנחנו אומרים שמשרד הפנים יהיה פתוח.

יעקב כץ: מה ההלכה לגבי מישהו כזה?

שושנה שטראוס: אני יכולה להסביר את העניין.

שושנה שטראוס: זה נועד להקדים תרופה למכה.

שושנה שטראוס: הרי אם מעסיק מתחיל לעבוד עם עובד זר אחרי שהוא נמצא כאן 51 חודש יגעו ה- 63 חודש ונצטרך לומר לו שהוא חייב לצאת כי החוק מחייב יעד של שנה.

יעקב כץ: ואז אתם אומרים שהיות ועברו 51 חודש וקרה מקרה שמישהו נפטר או שהסתיימה העבודה מסיבה כלשהי, במקרה כזה אותו עובד זר צריך לעזוב את הארץ באותה שנייה.

יעקב כץ: אני שואל, בהנחה כמו שאומר דוקטור גלעד נתן, שאנשים יודעים את ההלכה הזאת וגם כשהם נקשרו מה ימנע מהם אחרי 46 או 47 חודש לעזוב ולברוח וללכת למישהו אחר כדי לא להיקלע למצב שהם יתקעו?

שמחה בניטה: לא רק זה, יש עוד דבר, יש כאלה שהם שלוש וחצי שנים בארץ ואנחנו מביאים אותם לחולה נכה אחרי אירוע מוחי ולא נראה לו להישאר\

שמחה בניטה: הוא אומר שהוא הולך למות והוא פוחד שיעברו 51 חודש ואז לא יכול להישאר.

שמחה בניטה: זה לא רק אחרי 51 חודש אלא גם אחרי שלוש וחצי שנים והוא לא מחכה לארבע שנים ואומר שהוא לא רוצה להתחיל לעבוד שם כי הוא ימות.

שושנה שטראוס: ראינו שלאוכלוסיית הנכים יש באמת יתרון, אני מצטערת לומר את זה, על אוכלוסיית הקשישים בנושא לעובד זר שעושה חישוב.

שושנה שטראוס: הרי נכה צעיר יכול להחזיק עובד זר ללא הגבלת זמן ולכן יש עדיפות של העובדים הזרים להתחבר לנכים.

יעקב כץ: אז איך פותרים את הבור של הזקנים כדי שלא יהיה מצב כשאדם נקשר לזקן.

שמחה בניטה: בנו בצעירים לא מוכנים לטפל.

שושנה שטראוס: אני אומרת שזה מאזן כי יש לנכים יתרון מסוים.

שושנה שטראוס: לפי מה שראינו וגם לפי המקרה שאתה תיארת עם האימא שלך שתחייה, רוב הזמן כשיש קשר בין הקשיש למטפל המטפל לא יקום ויעזוב את הקשיש על ערש דווי, אבל יש מקרים.

יעקב כץ: מר אהרון בראזני אתם יכולים בסטטיסטיקה שעומדת לפניכם, כדי שלא נדבר על דברים באוויר אני מעלה שאלות מבלי שיש לי ביסוס עובדתי, האם לכם יש מעקב וידיעה על עובדים שנשארים צמודים למעסיקים שלהם?

יעקב כץ: ידיעה סטטיסטית שאומרת כמה מאלה שנכנסו לפני שש שנים, אני נותן את השש שנים לדוגמה כי מבחינתי זה פרק זמן שאומר לי גם על ה- 36 חודשים וגם על 51 חודש.

יעקב כץ: נסתכל על אלה שנכנסו לפני שש שנים ועל כמה מהם שנשארו צמודים, כמה עזבו, כמה החליפו, אני מתייחס רק לענף הסיעוד.

אהרון בראזני: איזה אחוז עשה העברות לקראת ה- 51 חודש.

יעקב כץ: לדעתי הדברים האלה סטטיסטית יעזרו לנו אחר כך כדי לדעת להכין את עצמנו לעתיד.

יעקב כץ: להיות ערוכים וגם לדעת לתת תשובות על שאלות שיעלו.

יעקב כץ: הסטטיסטיקה במקרה הזה מאוד חשובה.

יעקב כץ: תנו לי תמונה שלמה ואולי זה ידרוש קצת מחקר שלדעתי הוא לא בעיה.

יעקב כץ: אם תביאו את הנתון למרכז מחקר ומידע של הכנסת לפי כן זה יעזור לנו בהכנה.

אהרון בראזני: תוך שבוע נעביר את הנתונים.

גלעד נתן: שושנה שטראוס הבעיה בלמצוא עובד מחליף לשבועיים כשמצאתם שהם ב- 51 חודש הם מחדשים?

גלעד נתן: אדם שיוצא כעת מבית החולים והוא על ערש דווי שלא יצטרף עובד יותר מחודשיים, זה גם משהו שניתן לעשות ב- 51?

שושנה שטראוס: לפי הנוהל שלנו שהיה חידוש בזמנו בשנת 2007-2008 כן אפשרנו להחליף עובד שיצא בתנאי שמדובר בשלושה חודשים.

שושנה שטראוס: ההשקפה לפני כן הייתה שבתקופה הקצרה הזאת המשפחה תתגייס, שיביאו עובדים ישראלים, שיסתדרו.

שושנה שטראוס: אבל בנוהל של שנת 2007-2008 נקבעה אפשרות להחליף את העובד שיצא באינטר ויזה או מסיבת מחלה אם התקופה היא לפחות שלושה שבועות.

גלעד נתן: זה נעשה?

גלעד נתן: כי העובדים אחרי 51 חודש ותיאורטית יכולים להישארויכולים להיות שם.

שושנה שטראוס: לכל לשכה פרטית יש את המאגר שלה והיא עושה את התמרונים בתוך הבית.

שמחה בניטה: אם עובד נמצא בארץ פחות מ- 51 חודשים למה שהוא ירצה ללכת לעבוד חודש או חודשיים ולא יעדיף למצוא עבודה קבוע לתקופה ארוכה?

שושנה שטראוס: כמו שאת יודעת לפעמים לא מוציאים עבודה קבועה באופן מידי והעובדים צריכים את המשכורת.

שושנה שטראוס: התקופה הזאת נספרת להם למניין 63 חודשים, כל עוד הם יכולים לרשום את העובד לתקופה הזאת.

שושנה שטראוס: יש רישום ואז העובד נחשב לעובד לכל דבר.

שושנה שטראוס: יש כאן 50,000 עובדים ויש כל כך הרבה מצבים שונים.

טלי קקון: אני מנהלת את העמותה ואני יודעת בדיוק מה קורה בשטח.

טלי קקון: בהחלפת עובדים לא מוכנים לעבוד חודש והם רוצים עבודה קבועה.

טלי קקון: יהיה נכון יותר כדי שיהיו באמת עובדים מחליפים כאשר עובד יוצא לאינטר ויזה, היה יותר נכון לאפשר את העובדים בין 51 חודשים ל- 63 חודש כן להיות מחליפים, כאלה שמותר להם להיות בארץ עוד.

טלי קקון: זה היה יכול להיות מאוד חיובי.

טלי קקון: אני רוצה להעיר עוד דבר לגבי ה- 51 חודש.

טלי קקון: עובדים זרים לפני שהם מגיעים ל- 51 חודש שהם ארבע שנים ושלושה חודשים, אם הם באמת עוזבים את העבודה שלהם הם מעדיפים לעבוד עם זוג ולא עם קשישים או נכים, הם לא רוצים לעבוד עם נכים ולא כפי שאמרת שהם מעדיפים לעבוד עם נכים, הם מעדיפים לעבוד עם קשישים שהם זוג, כי כאשר קשיש אחד נפטר הם יכולים אחר כך לעבור - - -

יעקב כץ: אני מבקש, יש הפרעות ואתם לא מפסיקים לדבר מהרגע הראשון, אני מבקש להפסיק.

יעקב כץ: זה מפריע.

יעקב כץ: אני מבקש ממך שלמרות שדיברת ללא רשות סיימי את דברייך ונתקדם.

טלי קקון: זוג שנמצאים תחת קורת גג אחת ויש לאפשרות לעובד לעבור מהבעל לאישה או להפך ובכך הם מנצלים את המומנטום של הפרצה שזו זכותם הלגיטימית כשהם רוצים להישאר בארץ.

טלי קקון: הם מחפשים זוג ולא את הנכה למרות שיש עם הנכה תקופה ארוכה יותר מבחינתם.

טלי קקון: העבודה עם הנכים היא עבודה קשה ואם הם יכולים לעבוד אצל זוג אז הם בעדיפות ראשונה אצלם וזה לא באמת נותן פתרון לנכים.

טלי קקון: לדעתי בעיית הנכים, זה גם מניסיון בעבודה וגם מהניסיון האישי שלי שנתקלתי בו עכשיו בחודשים האחרונים שהעובדת שלי עזבה אחרי חמש שנים והייתי צריכה להתמודד עם חיפוש עובדת.

טלי קקון: אני מנהלת תאגיד גדול ואני מכירה את כל התאגידים ואת כל האפשרויות ולא הצלחתי למצוא עובדת.

טלי קקון: המצוקה של הסיעודיים הקשים, כמו נכים קשים, או אנשים שמתגוררים בפרברים ולא גרים במרכזים או בערים גדולות, היא מצוקה מאוד קשה ואמיתית.

טלי קקון: יש אנשים שחודשים בלי מטפל.

טלי קקון: יש לילדים שעזבו מקומות עבודה כדי לטפל בהורים שלהם.

טלי קקון: יש נכים שנמצאים ללא מטפלים וכל היום נמצאים בטלאים של פלסתר, מישהו מגיע לשעה בבוקר ואחד לשעה בערב ויש גם נכים שמבטיחים לעובדים הזרים שעברו את ה- 51 חודש שינסו לסדר להם ויזה ועל סמך זה הם מוצאים עובדים.

טלי קקון: הסיפור הזה של עובדים אחרי 51 חודש, אני באמת באופן אישי ומניסיון אישי חושבת שהוא צריך להיפתח במקרים הקשים ולא באופן גורף.

יעקב כץ: תודה.

יעקב כץ: אני רוצה לומר שכתוצאה מהנתונים הסטטיסטיים שלכם נראה ראשית על מה מדובר.

יעקב כץ: אנחנו אנשים פתוחים וכל המגמה היא לעזור ואם יש תקנה שיכולה בתוך המסגרת של 63 חודש לאפשר תנועה יותר קלה וגמישה יותר, הרי לא מדובר על הלכה מתרי"ג מצוות בין אם הן מצוות כן תעשה או לא תעשה, יש כאן מגמה לפתור בעיה.

יעקב כץ: אם אנחנו רואים שתוך כדי תנועה יש לנו בעיה עם מציאות שלא בדיוק תואמת את הציפיות אז מותר לתקן תקנה כמו שתיקנתם תקנה שניתן להאריך מעבר ל- 63 חודשים אז גם במקרה הזה בבקשה.

יעקב כץ: אם זה כרוך בתקנה שאנחנו נתקן כאן בכנסת או בחוק שנחוקק כדי להקל עליכם בדבר אנחנו נעשה את זה.

יעקב כץ: טלי קקון אני מקבל את ההארות שלך ואת הערות שלך, הדברים נרשמים בפרוטוקול והדברים יובאו לדיון נוסף לפי פסח ונראה על סמך הנתונים הסטטיסטיים איפה ניתן לעשות את מקצה השיפורים כדי להגיע למצב שתוך מסגרת הזמן אפשר יהיה לנהוג כלפי העובדים בצורה נכונה יותר וגם כלפי המעסיקים – הנכים או הזקנים כי באמת אלו דברים לא מוחלטים.

יעקב כץ: כינסנו בעצם את הוועדה הזאת כתוצאה מפניה של חיים בן ישי ואני נותן לך כעת את רשות הדיבור כדי שתספר את הסיפור באופן מלא.

חיים בן ישי: אבי הוא יליד 1911, נולד ביוון, ציוני הגיע בשנת 1932 אוהב את המדינה אבל הוא מיואש כמו שאנחנו מיואשים.

חיים בן ישי: ככל ששנותיו עולות אנחנו פשוט כל הזמן בבעיה של העובדים הזרים שעובדים ונמצאים כאן מעל שנתיים וחצי לא מוכנים להתחיל לעבוד אצלו.

חיים בן ישי: עובדים שהתחילו לעבוד אצלו, יש לנו את זה ברציפות פעמיים בשנה האחרונה, שאחרי שלוש שנים וחצי בערך הם כבר מתקפלים ומחפשים מעביד אחר.

חיים בן ישי: דיברו כאן אנשים, מבחינתנו למשפחות זה איזה סוג של סיוט.

חיים בן ישי: גם כשהעובד נמצא אנחנו מפנקים אותו ומשלמים לו מעבר למחירי השוק וכל מה שהם מבקשים אנחנו מאוד מאוד מתחשבים בהם ומתייחסים להם.

יעקב כץ: כמה אחים ואחיות אתם?

חיים בן ישי: אנחנו שלושה, היום אבי כבר בן מאה גם אנחנו ילדים גדולים, אני בן 62.

חיים בן ישי: כבר קשה לנו פיזית לעזור לו, כשהעובד לא נמצא אם הוא חופשה או בשלבים של בין לבין קשה פיזית לעזור לו.

יעקב כץ: הוא לא נמצא בבית אבות, הוא נמצא בבית.

חיים בן ישי: אנחנו משתדלים להחזיק אותו בבית.

חיים בן ישי: הגברת דיברה על הנושא של זוג, מהניסיון שלי אנחנו דווקא מתרשמים שכשרואים שגם אימא שתהייה בריאה בת ה- 93 והיא די עצמאית, הם חוששים שהטיפול בשניהם ייפול עליהם ואז המצב עוד יותר גרוע, אנחנו לא יודעים איך היה אם הוא היה לבד.

חיים בן ישי: לי זה נראה שלגבינו זה מהווה בעיה.

חיים בן ישי: אנחנו כבר מספר חודשים שאנחנו מחזיקים את העובד בכוח כדי שלא יעזוב אותנו, אנחנו מבקשים ממנו, ממש מתחננים לפניו, התחילו פה ושם מספר אנשים, עבדו יום אחד ואחרי שראו מה משמעות העבודה, למרות שאנחנו משלמים יותר הלכו ואנחנו לא מצליחים.

יעקב כץ: אבא סיעודי?

חיים בן ישי: אבא סיעודי, הוא על כסא גלגלים ולא שולט על הצרכים.

חיים בן ישי: הוא צריך עזרה מושלמת למרות שהוא בריא, צלול ומודע למצבו, וזאת הסיבה שהוא מיואש.

חיים בן ישי: אני רוצה לעלות נקודה נוספת שלא עלתה כאן, אני לא יודע עד כמה יש לה השפעה על המצב.

חיים בן ישי: אני שומע מאנשים שאיתם היה לנו קשר בתחום הזה שיש זליגה למקומות יותר נוחים ושבהם מתפרנסים יותר טוב.

חיים בן ישי: אני לא מדבר כאן על אכיפה ואני לא מתמצא בזה, אבל יודע שהאלטרנטיבה של אותם עובדים, זה אפילו מוכנים להסתכן בצורה כזאת או אחרת ולמצוא עבודה במשק בית ולהתפרנס מעבודה הרבה יותר קלה.

חיים בן ישי: בוודאי אותם עובדים שמגיעים לסוף הקדנציה שלהם והם יודעים שעוד מעט במילא הם מסיימים אז כדאי להם לעבוד לא חוקי.

חיים בן ישי: שוב, אני לא מכיר את החוק ולא יודע מה עושים לעובד שתופסים אותו, האם שולחים אותו מהארץ או שיש גם דרך לקנוס אותו.

חיים בן ישי: אני לא יודע אם זה קיים, אני חושב שזה נכון לבחון אם נכון לעשות פיקדון של אותו עובד שהוא יקבל את הפיקדון בחזרה כשהוא יוצא מהארץ היה והוא עמד בכל התנאים.

חיים בן ישי: עובד שהוא מגורש בגלל שהוא עבד בעבודה שלא אושרה לו או שהוא חרג מהזמן, שלעובד הזה או את כרטיס טיסה שלו או משהו אחר שאני לא יודע מה שייקחו מאותו פיקדון.

חיים בן ישי: תודה.

יעקב כץ: חיים, אני רוצה שתדע שבנושא העסקת עובדים זרים בתחום הבנייה ותחום החקלאות יש פיקדון, שלמיטב ידיעתי, מוטל על המעסיק.

יעקב כץ: נכון?

יעקב כץ: כשאתה מדבר על פיקדון מדובר על משהו שיושט על המעסיק.

טלי קקון: אני התכוונתי לעובד שהוא מפר את החוק בזה שהוא הולך לעבוד - - -

יעקב כץ: אני מבין.

יעקב כץ: הבקשה מהעובד לשים עוד פיקדון בנוסף למה שהוא שם עד לאותו רגע.

יעקב כץ: אני לא אומר מה צריך לעשות, אני רק מציין שהמציאות היום שבמקום שיש פיקדון הוא על חשבון המעסיק ולא על חשבון העובד.

יעקב כץ: אני רוצה להביא את זה לידיעתך.

אבנר עורקבי: אבל זה במופרש ממה שמקבל העובד, זה לא יוצא מהכיס שלך.

גלעד נתן: הפיקדון בענף הבניין, תקנו אותי אם אני טועה, מורכב על בסיס הפיצויים שאמורים לתת כלומר במקום פנסיה ופיצויים.

גלעד נתן: כמה שאני יודע בכסף שמקבל היום אין פנסיה ופיצויים בענף הסיעוד היום.

אבנר עורקבי: למה לא.

אבנר עורקבי: יש פיצויים.

שמחה בניטה: פיצויים, לא פנסיה.

יעקב כץ: שושנה שטראוס, אם יש פנסיה ויש פיצויי.

שמחה בניטה: אין פנסיה, יש פיצויים.

שושנה שטראוס: היום כל עובד בישראל זכאי להפרשות לפנסיה וגם לפיצויי פיטורין אם הוא מפוטר או בנסיבות המזכות בפיצויים גם אם הוא עובד זר.

שושנה שטראוס: יחד עם זאת ראינו שיש קושי למעסיקים הסיעודיים לשים את הכסף, או לפחות להכריח אותם .

יעקב כץ: מה קורה עם אותו עובד שבא לבית המשפט וטוען שהוא רוצה פנסיה?

שושנה שטראוס: כן, מגיע.

יעקב כץ: מה קורה אז?

יעקב כץ: בעצם כל המעסיקים הנכים, הקשישים בני המאה, שמונים, תשעים הם חשופים לתביעות מכאן ועד להודעה חדשה.

שושנה שטראוס: יש הנחיה שיצאה ממשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה בנושא פנסיה לעובדי סיעוד שעד להסדרת הנושא הפיקדון או לא פיקדון, הכסף הזה אמור לשבת בחשבון נפרד שמיועד לתשלומים האלה ובסוף העסקת העובד על המעסיק להעביר אותו לעובד.

יעקב כץ: אבל בגלל שאין הכרח לחייב את המעסיק היום להפריש כסף שיכול לשמש לפיקדון, עליו דיבר חיים בן ישי, אז בעצם כל המעסיקים חשופים היום לתביעות.

שושנה שטראוס: אם הם לא ישלמו בסוף ההעסקה של העובד.

יעקב כץ: אגב, כמה משלמים היום פנסיה למי שעוזב?

שמחה בניטה: משכורת 13.

סוזי אלבז: אני מפרישה את זה לחשבון אחר.

סוזי אלבז: היה והיא תחליט לעזוב אז לא אצטרך לשאת את כל הנטל באופן פתאומי.

סוזי אלבז: אני רוצה לחדד את דברי האדון לגבי האבא שלו.

סוזי אלבז: אני רוצה להגיד שהתופעה הזאת בנוגע לנכים, אני אתן לך את הדוגמה האישית שלי.

סוזי אלבז: אני בת 31, מגיל קטן אני סובלת ממחלת ניוון שרירים, ההורים שלי טיפולו בי עם המון אהבה, ועם כל הקושי הקיים כי יש לי עוד שני אחים שסובלים מהמחלה הזאת.

סוזי אלבז: הגעתי להחלטה שאם ההורים שלי הצליחו לטפל בי בבית ולא במוסד אני רוצה להמשיך את הדרך הזאת ולהיות עצמאית, יש לי את כל התנאים, אני צלולה, אני יודעת מה אני רוצה ואני יודעת מה טוב לי.

סוזי אלבז: המלחמות היו קשות מכל המובנים, הבירוקרטיה בקבלת דיור, והכל טוב ויפה ונעשה.

סוזי אלבז: כשאני מגיע לנקודה של העסקת עובד,או עובדת במקרה שלי, זה יותר גרוע מהמחלה עצמה.

סוזי אלבז: זה פשוט כך ותאמין לי שאני קרוב לשבע שנים בקהילה וזה קשה, הם מוציאים את המיץ, אנחנו מנסים לרצות אותם ולא רק בשכר אלא בדברים הכי בסיסיים, בדברים שהם אוהבים.

סוזי אלבז: הם מפנים עורף בלי להודיע, כשהם מחליטים שהם עוזבים הם קמים והולכים.

יעקב כץ: את הדברים האלה אנחנו יודעים ולכן אנחנו צריכים למצוא את הפתרון בדרך אחרת.

סוזי אלבז: אני רוצה שתבין, אני הפרשתי לה משכורת 13, מה שהיא רצתה נתתי לה.

סוזי אלבז: היא התעללה בי נפשית.

סוזי אלבז: אני לא באה לכלוא בנאדם בבית שלי, אני מאוד אנושית בעניין.

סוזי אלבז: אם הבחורה הייתה באה ואומרת שהיא רוצה לעזוב אני לא הייתי מפריעה כי אני לא רוצה להעסיק מישהו שלא רוצה להיות בבית שלי, בטריטוריה הפרטית שלי, והקול הזה חייב להישמע.

סוזי אלבז: מי שרוצה לעזוב הוא קם ועוזב מבלי להודיע, ההורים שלי מבוגרים.

יעקב כץ: שמעתי ואני רוצה לשמוע אנשים נוספים.

סוזי אלבז: ברגע שהיא קמה ועוזבת מבלי להודיע, אני - - - -

יעקב כץ: הדיון הוא לא בדבר הזה, אני מבקש סליחה.

יעקב כץ: אני רוצה להבהיר שהיו כאן עשרות ישיבות בהן שמענו את הדברים האלה.

יעקב כץ: הנושא של הטיפול בנכים ובזקנים אמרתי שכמו הטיפול באנשים צעירים, צריך לומר את האמת שהוא לא בדיוק נעים, כפי שהוא לא נעים לישראלים הוא גם לא נעים לעובדים הזרים.

יעקב כץ: העובדים הזרים ביודעם וברצונם לעזוב את מדינתם ולהגיע למדינה אחרת ולקבל שכר פי שלוש או ארבע, חמש או שש ממה שהם מקבלים הם חותמים על כל דבר שאומרים להם לחתום.

יעקב כץ: כשהם מגיעים לכאן הם מקבלים מייל והודעות שאפשר להרוויח את אותם סכומים או סכומים יותר גדולים במקומות אחרים ולמה להם לעבוד בעבודה כזאת קשה שהיא לפעמים מגעילה, לפעמים בלתי נסבלת, לפעמים קשה להם.

יעקב כץ: מדינת ישראל עד לרגע זה בעזרת בית המשפט העליון, בעזרה החוקים שאינם מתאימים לא השכילה, כל עוד שהיא החליטה שאנחנו בנויים על הפיליפינים, מדינת ישראל נקראת ישראל-פיליפינים.

יעקב כץ: עמית סדן אולי יסביר למה מדינת ישראל החליטה לתת סכומים מזעריים שמתאימים אך ורק להעסקת עובד זר שמגיע לכאן.

יעקב כץ: העובד הזר מגיע לפה ויש לו כאן הרבה חברים וידידים רבים שאומרים לו "מדינת ישראל לא כופה, בית המשפט דואג לא להגביל, "קו לעובד" מבחינת האידיאליים שלו ואני לא מאשים אותם כי הם לא רוצים שתהיינה כאן לא עבודות כפייה ולא עבודות עבדות.

יעקב כץ: כל אחד בעניין שהוא מתעסק הוא מתעסק ברחמנות ובהבנה שלו, את מצד אחד והוא מצד שני.

יעקב כץ: מדינת ישראל הייתה צריכה ליצור כלים שיאפשרו כל עוד היא לא מאפשרת להעסיק ישראלים בשכר מתאים, היא צריכה לדאוג להעסיק את העובדים הזרים בצורה נכונה ולדאוג שהם יעבדו.

יעקב כץ: על הדברים האלה בית המשפט העיר ואמר אי כבילה ואמר תחוקקו חוקים אחרים שעומדים באמות המידה של בית המשפט העליון.

יעקב כץ: עד עכשיו לא חוקקו את החוקים האלה, החוקים האלה כבר הרבה זמן היו צריכים להיות מחוקקים.

יעקב כץ: נכון גברת שושנה שטראוס החוקים האלה לא חוקקו.

יעקב כץ: הממשלה הייתה צריכה לבוא עם חוק שאומר איזו כבילה כן תהייה, אילו אזורים גיאוגרפיים כן יהיו.

יעקב כץ: אנחנו נמצאים במצב שהיה כשאני נכנסתי לפני שנתיים ולמרות שבית המשפט החליט את מה שהוא החליט ומנה את האפשרות לכוף על העובד לעבוד אצל המעסיק, היום הוא יכול לברוח מיד למי שהוא רוצה ולאן שהוא רוצה.

אבנר עורקבי: והוא זכאי לפיצויים.

יעקב כץ: הוא זכאי לפיצויים והוא יכול לתבוע ולעשות מה שהוא רוצה ויש את "קו לעובד" שיסייע לו ואולי מבחינתם בצדק, כי כל עוד מדינת ישראל לא מחוקקת חוקים ולא בונה נדבכים מעשיים כל אחד עושה מה שבא לו.

יעקב כץ: הטענה שלך היא כלפיי ולא כלפי העובד הזר ולא כלפי הקבלן זה או אחר - - -

ירון בן גרא: איך מאפשרים את המצב?

יעקב כץ: לי יש כתפיים רחבות ואני לוקח את זה כלפיי.

יעקב כץ: הטענה היא כלפיי וכלפינו, אני אומר לכם אנשי הממשלה אנחנו לא יצרנו את הכלים המתאימים לטפל בדבר הזה.

יעקב כץ: אנחנו יושבים כאן הרבה זמן.

ירון בן גרא: אתה טוען שאני מדבר בלי רשות, אבל אני זועק את זעקת הנכים והקשישים הסיעודיים.

יעקב כץ: אתה צודק ואני מבקש שלא תתפרץ, כי גם אני נכה וגם אני סיעודי.

יעקב כץ: אני אומר שוב לאנשים, גלעד נתן אנחנו צריכים להכין את החוקים האלה כולל הפיקדון.

יעקב כץ: אני למשל לא הייתי רוצה לראות את העובדה שמעסיקים שלא יודעים שהם מוכרחים, אתם בלשכה כשאתם לוקחים את העובד הזר ומצמידים אותו למטופל אתם אומרים לו שהוא מחויב להפריש.

יעקב כץ: אני מדבר על מציאות, אני לא מדבר כרגע מה צריך להיות.

יעקב כץ: המציאות היא שרוב הנכים, רוב המעסיקים הנכים והסיעודיים לא יודעים, אני לא אגיד לא יודעים אלא לא מפרישים כסף לפיצויים ולפנסיה.

יעקב כץ: לא דיברתי על החוק אני דיברתי על המציאות.

יעקב כץ: בהחלט יכול להיות, אני לא יודע אם חיים בן ישי מפריש או לא מפריש, אבל המציאות יתכן מחר מצב שקורה שאנשים נתבעים על סכומי עתק ואין להם את הכסף והם אומרים לא ידעו.

יעקב כץ: לא מדובר על מקרה אחד אלא על הרבה מקרים, לפחות מקרים תיאורטיים שיכולים להיות אלא אם הפיליפינית או הפיליפיני ברחמנותם או שהם לא יודעים, לא תובעים.

יעקב כץ: אמרתי שזו המציאות.

יעקב כץ: אנחנו במסגרת החוק שמחוקקים אנחנו נכניס את התנאי שיהיה כמו הפיקדון שהיום יש והכבילה הגיאוגרפית או האזורית, או הכבילה תת ענפית שאדם הגיע לעבוד עם ילד הוא יעבוד עם ילדים ואותו דבר עם מבוגרים, שיהיו לנו הכלים המשפטיים.

אהרון בראזני: אני רוצה לעדכן בנושא של הפיקדון להרחבה שני הענפים: חקלאות והסיעוד.

אהרון בראזני: היום בשעה 11:00 יש לנו פגישה עם חבר הכנסת יעקב כ"ץ, התקנות מוכנות להעברה.

אהרון בראזני: ברגע שתאושרנה התקנות אנחנו נעשה הרחבה לשני הענפים האלה גם.

יעקב כץ: זאת אומרת שגם שם יהיה.

יעקב כץ: הפיקדון הזה כשהוא מופקד הוא לא נמצא אצל העובד אלא אצלכם.

אהרון בראזני: אצלנו וזה כמו בענף הבניין.

יעקב כץ: זאת אומרת שהוא גם לא נמצא אצל המעסיק.

יעקב כץ: המעסיק להשיר להשאיר אותו והיה ונמצא שהעובד הזר אחרי כך וכך שנים שלא עבד לפי החוק, על פי התקנה יש את הסמכות לתת לו את זה?

אבנר עורקבי: את הפיצויים הוא יקבל כשהוא יוצא מהארץ.

שושנה שטראוס: לפי ההצעה, אם העובד מאחר לצאת מהארץ, עבור חודש שהוא מאחר לצאת ינוכה ממנו חלק היחסי של הסכומים.

יעקב כץ: אתה רואה חיים בן ישי, העניין הזה עובד.

יעקב כץ: השלמת החקיקה תעשה.

עידית לביוביץ': אני רציתי להגיד בעניין הפנסיה, קצת מפתיע אותי לשמוע מה שאומרים כי דווקא בשנת 2010 מרבית המעסיקים שיצא לנו לעבוד מולם משלמים פנסיה לעובדים שלהם.

יעקב כץ: זה מאוד משמח אותי.

יעקב כץ: שמחה בניטה, את משלמת?

שמחה בניטה: לא.

יעקב כץ: גברת בניטה, אם הוא יעזוב מחר יתבעו אותך.

שמחה בניטה: העובדת שלי עזבה אחרי שבע שנים, היא קיבלה את הפיצויים ולא קיבלה פנסיה.

שמחה בניטה: לא ידעתי על שום פנסיה, אין על זה צו הרחבה בסיעוד ולכן היא לא קיבלה.

עידית ליבוביץ': כמו שאמרתי, לשמחתי, מרבית המעסיקים משלמים ואלה שלא היו מודעים לכך שצריך לשלם משלמים עם סיום ההעסקה את הסכום המלא עבור כל תקופת ההעסקה.

עידית ליבוביץ': זה דבר מצוין וזה משהו.

עידית ליבוביץ': למרות שצו ההרחבה נכנס בשנת 2008, לקח קצת זמן עד שזה נכנס באמת יותר לשגרה.

עידית ליבוביץ': תפנו "לקו המעסיק" ותפנו לרוב החברות ויגידו לכם וגם יסבירו למעסיקים מהם האחוזים אותם יש להפריש וכמה כסף צריך בדיוק.

יעקב כץ: כמה תביעות יש לכם על מעסיקים?

עידית ליבוביץ': אין לנו תביעות על פנסיה בלבד, אין בכלל ומעולם לא הגשנו תביעה על רכיב פנסיה.

יעקב כץ: במה אתם מתעסקים?

אבנר עורקבי: כשאני מתפטר אני לא מקבל?

עידית ליבוביץ': אני לא יודעת מי קיבל אבל אני שלחתי לפני כמה ימים, רננה בדיוק דיברה איתי על כך כשהתחלנו את הדיון, סיכום של כל הפעילות שלנו לשנת 2010.

עידית ליבוביץ': אפשר לראות שמתוך רוב התיקים שנפתחו אצלנו, הרוב הגדול, מן הסתם זה יפתיע כאן כמה אנשים, נסגרו בהסדר מול המעסיק ולא הגיע לשלב משפטי, לא הגיע לעורך דין.

עידית ליבוביץ': אנחנו עושים את מרב המאמצים כדי להסדיר את הנושאים ישירות מול המעסיקים, אם באמצעות מתנדבים שעובדים אצלנו ואם באמצעות הליך גישור.

עידית ליבוביץ': יש לנו שיתוף פעולה עם הקליניקה בבר אילן, הם מגשרים מקצועיים לא תלויים.

עידית ליבוביץ': אנחנו עושים באמת את מרב המאמץ.

יעקב כץ: מה הממוצע שנדרשים המעסיקים לשלם?

עידית ליבוביץ': זה תלוי בתקופת העבודה.

יעקב כץ: מה היה הסכום הגובה ביותר ששילם נכה קשיש כמעסיק?

עידית ליבוביץ': זה יכול לנוע בכל מקום בין 1,000 שקלים לבין 100,000 שקל.

יעקב כץ: גם 100,000, בלי עין הרעה.

עידית ליבוביץ': כמובן זה תלוי בהעסקה, זה תלוי בתקופה.

עידית ליבוביץ': עובד שעבד למעלה מעשר שנים רק סכום הפיצויים שלו קרוב ל- 40,000 שקל.

עידית ליבוביץ': בוודאי זה תלוי בהרבה ממרכיבים.

עידית ליבוביץ': רציתי לומר דבר נוסף לגבי מה שנאמר על עובדים שקמים והולכים.

עידית ליבוביץ': 'חוק הודעה מוקדמת' חל על כל העובדים בישראל, גם על עובדים זרים וכמו שמעסיק נדרש לתת הודעה מוקדמת לעובד כשהוא מפטר אותו כך גם עובד נדרש לתת הודעה מוקדמת.

עידית ליבוביץ': אם כל עובד או כל מעסיק יפנה אלינו וישאל אותנו לעניין שעובד מעוניין לסיים את עבודתו, אנחנו מסבירים לגבי חובת הודעה מוקדמת וכמובן לגבי הסייגים בחוק ובאילו מקרים אין חובה לתת הודעה, כמו במקרי התעללות או במקרי אלימות או במקרים אחרים.

יעקב כץ: אנחנו נעשה מאמץ.

שמחה בניטה: קיבלו משכורת, וחתמו שקיבלו משכורת.

יעקב כץ: מאחר ומדובר באנשים שמגיעים מחוץ לארץ וכל עוד שאנחנו תלויים בעובדים זרים וכל עוד זה לא עובד כפי שאני הייתי רוצה שזה יעבוד, שהאוצר וממשלת ישראל ישכילו שיש לכבד את אביך ואת אמך וצריך להעשיר את הנכים והזקנים ולתת הם כל עוד הם נמצאים בבתיהם סכומים יותר גדולים כדי שיוכלו להעסיק ישראלים וגם לתת לישראלים פרנסה כאן.

יעקב כץ: אנחנו נצטרך לדאוג שבמסגרת החוק האנשים יגיעו כשהם חותמים שהם באים לעבוד בתחום מסוים.

יעקב כץ: בעצם היום לעובד זר מותר אחרי מספר חודשים להגיד שהוא לא רוצה להישאר בעבודה עם נכה זה והוא יכול לעבוד בכל תחומי הסיעוד האפשריים.

יעקב כץ: כידוע בתחומי הסיעוד יש עבודות קלות יותר ויש עבודות קשות יותר.

יעקב כץ: ומטבע הדברים כל אדם, וגם אני לא מאשים אותם כי כל עוד שזה מותר על פי החוק, הם ינצלו את החוק.

יעקב כץ: אנחנו את הפרצות האלה ננסה לסגור ושיחייבו אדם שחתם שהוא בא לעבוד עם קשיש כזה שהוא יוכל לעבוד רק עם קשישים מגיל תשעים ומעלה למשל ושהוא לא יוכל לעבוד עם אדם בן שמונים ותשע.

יעקב כץ: הוא יחשוב פעמיים לפני שהוא הולך לעבוד שלא בתחום שאליו הוא נכנס.

יעקב כץ: ההתעסקות, המעבר והניצול, אנחנו נמצאים במדינה דמוקרטית ולא בלוב, לא במצרים של מובראק ולא בעומן אצל הסולטן והמלכים, אנחנו כאן מדינה דמוקרטית ואנשים חייבים לקיים את החוק.

יעקב כץ: אנשים מוצאים פרצות בחוק ולכן יש כאן עשרות עורכי דין נבלים ברשות החוק שכל היום פורצים את החוק ומנצלים אותו כדי לראות איך אפשר במסגרת החוק לעשות את כל הדברים האסורים.

יעקב כץ: אנחנו ננסה לסתום את הפרצות בחודשים הקרובים כדי שכאנשים שמגיעים ואומרים שהם באים לעבוד עם סוג מסוים של אנשים שידעו שלעבודה זו הם הגיעו ושלא ינצלו את הפרצה בחוק ושלא נמצא אותם מסתובבים ומוגנים.

עידית ליבוביץ': דיברת קודם לגבי התופסת של גמלאות שמקבלים הקשישים והנכים, הגמלאות שבעצם דרכם הם יכולים לשלם לעובד את שכרו.

עידית ליבוביץ': אנחנו גם אמרנו את זה בדיון בוועדת הפנים שהתחילו לדון בכבילה התת ענפית והגיאוגרפית, אם עובד יקבל שכר יותר גבוה לא צריך לכבול אותו.

שמחה בניטה: לא נכון.

יעקב כץ: סליחה, היא שאלה שאלה ואני אענה.

יעקב כץ: אני אומר לך שוב, העניין של עבודה עם זקנים ונכים, לא עלינו, להבדיל כיף לחתל תינוק, נולד לי עכשיו נכד, ואנחנו רואים את התינוק וכולם האבא, האימא, הסבא והסבתא רצים לחתל תינוק בלי שום בעיה, אבל קח אדם בן תשעים או בן מאה או נכה שאתה צריך להחליף לו חיתול, זה יותר קשה.

יעקב כץ: אני רוצה לומר את הדברים על השולחן כמו שהם, זה קשה לחתל כל שעתיים נכה עם הרעלת קיבה ולהפשיט ורחוץ אותו, זו עבודה פיזית קשה ועבודה נפשית קשה.

יעקב כץ: גם אם תתגמל את האדם בעוד 500 שקל ואם הוא יכול מבחינת החוק לעבוד בעבודה יותר קלה, אני יעקב כ"ץ הייתי מחפש עבודה יותר קלה ויותר נעימה.

יעקב כץ: זה מובן ושלא נשלה את עצמנו, לא מדובר כאן רק בתוספת של כסף.

יעקב כץ: למשל בעבודות ניקיון בבתים אתה יכול לשלם 50, 60, 70 שקל לשעה וכמה ישראלים מוכנים לעבוד בעבודה הזאת?

עידית ליבוביץ': העובדה שהעובדים שעובדים עם נכי משרד הביטחון כמעט ולא עוזבים את מקום העבודה שלהם.

יעקב כץ: שם עובדים שלושה ימים בשבוע.

יעקב כץ: היא צודקת בדבר אחד ואני גם אומר את זה, מדינת ישראל הייתה צריכה להיות ערוכה בתנאים שונים לגבי הנכים והזקנים שלה.

יעקב כץ: אני אומר לכם דבר נוסף שאני לא בטוח שאתם המעסיקים תאהבו אותו, מדינת ישראל גם הייתה צריכה לתמרץ מעסיקים פרטיים כדי שיפתחו עוד בתי אבות ברמה גבוהה, בתי אבות פתוחים, בתים מוגנים פתוחים, בתים שמאפשרים חיים בכיף עם בריכות שחיה ועם מערכות קלות שאנשים ישקלו אם טוב להם להישאר בדימונה בבית ולהיות 24 שעות ביממה מטופלים על ידי אדם זר או להיות במקום פתוח שאפשר לנוע ולזוז, שאפשר להיכנס ולצאת בו.

יעקב כץ: גם בדבר הזה מדינת ישראל כמדינת רווחה לא עושה, הנכים והזקנים מתרבים כי הרפואה הולכת ומשתכללת.

יעקב כץ: היום העסק הזה הוא על ידי אנשים פרטיים ולא על ידי המדינה.

יעקב כץ: כמו שסוללים כבישי אגרה, שיהיו בתי אבות ושיתמרצו את כל הטייקונים לפתוח מקום כדי שיטפלו בנכים ובזקנים שלנו.

אבנר עורקבי: אם אני מתפטר, אני הולך ועובד במקום מסודר ואני מתפטר לא משלמים לי פיצויים, אם אני בורח ועוזב את העבודה אף אחד לא ישלם לי פיצויים.

יעקב כץ: אתה לא יודע ואני אומר לך.

יעקב כץ: אם אדם בא לבית משפט לענייני עבודה אפילו שהוא עבד כפרילנסר ויתבע, בית המשפט יחייב את המעסיק לשלם לו.

אבנר עורקבי: אפילו שעזבתי בלי הודעה מוקדמת?

יעקב כץ: אפילו שעזבת.

אבנר עורקבי: אני מבקש, הגיעו לכאן במיוחד נכים מאשקלון.

גלעד נתן: התחלנו את הדיון וביקשנו מהארגונים שנמצאים כאן שלקראת הדיון כבר לעלות את הפתרונות שהם מציעים, ביקשנו גם מהמשרדים.

גלעד נתן: בעצם הצמצום מגיע משלושה כיוונים, אחד מתן של תמריצים חיוביים לעובדים שיכול לבוא בכמה צורות, אם בהעלאת קצבה שתאפשר למעסיקים סיעודיים קשים, נכים, הקשישים מעל גיל מסוים וילדים נכים קצבה יותר גדולה כדי שיהיה תמריץ לעבוד אצלם.

גלעד נתן: או אפשרות אחרת שזה מה שקורה בחלקה פרטית שהממשלה תומכת בה והיא להאריך את תקופת השהייה.

יעקב כץ: אתה מדבר על העלאת התקציבים בצורה משמעותית.

יעקב כץ: היא מדברת על נכי צה"ל שאותם לא עוזבים ואני מניח ששם התקצוב שנכה צה"ל מקבל הוא מאוד מאוד גובה ושווה לאדם לעבוד אצלו.

גלעד נתן: אני גם מדבר על כך שאם המדינה אומרת עובדים זרים אז שתהייה קצבה לזה ולא נכה שיצטרך להקצות מקצבה מסוימת שמשמשת לעוד דברים כדי להשלים לעובד הזר.

גלעד נתן: אם קשיש מקבל קצבת סיעוד הוא לא יצטרך להשלים כי אלה הפתחים שאיתם אחר כך לא משלמים כחוק ומגיעות אחר כך תביעות.

גלעד נתן: או הלבנה של עובדים שזה השלישי.

גלעד נתן: האופציה השנייה שעלתה היא הטלת מגבלות במעבר בין מעסיקים.

גלעד נתן: בעצם יש אופציה של תמריצים חיוביים לעובדים ויש אופציה של להקשות על העובדים לעבור ואז נכנסות ההגבלות.

גלעד נתן: כל ארגון שנמצא כאן כולל כאלה שלא ענו לנו קיבלו פנייה למסור מידע, אני פשוט מבקש עכשיו לתאר מה בעצם עלה.

גלעד נתן: הנושא השלישי הוא הטלת מגבלות אם זה גיאוגרפי, אם קטגוריות ואם זה המעבר בין מספר מעסיקים.

גלעד נתן: הדבר הנוסף הוא הנושא של העברת הטיפול לעובדים ישראלים.

גלעד נתן: לכל אחת מהחלופות האלה יש יתרונות וחסרונות.

גלעד נתן: כדאי להתחיל להתייחס אליהן במקום להתפזר כי אלה הדברים שעומדים בסופו של דבר הפרק.

יעקב כץ: במילים אחרות, אנחנו מכינים היום את החוק שמשה כחלון ביקש ממני להציג איך מדינת ישראל יכולה לפעול במצב שאין לה עובדים זרים ואיך היא תתפקד אם מחר יסגרו השערים ולא יהיו כאן עובדים זרים, איך מדינת ישראל צריכה להיות ערוכה כדי שלא נמצא את עצמנו כמו בשרפה בכרמל.

יעקב כץ: מצד שני איך להתמודד עם הבעיה עצמה, הסטטיסטיקה והנתונים שאתם תעבירו לנו כדי שבחוק אותו אני עכשיו מחוקק היא תיתן לנו מידע כדי לשפר ולשדרג ולעשות טוב יותר על מנת לסגור את הפערים עליהם אתם מדברים.

ירון בן גרא: רציתי בעניין הפנסיה, אם אפשר לחזור קצת אחורה.

ירון בן גרא: כל התאגידים יודעים היום להנחות יפה מאוד את המעסיקים שהם חייבים לשלם פנסיה.

ירון בן גרא: יש שתי פרצות, הראשונה היא שהמשפחה לא יודעת לאן להפריש, אין קרן מיוחדת ומשרד הפנים עדיין לא המציא קרן מיוחדת אליה ניתן להפריש את הכסף - - -

יעקב כץ: זה הדבר שהוא אומר שיוסדר השבוע.

ירון בן גרא: הפרצה השנייה היא שלא ברור מתי, האם כשהוא מסיים אצלו שנת עבודה וכשהוא עוזב הוא מקבל או רק כשהוא קונה כרטיס טיסה ומודיע שהוא עוזב את הארץ.

יעקב כץ: מר אהרון בראזני יכין תשובות לכל השאלות האלה.

יעקב כץ: אתה אומר שזה ייפתר בימים אלה.

אהרון בראזני: יכול להיות שאצטרך גם את העזרה שלך.

יעקב כץ: בשמחה רבה.

יריב לוין: הוועדה הזאת כונסה לצורך העניין של עובדים עם 51 חודש.

יריב לוין: אני מייצג את לשכת "אחיעוז" לשכות פרטיות.

יריב לוין: מאוד חשוב להבהיר, אנחנו נמצאים היום בסיטואציה שאין עובדים, נחזור שוב על כל המנטרה וכל החבר'ה הנכים כאן יצדיקו את העניין וגם החבר'ה משמאלי מהרגולציה יודעים שאין עובדים גם עם זה שהם המציאו מאגר של 900 עובדים יודעים טוב אלה שאמונים על הדברים שהמאגר הזה ריק מתוכן.

יריב לוין: יש את האופציה עם החבר'ה מעל 51 חודש.

יריב לוין: מבחינתי זה נכס צאן ברזל.

יריב לוין: זה חבר'ה איכותיים, אלה חבר'ה שאין להם יומרות לקבל שכר גבוה יותר, הם יודעים שנשאר להם פרק זמן קצוב להישאר בארץ, הם יעשו כל עבודה וגם עבודה קשה, גם אם בהחלפות.

יעקב כץ: אני רוצה להפסיק אותך.

יעקב כץ: שושנה הם מעלים כאן הצעה למקצה שיפורים.

יעקב כץ: תאמרי לנו מה זה מצריך שאנשים אחרי 51 חודש שמגדילים את המאגר בצורה משמעותית ושפותרים לנו בעיה קשה מאוד.

שושנה שטראוס: כמו שאמרתי בהתחלה ואני חושבת שכולנו כאן מסכימים.

שושנה שטראוס: אנחנו לא רוצים להביא עובדים לישראל כדי שיהגרו כי לשם כך יכולנו להגיד שעובד זר יכול להישאר כאן עשר שנים.

שושנה שטראוס: מטרת העובדים הזרים במהותה צריכה להיות זמנית.

יעקב כץ: אבל עד 63 חודש.

יעקב כץ: למה להוציא אותו אם הוא כבר מתורגל וטוב?

שושנה שטראוס: יש את הבעיה שראינו שאדם מתקשה עם עובד זר ואם ניתן לו ב- 57 חודשים עבודה אצל קשיש מסוים סביר להניח שיגידו שהתקשרו אליו ואז ירצו שהוא יישאר, בכך יגדילו את החריגים.

יעקב כץ: כפי שהבנתי דיברת על חריגים בודדים פה ושם.

יעקב כץ: שיהיו עוד כמה מקרים בודדים.

שושנה שטראוס: אני אומרת שאם נפרוץ את ה- 51 חודש אז כבר לא נדבר על מקרים בודדים אלא על כל האוכלוסייה, אבל, יש הצעה שדיברנו עליה ונדונה כמה פעמים ברשות ואני חושבת שהיא אמורה להיות נדונה שוב.

שושנה שטראוס: מדובר שבין 51 חודש ל- 63 חודש יאפשרו העסקה זמנית, כלומר זאת לא תהייה טענה של התקשרות של עובד שנסע באינטר ויזה לחודש-חודשיים ושאותו עובד יוכל להחליף אותו.

שושנה שטראוס: זאת הצעה שנדונה.

שושנה שטראוס: בהצעה הזאת יש באמת בעיות מעשיות - - -

יעקב כץ: גלעד שואל איפה ההצעה עומדת?

שושנה שטראוס: זה בדיונים אצלנו.

יעקב כץ: אמר יריב שוריאן דבר שכולנו יודעים ואנחנו לא מרמים את עצמנו.

יעקב כץ: יש לנו היום בעיה שכולם ערים לה והיא שיש לנו הרבה נכים והרבה זקנים סיעודיים שכתוצאה שאתם לא מבריקים ועם כל ההגבלה על הלשכות, כוונתכם טובה וכמו שנאמר כוונתך טובה אבל מעשייך אינם רצויים.

יעקב כץ: התוצאה בשטח שהמעשים אינם רצויים כי נשארים אנשים ללא טיפול.

יעקב כץ: במקרה הזה אם יש איזה פתרון, הרי קבעת הגבלים ללשכות וקבעת מכסות, אני יודע מהפניות שאני מקבל מדי יום שיש הרבה הרבה אנשים שלפעמים הם מיואשים שאומרים אין לנו.

יעקב כץ: הוא אומר המשפחה מטפלת ובמקרה של ידידתנו מדימונה כל המשפחה מתגייסת.

יעקב כץ: אגב, גם משפחה זה דבר טוב וטוב שמשפחות נושאות באחריות ולכן צריך שיהיו הרבה ילדים ושהילדים יטפלו בהורים שלהם, זה דבר בריא.

יעקב כץ: אבל גם הילדים קורעים תחת הנטל ויש מקרים שזה בלתי אפשרי.

שמחה בניטה: לנכים אין ילדים אז מה עושים?

יעקב כץ: אני מבקש, שאת הנושא של התקופה בין ה- 51 חודש לבין 63 חודש, שנותן מאגר נוסף של אנשים שיכולים לפתור לנו בעיה, תבדקו במהירות האפשרית.

שושנה שטראוס: חשוב לי מאוד להבהיר בנושא הזה, יש לנו בדיקה שבועית של מספר העובדים הפנויים שנמצאים בארץ ומספר העובדים שאפשר להביא מחוץ לארץ.

שושנה שטראוס: כל שבוע בודקים את זה ויש לנו מאות עובדים במאגר, יש לנו יותר מ- 1,000 עובדים שאפשר להביא מחוץ לארץ, אנחנו כל הזמן עם היד על הדופק שיהיו עובדים בישראל.

שושנה שטראוס: את זה אני שמה בצד.

שושנה שטראוס: ההצעה שעובדים מעל 51 חודש יחליפו באופן זמני זו הצעה, אני מבינה ששוב מעלים אותה לדיון .

יעקב כץ: אני רוצה שאיפה שניתן להקל על המטופל תקלו ואם זה יוצר בעיה של לחץ קטן לראות בנושא הזה דבר חשוב.

סמי מור יוסף: אני מדימונה.

סמי מור יוסף: שלושה אחים מונשמים שעוברים ייסורים בכל מה שקשור לעובדים זרים.

סמי מור יוסף: עד שאנחנו מביאים אותם אנחנו צועקים לכל הגורמים הם מגיעים ופתאום הם מוצאים עבודה אצל אהוד ברק, אצל היועץ המשפטי ואצל אחרים.

סמי מור יוסף: אתה שואל אם אנחנו יכולים להתמודד עם המתחרים?

סמי מור יוסף: בכל שעה שהם עובדים שם הם מקבלים כמעט 80 שקל, וכשאנחנו נותנים להם יומית הם ירצו להישאר איתנו?

סמי מור יוסף: שוב הם סידרו להם עבודה במקום אחר.

יעקב כץ: למרות שהם ידעו שהם מגיעים אליך?

סמי מור יוסף: הייתי בפגישה עם השר אלי ישי בכנסת וגם בלשכה ורצינו לעשות הצעת חוק שאומרת שעובד שמגיע לסמי הוא יעבוד עם סמי ושידע את כל הפרטים על סמי ואת הכל ולא אחרי כמה זמן הוא ימצא הצעה יותר טובה ויעזוב את סמי.

יעקב כץ: על הדבר הזה אנחנו עובדים כעת, מנסים לפתור את הבעיה.

סמי מור יוסף: הנכים שמקבלים את הקצבה הזעומה הזאת לא יכולים להתמודד.

יעקב כץ: מה הקצבה שאתה מקבל עבור העסקת העובד.

סמי מור יוסף: 150%, 4,000 שקל.

סמי מור יוסף: יש לך לשלם לחברה 800 שקל, יש לך את הביטוח הרפואי, עוד מעט הם גם יבקשו שאני אקנה להם גם ביגוד.

שמחה בניטה: והם גם רוצים מחשב.

יעקב כץ: מה שטוב שיש לך חוש הומור, תשמור עליו.

שמחה בניטה: הם מבקשים היום חדר עם מחשב ותקשורת ודרישות.

יעקב כץ: גברת בניטה, יש כאן עוד נכים וכל נכה מייצג כאן ארגון.

שמחה בניטה: לא.

שמחה בניטה: אני הבאתי אותם במיוחד.

יעקב כץ: הם שייכים לך?

יעקב כץ: זה חידוש שצריך לציין בפרוטוקול.

יורם חליבה: משלמים 840 שקל לחברה בשביל התיווך, משלמים להם בערך 2,200 ביטוח רפואי וזה למעלה מ- 3,000 שקל.

יורם חליבה: אם העובד בורח אני צריך מישהו חדש ואני שוב צריך לשלם כמעט 3,000 שקל.

יורם חליבה: אתה מבין שזה שבכל פעם מחדש אני צריך לשים עוד כסף.

יורם חליבה: מאיפה הכסף הזה זורם לנו?

יורם חליבה: לא מהקצבה.

סמי מור יוסף: הם לא רוצים לבוא, לא לדימונה, לא לנתיבות ולא לפריפריה, הם רוצים רק את מרכז הארץ.

סמי מור יוסף: הם יודעים שהמרכז טוב.

ירדן קידר: אני מאיגוד עובדי הסיעוד של "כוח לעובד".

ירדן קידר: ראשית אני לא רוצה לדבר בשמי, נמצא כאן עובד סיעוד שבא ורוצה שתשמעו אותו.

ירדן קידר: אני חושב שכמנהלים דיון על עובדים כדאי גם לשמוע אותם.

ראמש שארמה: שלום לכולם.

ראמש שארמה: אני עובד ב"כוח לעובדים" אני רוצה לספר על העבודה שלנו ומה אנחנו עושים בשביל הוויזה בכל פעם, יש בעיה כי אם אין לך ויזה אתה לא יכול לעבוד.

יעקב כץ: כמה זמן אתה פה?

ראמש שארמה: שלוש שנים.

יעקב כץ: אתה עובד?

ראמש שארמה: עם משפחה.

יעקב כץ: באיזה איזור אתה עובד.

ראמש שארמה: אני עובד בירושלים.

יעקב כץ: ואתה מרוצה בעבודה שלך.

ראמש שארמה: כן, בטח אני מאוד מאושר.

קריאה: מה שכרך?

ראמש שארמה: 2,800 שקל.

יעקב כץ: מה אתה אומר על העבודה שלך?

ראמש שארמה: זו עבודה קשה.

ראמש שארמה: לעבודה כזאת צריכים שני אנשים כי העבודה היא גם ביום וגם בלילה.

ראמש שארמה: וצריך לקבל עליה יותר כסף כי זאת עבודה קשה.

ראמש שארמה: אם העבודה היא ל- 24 שעות צריך שתי ויזות עבודה כלומר שני אנשים לעבודה.

יעקב כץ: מה אתה חושב שהיית צריך להרוויח בגין העבודה שלך?

יעקב כץ: זה מה שבעצם גלעד נתן אמר, הוא אמר שצריך לראות איך להעלות את השכר, אבל המדינה לא יכולה לעלות את השכר אלא אם כן היא משנה את כל המדינות שלה.

יעקב כץ: על שינוי המדיניות אנחנו עובדים היום וזה צריך להיות בדרך דרסטית ולא ייפתר דרך הטיפול במסגרות הקיימות היום.

יעקב כץ: גם אם יחליטו להוסיף כמה מאות שקלים אני לא רואה בזה את השינוי הדרסטי שיגרום לאדם לרצות לעבוד במקרים קשים ובמקומות רחוקים.

שושנה שטראוס: רק קצר וחשוב כי היו עלו פה דברים וחשוב שזה ישמע באופן ציבורי, נאמר כאן שעובדי סיעוד מועסקים לפעמים בבתים חזקים ולא בעבודות סיעוד.

שושנה שטראוס: מדינות האכיפה שלנו שאם ימצא שאדם שהגיע לעבודות סיעוד והועסק על ידי ישראלי שאינו סיעודי בכל מיני עבודות, אנחנו לא מטילים קנס מינהלי שזה דבר שאפשר אלא אנחנו הולכים לכתב אישום כי אנחנו רואים את זה בחומרה רבה שעובד שהגיע לעבודה בסיעוד דווקא עובד בעבודה אחרת.

יעקב כץ: אבל בתוך תחום הסיעוד המרחב עדיין רב מאוד.

יעקב כץ: יש עבודות קלות יותר ויש עבודות קשות.

סוזי אלבז: רציתי להגיד כאן

סוזי אלבז: שכולכם מדברים כאן על איך לתגמל את העובדים הזרים.

סוזי אלבז: ואף לא חשב על מקורות המימון.

יעקב כץ: למה את אומרת את זה, רק על זה אנחנו מדברים.

יעקב כץ: מדברים רק על איך לגרום לנכים ולזקנים שיהיה יותר כסף להעסיק ישראלים בשלוש משמרות עם סכומים ראויים, אני אפילו התבטאתי שזה יהיה כמו לנכי צה"ל בסכומים של עד עשרות אלפי שקלים.

יעקב כץ: למה את אומרת שאנחנו לא מדברים על זה?

סוזי אלבז: אני שמעתי על להוסיף לעובד כסף.

יעקב כץ: אני שאלתי, כי הוא אמר שבתוספת כסף הם יעבדו.

יעקב כץ: שאלתי מהו הסכום שהוא חשב שהוא יעבוד.

סוזי אלבז: אני אומרת שצריך לחשוב שעם הקצבאות שאנחנו מקבלים היום אנחנו ממש פושטי יד בכל העניין של העובדים זרים.

סוזי אלבז: כל החודש להחזיק אותם זה 3,200 ותוספת לארבע שבתות זה תוספת של 1,000 שקל וזה כבר מגיע לסכום של 4,200 וכעת אני שומעת על פנסיה ועוד מעט יהיה גם הבראה וביגוד ודברים אחרים.

יעקב כץ: אני רוצה לסכם את הישיבה.

יעקב כץ: אני מודה לכם מאוד, לכול מי שהופיע בוועדה.

יעקב כץ: כפי שהבטחתי נוציא סיכום בצורה מסודרת יחד עם אנשים מהוועדה.

יעקב כץ: אני רק מודיע שאנחנו נעסוק בשני נושאים.

יעקב כץ: האחד פתרון יותר יסודי עם השר משה כחלון כדי להתמודד עם המצבים בצורה יותר יסודית גם אם זה יהיה כרוך בכסף, כך שפעם אחת נבוא עם פתרון יותר אמיתי.

יעקב כץ: גם מתוך המציאות הנוכחית ננסה לשפר את המצב כדי שיאפשר גם לנכים וגם לעובדים לחיות חיים של רווחה.

יעקב כץ: תודה לכולם, הישיבה נעולה.