ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 360, 2011-01-30 10:00

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם.

אלכס מילר: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת החינוך.

אלכס מילר: אני קבעתי את הסיור כאן ביהודה ושומרון, רציתי לשמוע מבחינת מצב החינוך, מה קורה ביישובים, מבחינת מבנים, מבחינת גודל הכיתות, תקצוב, סיוע של משרד החינוך, של כל אותם הדברים שאנחנו מדברים עליהם הרבה, אבל הזמן עובר ואני שומע שאין יותר מדי שינויים.

אלכס מילר: כמובן שבעקבות השינויים האחרונים שיש גם בעולם הפוליטי, אתה תגיד לי אם זה לחיוב או לא, אבל אני גם הייתי רוצה לראות איזה שהוא שינוי גם במסגרת אותם המבנים שחשוב שייצאו לדרך מבחינת הבנייה.

אלכס מילר: נפתח ונתקדם.

אלכס מילר: יש לנו כמה ביקורים ובסוף היום אולי יהיה לנו לסכם ונסכם גם את הישיבה.

אלכס מילר: (סבב נוכחות).

אלכס מילר: מי יציג לנו?

אלכס מילר: גרשון מסיקה:     יש מצגת על המועצה, על החינוך, שיראה אותה ראש האגף, מר יוחאי דמר, אבל אני רוצה להתמקד בשלוש בעיות.

אלכס מילר: קודם כל הבעת תודה.

אלכס מילר: הבעת תודה לוועדת החינוך, שאני חושב שבזכות המאבקים שהיו שם השתנתה התפיסה במשרד הביטחון, כמובן במינהל האזרחי, בתפיסה לצורך של לקדם תב"עות בנושא מבני חינוך ואני תולה את זה הרבה הרבה בזכות ועדת החינוך.

אלכס מילר: יחד עם זה בכמה פרמטרים לא התקדם שום דבר.

אלכס מילר: אחד, ביישובים שלא מוכרים, כגון ברוכין, שהוקם בהחלטת הממשלה, משום מה הוא הוגדר כמאחז בלתי חוקי, רחלים---

קריאה: על ידי משרד השיכון.

גרשון מסיקה: אולי במשרד השיכון.

גרשון מסיקה: רחלים, כנ"ל.

גרשון מסיקה: הם לא מוכנים להקים מוסדות חינוך ולא לקדם תב"עות, עד כדי כך שעל שיפוץ המבנים, אמרו לי, 'אל תקים, ניתן לך שיפוץ, תשפץ את הקיים', היום נראה מה הקיים ונראה את הבלתי אנושיות, לשים ילדים במבנים כאלה.

גרשון מסיקה: הפרמטר השני שלא קודם זה הנושא של מעונות ילדים.

גרשון מסיקה: כיוון שזה לא באחריות משרד החינוך, זה באחריות משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, אין שום יכולת לקדם תב"עות של מעונות.

גרשון מסיקה: מעונות, לדעתי, בחלק מהמקרים זה יותר נחוץ ממוסדות חינוך, כי אם האמא לא יכולה לשים את הילד מגיל 0 עד 3 במעון, המשמעות שהיא לא יכולה לעבוד.

גרשון מסיקה: אם היא שמה אותו במבנה לא תקין, עם עכברים וגג דולף, הילד הזה מקבל מהשורש יחס שלילי שמדינת ישראל אומרת לו.

גרשון מסיקה: הפרמטר השלישי שלא התקדם, אמנם יש נכונות לקדם, לדוגמה יקיר, שאנחנו נהיה שם; לקח הרבה מאוד זמן, מעל שלוש שנים, קידום התב"ע, וזה אבסורד.

גרשון מסיקה: לאחר כל המלחמות שעשינו להתקדם בנושא הקרקעי, באים למשרד החינוך, נגמר התקציב, תעברו ל-2011.

גרשון מסיקה: ב-2011, היום אנחנו בסוף ינואר, עוד לא אושרו התקציבים במשרד האוצר ומשרד החינוך.

גרשון מסיקה: זאת אומרת אם נקבל הרשאה זה בפברואר, אני מקווה שנקבל, לא בטוח, בגלל זה צריכה לצאת מפה קריאה לזרז תהליך בין משרד החינוך למשרד האוצר---

יעקב כץ: למה צריכה לצאת קריאה?

יעקב כץ: אם זה לא הולך, למה אתה חושב שקריאה תעזור?

יעקב כץ: אלא אם כן יושב ראש הוועדה יעשה ישיבה ויזמין את האוצר ואת שר החינוך וישאל...

יעקב כץ: הרי היו כל כך הרבה ישיבות עם ה---

אלכס מילר: אתה לא חושב שהקריאות שלי עוזרות?

יעקב כץ: אני חושב שעם אלה שקשורים למובארק צריך קריאות.

גרשון מסיקה: ב-2010 לא קיבלנו כי היו בעיות קרקעיות.

גרשון מסיקה: כשנפתרו הבעיות הקרקעיות, באנו למשרד החינוך ואין תקציב.

גרשון מסיקה: ב-2011, עוד לא התחילה השנה.

גרשון מסיקה: אם נקבל את זה באפריל, בוודאי שלא נוכל להיות מוכנים לספטמבר.

גרשון מסיקה: אתמול כבר היינו צריכים לקבל את ההרשאות, כי יש פרוצדורה של מכרז, של...

גרשון מסיקה: זה חודש-חודשיים רק הביורוקרטיה.

גרשון מסיקה: אלה שלוש הבעיות המרכזיות שאני רואה שמלוות אותנו, את השאר נמשיך במהלך הסיור.

יוחאי דמר: אני אשתדל בדקות הקרובות לתת סקירה על מועצה אזורית שומרון.

יוחאי דמר: אנחנו עושים אפיון יחסית קצר, של שלוש-ארבע דקות, ואנחנו מנסים בתוך העניין הזה להזכיר את הסוגיות המרכזיות.

יוחאי דמר: ברשותכם, כמה מלים על מועצה אזורית שומרון.

יוחאי דמר: מה שאנחנו רואים כאן זה בעצם איזה שהוא ניסיון להרחיב מותניים של מדינת ישראל בתוך מסך מחשב ולכן הפרופורציה היא כזאת, וכבר כאן ניתן לראות שבתוך המועצות, מועצה אזורית שומרון במרחב, פה המרחב הגדול ביותר, בכל המועצה ביהודה ושומרון, יש גם מספר ערים ומועצות מקומיות וזה בא לידי ביטוי תיכף בשקף הבא.

יוחאי דמר: אנחנו מדברים על מרחב שהוא 10% משטח מדינת ישראל בגיאוגרפי, 2,800 קילומטר רבוע בתוך המרחב של השומרון, כ-80,000 תושבים מחולקים לשבע רשויות מקומיות, כולן היו בניי.

יוחאי דמר: כל מה שאתם רואים פה, כולל העיר אריאל, חבר הכנסת מילר, כשיוצאים מאחורה רואים 'made in מועצה אזורית שומרון'.

יוחאי דמר: כולם היו בעצם יישובים של מועצה אזורית שומרון.

יוחאי דמר: כ-50,000 תושבים במועצה עצמה, למעלה מ-28,000 תושבים, 30 יישובים ולצערנו 4 יישובים שאנחנו עדיין אוספים ועורגים לחזור אליהם.

יוחאי דמר: שימו לב לנתון הבא; 42% ילדים עד גיל 17, הממוצע הארצי 34%.

יוחאי דמר: 2% מעל גיל 65, הממוצע הארצי 10%.

יוחאי דמר: תיכף נראה שקף על גידול האוכלוסייה.

יוחאי דמר: 72% בגרות.

יוחאי דמר: 17% סטודנטים, ממוצע סוציו אקונומי 5.      כשאנחנו מדברים על המרחק וכשאנחנו מדברים על הנגישות, מדינת ישראל, משרד ראש הממשלה, משרד הביטחון, קבע רמת זמינות ביטחונית, ניתן לראות שיש לנו יישובים שהם, יחסית הרבה יישובים, ברמת זמינות גבוהה ובינונית.

יוחאי דמר: כמובן שיש לזה משמעויות.

יוחאי דמר: גם הנגישות למועצה, ניתן לראות שאנחנו מדברים על סדר גודל ממוצע של כשעה-שעה וחצי להגיע אל משרדי המועצה שממוקמים בברקן.

יוחאי דמר: השקף הבא הוא שקף ייחודי רק למועצה אזורית שומרון.

יוחאי דמר: כל מי שמבין בעניין, וכל אחת מהמועצות האזוריות שנמצאות ביהודה ושומרון יש חטיבה מרחבית אחת, מערכת התיאום והקשר בין הדרג האזרחי לדרג הביטחוני עובד מול חטיבה אחת.

יוחאי דמר: מועצה אזורית שומרון – שלוש חטיבות.

יוחאי דמר: מה המשמעות ביחס אל משרד החינוך או ביחס אל אגף החינוך?

יוחאי דמר: תלמידי עירייה שנוסעים מדי בוקר פה לשבי שומרון צריכים לעבור מדי בוקר שלוש חטיבות.

יוחאי דמר: מנהלת בית הספר לא פעם הופכת ומוצאת את עצמה אוגדונרית.

יוחאי דמר: היום ברוך ה' העניין הזה נפתר, אבל לא צריך להסביר מה המשמעות שההסעה מגיעה לגבול גזרה של חטמ"ר מנשה וצריך לחכות לליווי של חטמ"ר אפרים ולאחר מכן חטמ"ר שומרון.

יוחאי דמר: הבעיה הזאת נפתרה, אבל זה רק להראות את המצב.

יוחאי דמר: נתון נוסף, כל אזורי החיוג של מדינת ישראל קיימים במועצה אזורית שומרון.

יוחאי דמר: תשאלו איפה נמצא 08, ובכן בית אריה נמצא ב-08, גם תלמידי מועצה אזורית שומרון לומדים בבית אריה.

יוחאי דמר: הפיזור הזה מביא אותנו גם לנגישות ביחס אל מוסדות החינוך.

יוחאי דמר: יש לנו 30 מעונות, יש לנו למעלה מ-30 גני ילדים, יש לנו שני בתי ספר ממלכתיים במועצה, באחד מהם נבקר.

יוחאי דמר: יש לנו 7 בתי ספר ממלכתיים דתיים, בכמה מהם אנחנו נבקר, ועוד 3 מוכרים שאינם רשמיים, בגלל שפתחנו חינוך מיוחד שאינו רשמי.

יוחאי דמר: החצים שאנחנו רואים כרגע זה בעצם קביעת משרד החינוך, המיפוי הבין יישובי, לאן תלמידי המועצה האזורית שומרון נוסעים.

יוחאי דמר: אפשר לראות, כאן נוסעים היסודי כדי ללמוד, כאן כבר יוצאים החוצה, חטיבת הביניים, אלה חטיבת הביניים של הבנות, אלה חטיבת הביניים של הבנים.

יוחאי דמר: זה הממלכתי העיוני, ממלכתי עיוני בנות, עיוני בנים, ממלכתי טכנולוגי, טכנולוגי בנות, טכנולוגי בנים, ממלכתי דתי, חינוך מיוחד, כל הדבר הזה.

יוחאי דמר: כדי שנעשה איזה שהיא תובנה במה אנחנו מדברים: גליל עליון, 2,000 תלמידים נוסעים ב-160 קווי הסעה, עמק חפר 5,000 תלמידים נוסעים ב-300 קווי הסעה, מועצה אזורית שומרון מסיעה 3,600 תלמידים בכמעט 1,000 קווי הסעה מדי יום.

יוחאי דמר: נתונים שנמצאים במשרד החינוך.

יוחאי דמר: לא פלא ש-25% מתקציב המועצה האזורית שומרון הולכים להסעות.

יוחאי דמר: המשמעות היא מתסכלת בכמה וכמה פעמים, גם משום שבסופו של דבר אנחנו לא מדברים על חינוך, אנחנו לא מדברים על שעות, אנחנו לא מדברים על תוספת תל"ן, אנחנו לא מדברים אפילו לא להדליק את האור בבית הספר, הדבר הבסיסי, להביא את הילד אל שער בית הספר ולהחזיר אותו ממנו.

יוחאי דמר: את מגמות הגידול אנחנו ממשיכים לראות לאורך, עשינו פה פחות או יותר, עשר שנים.

יוחאי דמר: חלק מהיישובים שילשנו, אפשר לראות במעונות, אפשר לראות בבתי ספר יסודיים, אנחנו מדברים על למעלה מ-3,000 לעומת קצת פחות מ-1,000 לפני עשר שנים.

יוחאי דמר: המגמה הזאת נמשכת גם לפי הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

יוחאי דמר: לצערנו נתון שהוא כואב ויכול להיות שהוא יבוא לידי ביטוי גם בוועדת החינוך באחת הישיבות, זה הנתון הבא: ההסעות.

יוחאי דמר: מה שאנחנו רואים פה זה ציר גידול של כמויות הילדים בחמש השנים האחרונות, כמות כלי הרכב הממוגנים, כי אנחנו בעצם מקבלים חליפות מיגון ממשרד הביטחון, נשארה אותו דבר, כמות הילדים עלתה ב-55%, המשמעות היא יותר צפיפות, יותר בעיות, ילדים מגיעים ליותר אלימות, לא פשוט.

יוחאי דמר: גם על החינוך המיוחד ניתן לראות את הנתונים הבאים, זה הגידול של החינוך המיוחד.

יוחאי דמר: גם שם חליפות המיגון שקיבלנו עכשיו, הן באו להוציא רכבים ישנים, אבל הכמות של כלי הרכב נשארה אותו דבר, הכמות של הילדים הולכת וגדלה ויש פה צוואר בקבוק אדיר.

יוחאי דמר: חינוך מיוחד - גם שם אנחנו כל הזמן גדלים.

יוחאי דמר: נתון מעניין, 15% מהוצאות החינוך מושקעים ב-0.3% מאוכלוסיית התלמידים.

יוחאי דמר: זה הנתונים של מועצה אזורית שומרון ואלה הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

יוחאי דמר: ניתן לראות שגילאי 18 שלנו היום, כמות הלידות בשנה היו סביב ה-180, לעומת היום, תלמידים פחות או יותר גיל שנתיים, אלה הנתונים האחרונים של 2007, שנתיים או שלוש, אנחנו מדברים על 730, וזה הולך וגדל.

יוחאי דמר: אנחנו יודעים היום, בנתונים של משרד הפנים, כשאנחנו מדברים על שנתון של 850 תלמידים.

יעקב כץ: תגיד ברוך ה', כן ירבו.

יוחאי דמר: דיברנו על מערך הסעות לא סביר ומסובך, נגישות, זמינות ביטחונית.

יוחאי דמר: עוד כמה נתונים: למועצה בעצם אין בית ספר תיכון משלה.

יוחאי דמר: המטרות של אגף החינוך כרגע פחות רלוונטיות.

יוחאי דמר: אולי עוד איזה שהוא נתון, כ-14,000 תלמידים, אפשר לראות גם כאן שיש פה לא מעט תלמידים שנמצאים...

יוחאי דמר: תלמידי חוץ בעל יסודי, כמעט אפסי.

יוחאי דמר: והנתון הזה הוא גם נתון מעניין, אנחנו מדברים על כ-400 תלמידים שלנו שמסתובבים ב-400 מוסדות חינוך, ב-45 רשויות מקומיות.

יוחאי דמר: תשתיות.

יוחאי דמר: פה אנחנו מגיעים לקטע של הבינוי.

יוחאי דמר: זה התהליך הנורמלי שקורה בכל אחת מהרשויות כאשר היא צריכה לבנות.

יוחאי דמר: היא מגישה בקשה למשרד החינוך, משרד החינוך מאשר אותה, לאחר מכן צריך להגיש כמובן את מסמכי הקרקע, יש פרוגרמה, יש תכנון של המבנה, אישור של התכנון, מקבלים את ההרשאה ולאחר מכן אנחנו מדברים על תחילת בינוי.

יוחאי דמר: במועצה האזורית שומרון בשנים האחרונות, ואני מקווה שהמגמה הזאת תלך להשתנות, ואני לא רוצה לדבר פוליטיקה, אני מגיע מהמקום המקצועי, אבל העובדה המקצועית, והנתונים הם כאלה; כאשר יש אישור של משרד החינוך ואנחנו מבקשים אישור מהראמ"ה לעבוד, הראמ"ה מבקש אישור של משרד הביטחון ולאחר מכן הוא מעביר את זה לקמ"טים השונים, לקבל את התכניות השונות, אחרי שהקמ"טים סיימו את העבודה שלהם וזה אמור לעבור לשלב של הדיון, גם זה מתבקש לחתימה של שר הביטחון.

יוחאי דמר: השלב הבא, פרסום, גם הוא צריך חתימה של משרד הביטחון, ולאחר מכן גם בדיון למתן תוקף.

יוחאי דמר: השלב הבא, לא צריך לנחש, גם הפרסום לתוקף צריך לעבור עם חתימה של שר הביטחון וגם כאשר נגמר כל ההליך הסטטוטורי ואנחנו מבקשים חוזה על הקרקע מהאפוטרופוס, גם פה אנחנו נזקקים לאישור וחתימה של שר הביטחון, ורק אחרי שגמרנו את הכל, אנחנו מתחילים את כל התהליך.

יוחאי דמר: הדבר הזה גורם לעיכוב, הדבר הזה גורם לסיטואציה, שאנחנו נראה אותה בשטח, שנעשו פה דברים---

יעקב כץ: גם בפרויקטים שסוכם עליהם שייבנו השנה, ששר החינוך ישב בוועדה וסוכם על 27 פרויקטים, או 44 פרויקטים.

יוחאי דמר: לא, אז אני רוצה להיות מספיק הוגן---

יעקב כץ: האם שר הביטחון חתם, חתם, חתם, חתם?

יוחאי דמר: אני רוצה להיות הוגן, לגבי אותם פרויקטים שניסו לקדם, אנחנו רואים, כל אותם פרויקטים שבאו לפתחה של הוועדה, וחבל שזה עובד ככה, הם התקדמו בצורה יותר מעשית, יותר ממשית.

יוחאי דמר: יקיר, אנחנו נראה, עדיין לא קיבלנו את האישור של משרד החינוך בגלל העיכוב---

יעקב כץ: אני שואל, כולל חתימותיו של שר הביטחון?

יוחאי דמר: כן.

יעקב כץ: הוא חתם?

יוחאי דמר: כן.

יוחאי דמר: על חלקם, ברובם.

יעקב כץ: יפה מאוד.

יוחאי דמר: מה המשמעות?

יוחאי דמר: המשמעות היא דחיסה של מאות תלמידים במבנים ארעיים והשקעות מיותרות וכמובן אי מימוש חוק לימוד חובה.

יוחאי דמר: ברשותכם, אני ארוץ די בקצרה.

יוחאי דמר: אלה כל הצרכים.

יוחאי דמר: שימו לב כמה כיתות יבילות יש, בלי סוף כיתות יבילות.

יוחאי דמר: רק שנבין, כל כיתה יבילה מבזבזת משאבים לממשלה, מבזבזת משאבים למועצה.

יוחאי דמר: רק שנבין, גן ילדים בכיתה יבילה, אני מקבל עליו 120,000 שקל.

יוחאי דמר: כדי לשים את הגן עומד, עולה לי 400,000 שקל, כי המבנה צריך להיות יותר גדול, כי החצר צריכה להיות יותר גדולה ובמקום לבנות בינוי קבע, אנחנו עוסקים בבינוי יביל וחבל על זה.

יוחאי דמר: חלק מהדברים שאנחנו גאים בהם, גן ניסויי ונופים.

יוחאי דמר: יש לנו 25 בעלי חיים בחוץ ועוד 25 תלמידים בפנים.

יוחאי דמר: בית ספר שערי תקווה גם זכה בתו האיכות, בית ספר עומר, גם יום לימודים ארוך וגם זוכה בפרס החינוך.

יוחאי דמר: טכנולוגיה, אנחנו היום נכנסים חזק מאוד בכל מה שקשור בבית ספר מכוון, מבינים שכדי להוות פה במרחב הזה אנחנו חייבים להיכנס למרחבים טכנולוגיים חדשים.

יוחאי דמר: החליט ראש המועצה שאת כל תקציב מפעל הפיס הוא משקיע בטכנולוגיה, לא במבנים.

יוחאי דמר: מי שפעם היה ראש רשות יודע מה המשמעות של זה.

יוחאי דמר: לא במבנים ולא בתשתיות ולא במועדונים, פשוט בטכנולוגיה בתוך הכיתות.

יוחאי דמר: לא רואים את זה, פחות רואים את זה, אבל זה נוגע.

יוחאי דמר: גם מחשב לכל תלמיד, גם מחשב לכל מורה.

יוחאי דמר: לא רוצה להרחיב יותר מדי על הנוער, אבל זה חלק מתוך העניין.

יוחאי דמר: התלמיד הזה, קידום נוער, הוא היה לומד בכיתה ז' ועד כיתה י"ב, בעבודה מאומצת, ברוך ה' היום הוא סיים מסלול של קצינים בסיירת אגוז.

יוחאי דמר: הוא קיבל מצטיין.

יוחאי דמר: בית ספר ממלכתי דתי שומרון מקבל את פרס החינוך.

יוחאי דמר: התבשרנו ביום חמישי שגם בית ספר יקיר, שאנחנו נבקר בו היום, מקבל את פרס החינוך בעוד חודשיים.

יוחאי דמר: בית ספר עומר זוכה פרס המחוז.

יוחאי דמר: גן רימון זוכה פרס הנשיא.

יוחאי דמר: זה מבחינתנו המון, מי שאינו מחדש בכל יום, סימן שגם ישן אין.

יוחאי דמר: ברשותכם אני אסכם ואומר ממש בקצרה, אנחנו מדברים פה על מרחב גיאוגרפי לא נורמלי, אנחנו מדברים פה על מרחב ביטחוני לא נורמלי, אנחנו מדברים פה על קצב גידול אוכלוסייה לא נורמלי ואנחנו מדברים על זה שפתרונות חייבים להיות לא נורמליים.

יוחאי דמר: אם אנחנו נמשיך לעבוד ב'פתרונות הנורמליים' נגיע למצב לא נורמלי.

גרשון מסיקה: אז אנחנו נהיה לא נורמליים.

יוחאי דמר: ברשותכם בזה סיימתי, אני רוצה רק לחלק לכם, ממש מהדפוס, חוברת שאנחנו הפקנו לרישום.

יוחאי דמר: חבר הכנסת אלכס מילר, אתה גם נמצא פה וחתום על הפתיח של הדברים.

יוחאי דמר: אתם זוכים לקבל את החוברות הראשונות, הן עדיין לא הגיעו לשום מקום אחר.

יוחאי דמר: בזה סיימתי את דבריי, אני מעביר את שרביט ההמשך.

גרשון מסיקה: ברצוני לציין שאנחנו לא בוכים, כצל'ה.

גרשון מסיקה: שלא יהיה לך דימוי שאנחנו בוכים.

גרשון מסיקה: אנחנו הצבנו מטרה להיות מספר אחת בארץ בחינוך, למרות כל הקשיים, וכל תקציב שיידרש אנחנו נעמיד כדי להיות מספר אחת.

גרשון מסיקה: יכול להיות שבתנאים הפיזיים אנחנו נהיה מספר 100, 200, 300, מבחינת ההישגים החינוכיים אנחנו לא מוותרים לעצמנו בכלל.

גרשון מסיקה: וזה שבית הספר שנגיע אליו קיבל היום פרס חינוך ארצי, קיבל הודעה שהוא מקבל פרס חינוך ארצי ובתי ספר אחרים קיבלו את כל הפרסים, מחלקת הנוער במתנ"ס קיבלה את פרס המחוז, מתוך 64 רשויות מחוז מרכז, כולל אריות כמו תל אביב וכפר סבא, פתח תקווה, קיבלנו מקום ראשון, אנחנו נשתדל ונגיע למקומות הראשונים.

גרשון מסיקה: אף על פי ולמרות הקשיים, אנחנו לא מוותרים לעצמנו.

אלכס מילר: לפני שאנחנו יוצאים לסיור, אני חושב קודם כל שצריך להגיד יישר כח לאותם הפרויקטים שיצאו לדרך.

גרשון מסיקה: ייצאו, לא יצא שום דבר.

אלכס מילר: אבל יש חתימה.

גרשון מסיקה: אחד עוד לא יצא.

אלכס מילר: אז אנחנו נתעדכן גם בכל העניין הזה.

אלכס מילר: חשוב לציין שאני מודע לכך שהלחץ של הוועדה לפעמים גם דוחף את הדברים לביצוע, אבל אין ספק שזה לא צריך ללכת לפי הדרך הזו וכל אותם הדברים שהם הכרחיים לטובת החיים הנורמליים באזור הזה חייבים להתבצע ובמהירות.

אלכס מילר: במיוחד כאשר מדובר על הביטחון של ילדים.

אלכס מילר: אותם המספרים שאנחנו ראינו, שבעצם יש גידול מאוד גדול של הילדים ובנושא של המיגון של הרכבים, אם אנחנו לא רואים שינוי בהיבט הזה אז יש סכנה לילדים בזמן שהם נוסעים, בזמן שהם מגיעים הביתה חזרה, אני חושב שגם בהיבט הזה צריך לעשות איזה שהיא בדיקה נוספת במשרד הביטחון ולראות איך נותנים מענה לסוגיה של תוספת רכבים מוגנים.

גרשון מסיקה: אתה יודע מה המענה.

גרשון מסיקה: בדרך כלל חיי אוטובוס 10 שנים, עכשיו בגלל שאין מענה הגדילו את זה ל-15 שנה וכנראה עכשיו יגדילו את זה ל-20 שנה.

גרשון מסיקה: אוטו של 20 שנה, שנסע 2 מיליון קילומטר, אז הוא יותר במוסך בכביש, ואז עושים סבבים.

אלכס מילר: אז חוץ מזה שזה בקושי מוגן, עם הרבה קילומטרז' זה כבר הופך להיות סכנה בטיחותית לילדים בנסיעה.

אלכס מילר: כן, יצירתיות אצלנו לא חסרה במוח היהודי, כל מיני קומבינציות שעושים, אבל זה בסדר, גם על זה נתגבר.

אלכס מילר: אנחנו נתחיל בסיור במוסדות, אבל מה שחשוב שאותם הדברים שהצגת, אני מבקש שתעביר לי בצורה מסודרת לוועדה ואנחנו נתחיל לבדוק דבר דבר, איפה יש התקדמות, איפה אין התקדמות, במה ניתן לעשות, במה ניתן לשפר.

אלכס מילר: בלי שום קשר, אני מתכוון לעשות ישיבה מסודרת, שכל אחד יקבל זכות דיבור שיוכל להציג דברים בצורה מסודרת.

אלכס מילר: אנחנו היום עושים את זה במסגרת של סיור, אבל בשביל לבוא ולתת את הפתרונות המעשיים, אני חושב שבעוד כמה שבועות אנחנו נעשה ישיבה מסודרת בעקבות הסיור הזה בוועדה ואז נעשה את זה גם עם נציגים של משרד החינוך, אני מבקש שאולי המנהל הכללי יגיע, אולי השר עצמו, ונפנה גם למשרד האוצר ונראה אם נוכל להתקדם.

גרשון מסיקה: לפני שמתפזרים, אני רוצה להזכיר, שני המגדלורים, האור באפלה שיש לנו, זה מר גבי קדוש, שהוא יועץ  ראש הממשלה לענייני התיישבות שבאמת עם האכפתיות ועם הרצון לקדם, הוא באמת מנסה לחשוב ולא דרך הקופסה.

גרשון מסיקה: וגם את ראש ענף תשתיות, מר צביקה כהן, שלמרות המגבלות שהוא נמצא בהן, בסד הזה, ולפחות מה שמגיע אליו, מטופל מהיר.

גרשון מסיקה: אז באמת אלה שתי קרני האור היחידות בכל האפלה.

יעקב כץ: שלוש, חבר הכנסת אלכס מילר.

יעקב כץ: אני בסך הכל הנהג.

גבי קדוש: אם יורשה לי.

גבי קדוש: יש תפקיד מאוד חשוב לוועדה, כי הוועדה בכל זאת מכנסת את כל הגורמים ואפשר לסגור עניינים קדימה.

גבי קדוש: מה שעומד היום על הפרק במיוחד זה מכתב של היועץ המשפטי לממשלה שהאישור של היבילים בשנה שעברה ניתן לשנה בלבד ואנחנו לקראת שנת לימודים נוספת וכמובן לפי הגידול אנחנו נידרש לעוד יבילים, תלוי בקצב הגידול כאן, בהתאם להרשמה ובהתאם לילודה.

גבי קדוש: כך שלא בכל המקרים אנחנו התקדמנו עם העניין של אישור התב"עות והתכניות, כאשר ההנחיה היתה ברורה שבמקום שיש תב"ע, גם כשהיא בתוך יישוב, הניתוק של התב"ע הבית ספרית מהיישוב, דברים שנעשו ברוב המקרים, אני מניח, כך שזה המצב שהוא---

יעקב כץ: אז למה הוא אומר שזה נדחה ונדחה ונדחה?

יעקב כץ: למה אני שומע חשש---

גבי קדוש: שיתוף הפעולה הוא נהדר---

יעקב כץ: כי אני מתקשר למסיקה בערך כל שבוע לשאול אותו מה קורה, כבר שנתיים, אז---

גבי קדוש: בעניין הזה שיתוף הפעולה בין משרד החינוך למשרד הביטחון הוא נהדר, אנחנו לא נדרשים כמעט שם להתערבות חוץ מאשר במקומות שהתב"ע היתה חלק מהיישוב ואז שם עיקר הבעיה.

גרשון מסיקה: לא, הבעיות לא נפתרו במאחזים.

גבי קדוש: ובמקום שאין למדינה כוונה לאשר את כל היישוב.

צביקה כהן: עד לפני שנה וחצי זה היה הרבה יותר מסובך, כי היינו עובדים רק מול המועצות, גרשון היה מגיש בקשה לבית ספר, ומתחילים את הכל מהתחלה.

צביקה כהן: למעשה דווקא בתקופת צו ההתליה, הבנו שיש קצת חוסר סנכרון בנושא של חינוך ומה שנעשה בשנה האחרונה בשיתוף פעולה באמת מצוין בין משרד החינוך, אסף דטנר, עם מר צרפתי, יחד עם משרד הביטחון ויחד איתנו, בנינו תכנית תלת שנתית, ולמעשה עכשיו יש לנו רשימה של כל מוסדות החינוך שמתוכננים עד סוף 2013, ואז מראש יש רשימה כזאת, כבר מראש לא מתקינים אותה ברגע האחרון כשאין טעם כבר או שחסר חוזה, אלא מעכשיו מה שצריך להסדיר.

צביקה כהן: כבר מסדירים שנה או שנתיים קדימה.

צביקה כהן: נכון שהבעיה שנותרה זה בנושא המאחזים, אבל גם מקומות כמו איתמר, שאין לו תכנית, אז במקום הזה עכשיו זירזנו בדיקה נקודתית של מקרקעין ויחד עם המועצה---

אלכס מילר: השאלה אם יש כרגע מקומות, במקום שכמות הילדים עוברת את הממוצע בבתי ספר רגילים, אם המבנים לא מוכנים בהיבט של התשתיות שנדרשות לטובת הילדים במסגרת חינוך חובה, והעניין של האוטובוסים, המיגון, איפה אנחנו---

צביקה כהן: בנושא של מיגון אני לא מתעסק, אבל בנושא של מוסדות שאין להם הסדרה סטטוטורית, הזכיר מר קדוש שהיו כ-14 מקרים שאין תב"עות ואז היה אישור מיוחד של היועץ המשפטי,  מה שנקרא תקנת פטור מיוחדת שנתנו אותה למשך שנה.

צביקה כהן: במהלך השנה הזאת מקדמים את התב"עות הנקודתיות במקום הזה, מתוך שאיפה לסיים את זה עד סוף השנה.

צביקה כהן: בסך הכל אפשר להגיד ששיתוף הפעולה הוא באמת טוב, יש לנו היום מבחינת מוסדות קבע 164 עבודות בכל אזור יהודה ושומרון, שמתוכם בערך 25 במועצה אזורית שומרון.

יעקב כץ: האם אתם כוללים בצפי של קליטת המבנים, אני שואל אותך, עוזר ראש הממשלה, את הכמות הגדולה של משפחות שתגענה.

יעקב כץ: ההקפאה נגמרה, אצלנו בירושלים היא לא נגמרה, לא במעלה אדומים ולא בקרני שומרון, אבל פה הוא בונה הרבה וייכנסו הרבה זוגות צעירים, בטח הרבה לידות, הרבה ילדים חדשים, האם הכנסתם בתוך העסק הזה גם את הצפי של כמות של  1,000, 1,500 משפחות נוספות?

יעקב כץ: אני שואל שאלה אמיתית.

יוחאי דמר: כן.

יוחאי דמר: כל מה שכרגע, כן.

גרשון מסיקה: הכנסנו את זה בצפי של הכרת צורך של משרד החינוך עכשיו, עוד לא התחלנו את הוויה דולורזה.

גרשון מסיקה: גם מה שצביקה אמר שיש אישור לקדם, למשל יש באילון מורה אישור לקדם, אז הגענו עכשיו, עכשיו היה צריך דיון בתוקף, פרסום 60 יום, 70 יום זה.

גרשון מסיקה: הבעיה שאין סנכרון בין המועדים של המינהל האזרחי לתחילת השנה.

גרשון מסיקה: אני אקבל את אילון מורה במקרה הטוב על קרקע במאי, אני אומר לו, גם אם הוא יגיד אחרת, אני אגיד לו שהוא טועה, כי למה צריך 60 יום פרסום לתוקף?

גרשון מסיקה: במוסדות חינוך צריך לעשות פרמטרים אחרים.

גרשון מסיקה: אפשר לחתום על טופסי הקרקע במקביל, לא לחכות עד סוף התהליך בקווי.

אלכס מילר: תודה.

יעקב כץ: לאן נוסעים עכשיו?

גרשון מסיקה: ליקיר.

גרשון מסיקה: (ביקור בבית ספר ביקיר).

אלכס מילר: אנחנו מוועדת חינוך של הכנסת.

אלכס מילר: אתם נהנים?

אלכס מילר: אתם יודעים שאתם קיבלתם פרס ישראל?

מורה: בטח שהם יודעים, נכון?

תלמיד: המורה אורה גילתה לנו.

אלכס מילר: אז צריך גם בשנה הבאה, צריך ללמוד יותר קשה.

מורה: הן לומדות נפלא, נכון?

מורה: מה אתן לומדות?

מורה: הן כבר יודעות לקרוא.

דליה רובין: כאן שמים את המדעים ואת כל ספריית המדעים, פה לומדות כיתות שצריכות ללמוד שם, זו סדנת אוריינות בחצי הקטן.

דליה רובין: עם הכל זכינו, כי צפיפות היא לא פונקציה של מרמור או זה, אלא באמת ממקום של עשייה ושמחה ויצירה.

יעקב כץ: ---בגלל שהמצב קשה---

דליה רובין: לא, המצב לא קל.

דליה רובין: זאת אומרת, לאן היינו יכולים להגיע.

דליה רובין: אילו היו לנו גם תנאים, לאן היינו מגיעים.

דליה רובין: זה מה שאני אומרת.

אלכס מילר: אוה, השמים הם הגבול.

דליה רובין: בואו, ו' בנות, כולן נמצאות פה בחוץ.

דליה רובין: בריכה טבעית.

דליה רובין: שיעורי שחייה.

יעקב כץ: אבל השלוליות, זה מה שילדים זוכרים.

דליה רובין: תראה מה קורה כאן.

דליה רובין: 250 בנות במתחם הזה שלומדות, כמו שאתם רואים, בקרוונים האלה.

דליה רובין: המקום הזה הוא גם בהפסקה מרכז הבילוי שלהן.

דליה רובין: הכיתות האלה, אני לא אדבר על זה שאלה קרוונים ישנים שהעתיקו אותם ממקום למקום, מטפטף---

יעקב כץ: למה לא מייפה את זה, לא שותל פה דשא לפחות?

דליה רובין: אתה יודע מה זה?

דליה רובין: זה חדש.

דליה רובין: כל זה היה ככה.

יעקב כץ: אתה שם אדמת גן פה ואתה יכול לקבל דשא תוך חודש-חודשיים.

דליה רובין: זה אזור משחק, מגרש כדורגל.

דליה רובין: רק תראו שהגענו לפרס למרות התנאים האלה, מה שאומר שאם יהיו עוד טיפה יותר תנאים...

דליה רובין: וילדים הגיעו פה להישגים לימודיים כשבעבר היה הרבה פחות.

דליה רובין: האמון בין הקהילות גדל, אנחנו השגנו תוצאות מאוד יפות עכשיו, גם באנגלית, גם במתמטיקה, גם במקצועות קודש, גם בייחודיות.

קריאה: במיצ"ב?

דליה רובין: כן, בהחלט.

דליה רובין: אנחנו השבוע מתחילים מיצ"ב נוסף, יש לנו שוב בחינה.

דליה רובין: ואנחנו בודקים את עצמנו גם פנימית כל שנה, ואני אומרת, למרות הצפיפות, באמת יש פה ביטויים של התקדמות מאוד גדולה, אבל זה בהחלט מעכב.

קריאה: אנחנו נכנסים עכשיו למודל, תספרי על המודל.

דליה רובין: המודל זה פרויקט מאוד משמעותי.

יעקב כץ: מודל זה על משקל פודל?

דליה רובין: לא, קודם כל מחשבים.

דליה רובין: אנחנו אמורים לקבל פה בסוף החודש כ-80 עמדות מחשב שיהיו על פני עגלות.

יעקב כץ: מה ראשי התיבות של מודל?

דליה רובין: מודל זה פלטפורמה של מחשב, זו פלטפורמה שאפשר עליה לעבוד באמצעות המחשב, לעשות שיעורים מתוקשבים, שזה מאוד משמעותי בלמידה.

דליה רובין: היום חלק מהלמידה, חלק מהגעה למקורות מידע, חלק מהנושא של חקר מבוצע באמצעות מחשב, אבל לעשות את זה בצורה מושכלת ונכונה.

דליה רובין: אנחנו מחנכים את הילדים איך למשל לעבוד נכון ולא להגיע חס וחלילה למקומות שלא היינו רוצים לראות אותם שם ולמרות זאת להשתמש.

דליה רובין: הציונות הדתית לקחה על עצמה את הדיאלוג, את הדיבור הזה בין להיות שייכים לעם ישראל, בין להשתמש בהכל, לא לגזור עלינו לא להשתמש באינטרנט, להשתמש באינטרנט, לקחת את כל הטוב שלו, ובזכות ראש המועצה שהביא לנו עכשיו הרבה מאוד תקציב אנחנו נכנסים לפרויקט מאוד רציני שכבר עכשיו יש לנו שיעור, אם ילדים נמצאים בזמן שיעור, משווים בין מקורות מידע, בודקים, עושים תהליכי הערכה, נעזרים במחשב ככלי של מדידה ועושים עבודות של חקר וכולי.

דליה רובין: עכשיו יש לנו שני חדרי מחשבים, כ-50 עמדות, ואנחנו נקבל עוד לפטופים, כ-80, שיגיעו בעגלות אל התלמידים בתוך הכיתות.

אלכס מילר: מה מצב הספרים פה?

אלכס מילר: מבחינת התכניות של משרד החינוך, עם השאלת ספרים.

דליה רובין: אצלנו ככה, עשיתי משהו ביניים; ספרי מדעים ומקראות, כל המקראות, בית הספר נותן, כל השאר הספרים שהם חוברות, ילדים רוכשים.

דליה רובין: השתדלנו מאוד להמעיט כדי להוזיל את העלויות של ההורים, אבל לא הלכנו על המקום...

דליה רובין: ולמה?

דליה רובין: כי אני צריכה מקום...

דליה רובין: זה למשל ויתרתי.

דליה רובין: צריך לדעת על מה לוותר, אני לא מוכנה לוותר על חינוך טוב, אבל השאלת ספרי לימוד, אתה צריך מקום שפיזית יהיו שם כל הספרים, שזה לא יתבלה, שיהיה מי שיבקר על זה, אין לי את זה, אין לי מקום.

דליה רובין: איפה?

דליה רובין: תסתכל מה הולך כאן.

דליה רובין: לכן אני אומרת, כל פינת מקום לילד.

דליה רובין: אם תראה, 55 מורים נמצאים, תראה את חדר המורים שלי, תגיד איך נכנסים, כמה שתמתח.

דליה רובין: אבל אני אומרת, אנחנו משלמים את המחיר, התנאים הבסיסיים האלה, זה אני לא יכולה לעשות, מה שאני כן יכולה זה רק הפינות האלה והדברים האלה, זה כן, זה מה שאפשר, אני שם...

דליה רובין: אז אם ירצה ה' אנחנו נמשיך הלאה.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: בהצלחה.

דליה רובין: שטיפת ידיים ונטילת ידיים, תסתכלו מה זה, זו חתיכת צינור שעשינו פה פרוביזורי, לא נעים.

דליה רובין: (ביקור בגנים ומעונות בברוכין)

רות אברהם: מבחינת סביבה חינוכית ותנאי בטיחות ותברואה, זה עומד בכל תנאי הסף של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

אלכס מילר: כן, אבל מה קורה עם התברואה?

רות אברהם: בשביל זה הבאנו אתכם, שתעזרו לנו בזה.

אלכס מילר: אני, מבחינתי, ברגע שתגידו שהנושא הזה עולה, אנחנו נתחיל לדחוף את זה.

קריאה: מה זה?

קריאה: הנושא---

אלכס מילר: אבל איפה?

אלכס מילר: משרד התעשייה, המסחר ותעסוקה?

אלכס מילר: מי?

אלכס מילר: משרד החינוך?

גרשון מסיקה: משרד הביטחון, שינוי תב"ע נקודתי, זה הכל.

גרשון מסיקה: חתימה אחת.

יעקב כץ: אני חייב להגיד ששר הביטחון מזה שנים מתעלל ביישוב הזה.

יעקב כץ: אני רוצה שזה ייאמר.

קריאה: מילא ביישוב, בילדים.

יעקב כץ: בילדים, ילדים קטנים.

יעקב כץ: בפזורה הבדווית, קוראים לה פזורה, שם זה לא מתנחלים, זה שם יפה, פזורה...

יעקב כץ: אגב, כל פעם שיש שם יישוב שמורידים אותו, אז אומרים כמה כסף זה עלה.

יעקב כץ: אף פעם, כשהורידו יישוב יהודי, לא אמרו כמה זה עלה.

יעקב כץ: הפזורה הבדווית, שם בונים בהוראה של שר החינוך, שם זה הכל...

יעקב כץ: בפזורה היהודית פה בארץ ישראל, שר הביטחון ברק מתעלל, שונא את המתנחלים, שונא פה את הילדים וצריך להגיד את זה בפנים וצריך להשמיע את זה, שיש לנו שר ביטחון שלא אוהב את ילדי ישראל.

יעקב כץ: יש פה בעיה נפשית.

יעקב כץ: כי הוא יודע מזה, כי הראו לו את זה.

יעקב כץ: ברושי היה אלף פעמים אצלי בוועדה---

אמנון רוזנברג: אמר, 'הנכד שלי, לא הייתי מוכן ש---

יעקב כץ: אבל למה לא?

יעקב כץ: זה רק ילדים יהודים, למה לא?

יעקב כץ: יהודים מותר.

אמנון רוזנברג: מה, צריך להביא בדווים לפה?

אמנון רוזנברג: אז הוא יבנה?

יעקב כץ: תביא בדווים, אז על המקום ייבנו.

רות אברהם: זה בגלל תב"ע.

אמנון רוזנברג: כי משרד השיכון...

אמנון רוזנברג: היה גם אפשר לקבל ממשרד העבודה והרווחה, איך שדוח טליה ששון יצא, מחקו את התקציב הזה.

אמנון רוזנברג: יש לנו תכניות מוכנות, מאז לא מאשרים לנו לבנות---

רות אברהם: גם למעון וגם לגנים.

רות אברהם: גם משרד החינוך.

אמנון רוזנברג: היתה לנו בקשה.

אמנון רוזנברג: חלק מהקרוונים הגיעו לפה באישור ובסמכות, אני אז הייתי עובד מועצה, באנו לפה עם שיירה, המינהל האזרחי, ג'יפ לפנים, הגיעו לפה, הכל היה מסודר, אמרנו 'תנו לנו להחליף אותם למשהו יותר חדש', 'תעשה אחד במקום אחד', לא מאפשרים שום דבר, אפילו משהו ללכת לקראת.

קריאה: אפילו יביל, משרד הביטחון לא הסכים לתת.

יעקב כץ: אני רוצה להגיד, בפזורה הבדווית---

אלכס מילר: אמרת.

יעקב כץ: לא, כי מר זבולון אורלב אמר את זה במספר ישיבות בוועדה.

יעקב כץ: הוא אמר, 'לא ניתן שילדים יסבלו', שהילדים לא יסבלו, הוא אמר את זה מספר פעמים, למה עד היום הדבר הזה לא תוקן?

יעקב כץ: שישימו פה איזה יביל.

אמנון רוזנברג: יש פה גם שלושה גני ילדים, בשנה הבאה בעזרת ה' ארבעה, אין גן אחד של קבע, אפילו גן חובה, במבנים יבילים.

קריאה: אבל גם יבילים לא מוכנים.

רות אברהם: ומה שקורה כאן במעון, אתה רואה בניין, ואז הוסיפו, אתה רואה את המסדרונות האלה?

רות אברהם: זה למבנה הבא ולמבנה הבא, זה כמו מבוך, כי אין מקום לילדים.

רות אברהם: הפינה הזאת שראית שבבנייה, זה כדי להכניס עוד ארבעה ילדים שאין להם איפה להיות.

רות אברהם: זה נורא.

אלכס מילר: אוקי.

אלכס מילר: (בית חינוך רמון)

כרמלה בן ציון: שלום לכולם.

כרמלה בן ציון: אני השנה התחלתי לנהל את בית הספר, סך הכל חמישה חודשים פה, אבל הגעתם ואני שמחה להכיר אתכם ולארח אתכם בבית הספר.

כרמלה בן ציון: בית הספר נקרא על שם אילן ואסף רמון, הוא עבר למשכנו הקבוע רק לפני כשנה וחצי, בדיוק בספטמבר 2009, ואחרי שנה המנהלת הקודמת פרשה ואני קיבלתי את התפקיד.

כרמלה בן ציון: המוטו של בית הספר, גם בעקבות אילן ואסף רמון, זה מצוינות, דרך ארץ, שורשים, ארץ ודרך ארץ, מסע וזמן.

כרמלה בן ציון: הילדים ילוו אותנו.

כרמלה בן ציון: בבקשה.

כרמלה בן ציון: בית הספר מונה 350 תלמידים, שתי כיתות בכל שכבה, א' עד ו', משערי תקווה ועץ אפרים ועכשיו התחילו להעביר מברקן מספר תלמידים.

אריק לרמן: מאלקנה לא?

כרמלה בן ציון: לא, מאלקנה לא, זה בית ספר אחר, גם אורנית זה בסדר אחר.

כרמלה בן ציון: לחטיבת ביניים הם נוסעים לאורנית כולם ביחד, ותיכון זה ברעננה.

כרמלה בן ציון: הילדים יציגו לנו את התערוכה בנושא שורשים, ארץ ודרך ארץ.

כרמלה בן ציון: בבקשה.

כרמלה בן ציון: (הצגה).

תלמידה: לפני שנתחיל בהדרכה בתערוכה, אני רוצה לפתוח בציטוט מתוך נאומו של הנשיא עזר וייצמן ז"ל בבית המחוקקים הגרמני, ב-1996.

תלמידה: : 'רק 200 דורות עברו מיום שקנה אברהם את מערת המכפלה בעיר חברון ועד הסכסוכים הרצחניים המתרחשים, רק 150 דורות עברו מעמוד האש של יציאת מצרים ועד עמודי העשן של השואה.

תלמידה: ואני, שנולדתי מזרעו של אברהם, בארצו של אברהם, הייתי מכולם.

תלמיד: אנחנו עומדים לקראת התערוכה של מסע בזמן.

תלמיד: 'שורשים, ארץ ודרך ארץ' הם חלק מתכנית הלימוד בבית הספר.

תלמיד: בתחילת השנה המחנכת שלנו כתבה על הקיר ציטוט מפי יגאל אלון, 'עם שאינו יודע את עברו, ההווה שלו דל ועתידו לוט בערפל'.

תלמיד: בשיעורי מורשת למדנו מהיכן אנחנו באים ומה מאחד את כולנו, אנחנו נראה פה את הכיוון להיכן אנחנו ממשיכים.

תלמידים: בחרנו לפתוח את התערוכה במגילת העצמאות, ההתחלה של מדינת ישראל המאחדת אותנו כעם.

תלמידים: ההחלטה להתחיל את התערוכה דווקא במגילת העצמאות היתה הרצון של המורות ללמד אותנו על הזהות והאחדות שלנו כעם.

תלמידים: התערוכה נבנתה מתוך מגילת העצמאות במשפטי מפתח מתוכה המצוטטים בהמשך.

תלמידה: כאן אנחנו רואים את ההתחלה.

תלמידה: ההתחלה שלנו כעם.

תלמידה: עמים רבים נעלמו במהלך ההיסטוריה ואימפריות קמו ונפלו, ועדיין העם היהודי ממשיך להתקיים בזכות אותה הבטחה ורצון לחזור אל הארץ אשר ניתנה לנו למורשה.

תלמידה: בלוח הזה אנחנו רואים את ארץ ישראל המקראית ואת ירושלים בירת הנצח של העם היהודי.

תלמידה: שלום, שמי עתליה.

תלמידה: עליתי לארץ לפני שלוש וחצי שנים מהולנד.

תלמידה: אני עדיין לא למדתי את כל הנושאים הקשורים לתערוכה, אבל לירושלים יש לי קשר מיוחד.

תלמידה: אבא שלי כל חייו רצה לעלות לארץ והוא סיפר לנו על ירושלים.

תלמידה: גם בבית ספר בהולנד למדנו תנ"ך ועל ירושלים.

תלמידה: אני לפעמים מתגעגעת להולנד, לחברות ולבית הספר שלמדתי בו, אבל זה מוזר שאנשים יתגעגעו למקום שהם לא ידעו לעולם.

תלמידה: כשעלינו לארץ גרנו במרכז קליטה ברעננה.

תלמידה: החלטתי בימים הראשונים שלנו בארץ לעלות לירושלים.

תלמידה: מאז שירושלים חרבה, לא הוכרזה מעולם כבירתו של עם אחר, במשך אלפיים שנה גם אומות העולם ידעו שהיא עיר הבחירה הממתינה לעם היהודי.

תלמידה: היום ירושלים היא בירת מדינת ישראל ובה נמצאים מוסדות המדינה.

תלמיד: בשבוע שעבר ציינה מדינת ישראל ועוד מדינות נוספות בעולם את יום המאבק באנטישמיות.

תלמיד: למדנו כי הרצל נחשף לבעיות היהודים וגיבש את תורתו ואמונתו הציונית בעקבות משפט דרייפוס שבמהלכו ניצלו אנטישמים את כוחם ומעמדם להסתה נגד היהודים.

תלמיד: נוהגים לחשוב שהכל כאן בזכות של חלום של אדם.

תלמיד: ההיסטוריה שלנו מלאה אנשים שחלמו חלום ולא נרתעו מעבודה קשה ובסוף השיגו את המטרה.

תלמידה: בלוח הזה אנחנו רואים איך חלום הופך למציאות.

תלמידה: העלייה לארץ החלה בעקבות פעילות של יהודים במסגרת התנועה היהודית הציונית, קרקעות נקנו, מושבות הוקמו ונדבנים יהודים כמו רוטשילד ומונטיפיורי נתנו כספים כדי שכל החלומות יקומו לתחייה.

תלמידה: המדינה שבדרך התחילה את דרכה לא רק בבנייה של החומר, אלא גם בבנייה רוחנית.

תלמידה: כאשר אלוהים רצה לפזר ולהפריד את אנשי העולם, הוא בלבל את שפתם, וכאשר אליעזר בן יהודה רצה לאחד את העם, הוא התחיל להחיות את השפה העברית, אשר נשמרה רק בתפילות, כדי להפוך אותה לשפה שימושית.

תלמידה: אם דיברנו על הקמה פיזית והקמה רוחנית של משוררים וסופרים, אנחנו יכולים להמשיך ל...

תלמידה: העיר תל אביב, העיר העברית הראשונה.

תלמידה: אם החלוצים השאירו לנו את אם המושבות, אליעזר בן יהודה את השפה, ביאליק הנחיל שירים וסיפורים...

ליאת תמים: הייתי בין המורות שהקימו את התערוכה.

ליאת תמים: אני חושבת שהקיר הזה היה הקיר שהכי קשה היה לבנות אותו כי לשים לוח שמוקדש לזיכרון השואה במסדרון של ילדים, צריך לדעת באמת איך לעצב אותו.

ליאת תמים: לקח לנו הרבה זמן לראות איך אנחנו בונים את הקיר הזה ובאמת החלטנו להתמקד כאן בנושא של איורים וציורים מתוך עולמם של הילדים.

תלמיד: פאול קור עלה לארץ לאחר השואה, הקים משפחה, כתב וצייר.

תלמיד: את ששת הציורים האלה הוא צייר לזכר ששת מיליוני היהודים אשר נספו בשואה.

תלמיד: תמונה מספר 1: משפחה יהודית נמלטת בעקבות שמועה על פינוי יהודים.

תלמיד: תמונה מספר 2:  משפחה שלמה צועדת לעבר המשרפות והילדה מחזיקה בובה.

תלמיד: תמונה מספר 3: הילדה משאירה את הבובה על הדשא ואומרת לה, 'חכי לי כאן, תיכף אשוב'.

תלמיד: תמונה מספר  4: ערמה של חפצים הולכת וגדלה וביניהם גם הבובה.

תלמיד: תמונה מספר 5: הבובה על הדשא, מסתכלת על הרכבת שבה נלקחו בני משפחתה.

תלמיד: התמונה מצוירת בצבעי שמן ובעפר אמיתי.

תלמיד: תמונה מספר 6: הבובה יושבת בתוך אולם שחור ויש ניצן שכבר מתחיל לפרוח.

תלמיד: בחלק השני של התמונה יש כבר הרבה פרחים וניצנים שמסמלים את התקווה.

תלמיד: יצחק ויינברג נולד ב-1923 בוורשה, פולין, והיה חניך בבית היתומים של ינוש קורצ'אק במשך שמונה שנים.

תלמיד: במרכז ציוריו הוא מציג את הפנים של קורצ'אק, פנים שהוא מחפש תמיד.

תלמיד: בתור אדם מבוגר הוא מודע לזכות הגדולה שנפלה בחלקו להיות חניכו.

תלמיד: היום ינוש קורצ'אק מהווה עבורנו דמות של גמילות חסדים.

תלמיד: כשהציעו לו לא לעלות עם הילדים לרכבת הוא סירב.

תלמיד: ינוש קורצ'אק הקדיש את כל עולמו בשביל הילדים.

תלמידים: אנו מפתחים את המדינה, במקביל נלחמים על הזכות להמשיך להתקיים.

תלמידים: בעשור הראשון לצד מלחמת העצמאות, הצגה ראשונה בתיאטרון הלאומי.

תלמידים: בעשור השני, לצד מלחמת ששת הימים, הקמת הטלוויזיה החינוכית והקמת המוביל הארצי.

תלמידים: בעשור השלישי, לצד מלחמת יום הכיפורים, ההצלחה בספורט, בצבא ובתעשייה.

תלמידים: בעשור הרביעי לצד מלחמת לבנון ישראל זוכה באירוויזיון.

תלמידים: בעשור החמישי לצד מלחמת המפרץ, רצח רבין, הסכמי השלום והזכייה באולימפיאדה.

תלמידים: בעשור השישי לצד מבצע חומת מגן, ההתנתקות, פרס נובל בכלכלה וכימיה ואפילו תוך 60 שנה הגענו לחלל.

תלמידה: כאשר נבחר שם בית הספר החליטו לקרוא לו על שם אילן ואסף רמון.

תלמידה: בתכנית הלימודים בבית הספר אנו שמים דגש על שורשים, ארץ ודרך ארץ ואין הרבה דמויות שמצליחות לייצג את שלושת הערכים האלה כמו אילן.

תלמידה: ביום שישי ערכנו טקס לזכרו של אילן רמון.

תלמידה: בטקס התייחסנו לפריטים שלקח איתו אילן לחלל, אשר מייצגים את אישיותו.

תלמידה: כשאילן לוקח פריטים כמו מגילת העצמאות וספר תורה, הוא בעצם סוגר לנו מעגל לאותה הבטחה לפני 3,800 שנים של אבות האומה להקמת המדינה.

תלמידה: רונה רמון כתבה לנו 'השמים הנם הגבול' ואם נסתכל על העם היהודי שבמשך אלפיים שנה דבק באהבה לאדמה הזאת ונלמד מדמויות ההיסטוריה שלנו ונלך לאורם, באמת השמים הנם הגבול.

תלמידה: תודה לכולכם על ההקשבה.

כרמלה בן ציון: תודה רבה.

כרמלה בן ציון: אתם הגעתם בשבוע מאוד איכותי ומיוחד לבית הספר.

כרמלה בן ציון: אני במקרה למדתי עם אילן רמון בכיתה.

יעקב כץ: גם עם ישעיהו דורון?

יעקב כץ: ישעיהו היה חייל שלי.

כרמלה בן ציון: גם עם ישעיהו דורון.

כרמלה בן ציון: אנחנו למדנו בבאר שבע במקיף ג'.

כרמלה בן ציון: אני למדתי עם אילן ועכשיו אני ממש מרגישה שאני סוגרת מעגל.

כרמלה בן ציון: הקשר שלי עם רונה נמשך, בעצם הסתיים ונפגשנו שוב והיה חשוב לה לשמוע על אילן בכיתה ועוד ועוד ועוד סיפורים.

כרמלה בן ציון: ביום שישי עשינו טקס וכל השבוע הזה אנחנו מתייחסים לאילן רמון ובכלל למורשת וכולי.

כרמלה בן ציון: ביום שישי פתחנו את השבוע הזה בטקס על שם אילן רמון, ילדי כיתות ו' הציגו, אתם כבר שמעתם מהילדים.

כרמלה בן ציון: היום אנחנו גם מלמדים שיעורי אסטרונומיה לכל כיתות בית הספר, בעקבות אילן רמון, אז בואו נציץ ונראה ואחר כך אני אראה לכם עוד משהו שאנחנו עושים בעקבות העניין.

כרמלה בן ציון: לפני כחודש חברנו למוזיאון חיפה ולחברה שהמנהל הכללי נמצא פה לידינו.

כרמלה בן ציון: זה בית ספר על שם אילן רמון ואנחנו חייבים ללכת לאורו ולהראות את מה שהוא בעצם היה רוצה.

כרמלה בן ציון: החלטנו להכניס בבית הספר את שיעורי האסטרונומיה ורובוטיקה, גם לכיוון מצוינות וגם בכלל, ובאמת זאת ההזדמנות להודות למועצה שנתנה יד וכסף, למנהל הכללי של היישוב, מר חיימון בלומנפלד, שגם פתח את הלב ואת הכיס, הוועד המקומי של בית הספר.

כרמלה בן ציון: ועכשיו אנחנו נשמע את הילדים כי הם הכי חשובים בעניין הזה.

כרמלה בן ציון: אז בבקשה.

כרמלה בן ציון: (מצגת).

מורה: מי רוצה עכשיו, כמובן באצבע, להסביר לנו מה ראינו?

תלמיד: ראינו את אילן הולך בתוך המעבורת ואיך מתנהגים.

תלמידה: ראינו איך חיים בחלל ואיך הם מסתדרים שם, לעומתנו שאנחנו מסתדרים אחרת ועושים דברים אחרים.

מורה: נכון, ומה ההבדל, אמרנו, בין החלל לכדור הארץ?

תלמיד: או כח הכבידה, או כח המשיכה.

מורה: מי רוצה לספר לי על כח המשיכה?

תלמיד: כח המשיכה זה מה שמושך אותך למטה, לרצפה.

מורה: נכון, ומי, אמרנו, המציא את זה?

תלמידה: ניוטון.

מורה: נכון.

מורה: איך סיפרנו שהוא המציא את זה?

תלמידה: הוא הלך בשדה, ואז הוא יושב מתחת לעץ תפוחים ואז נופל לו תפוח בראש ואז הוא ראה שהתפוח נפל מהעץ ואז הוא הבין שכדור הארץ מושך את התפוח למטה.

מורה: נכון מאוד.

מורה: זה כח המשיכה.

מורה: ומה ההבדל בין כדור הארץ לחלל, איפה כח המשיכה יותר גדול?

מורה: מי יכול לומר לי?

תלמיד: בכדור הארץ, ובחלל יש כח משיכה קטן.

תלמידה: בחלל יש כח משיכה קטן אז אפשר לעוף.

מורה: נכון, אפשר לרחף קצת.

מורה: עכשיו אנחנו נצא להצטלם בפינה של אילן רמון, אז כולם להסתדר בזוגות.

כרמלה בן ציון: אולי אפשר לשאול שאלות.

יעקב כץ: מי רוצה להיות אסטרונאוט פה?

יעקב כץ: כולם רוצים להיות אסטרונאוטים?

מורה: רק שלושה.

מורה: וטייסים?

תלמיד: בחללית.

תלמיד: אני רוצה להיות טייס קרב.

תלמיד: גם אבא שלי טייס קרב.

מורה: אתם רוצים לשאול אותם אולי על השיעורים?

אלכס מילר: מי רוצה לבנות חללית?

קריאה: אני.

ארתור: אני המנהל הכללי של ווי טק טכנולוגיות.

ארתור: אנחנו מפעילים בשיתוף עם הטכניון קורסים לכיתות מצוינות, כשיש לנו כמה בתי ספר שאנחנו עובדים איתם בבוקר, תוך כדי מערכת הלימודים, בעיקר בצפון.

ארתור: ראש המועצה, מר גרשון מסיקה, פנה אלינו יחסית בשלב מאוחר של שנת הלימודים וביקש להכניס לשני בתי ספר כאן ברשות את הנושא של מצוינות ותחום של פיתוח חשיבה ביקורתית וחינוך לערכים ואשכולות של מדעי החלל ואשכולות של רובוטיקה.

ארתור: הילדים כבר חודש מקבלים את הקורס בתוך מערכת הלימודים ואני בזמנו, כשנפגשנו, הייתי קצת סקפטי, כי להכניס את התכנית באמצע שנת הלימודים, זה קצת מורכב.

ארתור: אבל אנחנו גילינו גם מבחינת הסגל, מבחינת בית הספר, מבחינת גמישות ונכונות ורצון, שגרשון באמת כשהוא אמר שיש להם את הנכונות והגמישות הזאת, שזה גם קיים בפועל ומאוד שמחנו, וגם מבחינת הילדים, קצב ההתקדמות הוא מאוד מהיר, יחסית למה שאנחנו מכירים.

ארתור: החבר'ה אחרי חודש עבודה נמצאים ברמת התקדמות של חודשיים בערך.

ארתור: זהו מבחינתנו.

אלכס מילר: תודה רבה.

כרמלה בן ציון: בכיתות עצמן, אנחנו עוד מעט מתחברים לעץ הדעת, שזה...

אלכס מילר: מחשבים זה משהו שנשאר כאן או שהולכים איתם הביתה?

כרמלה בן ציון: לא, לא, נשאר בבית הספר.

מורה: באתר אופק באינטרנט, אבל אנחנו מתחילים בשעה טובה.

אלכס מילר: מצוין, בהצלחה.

כרמלה בן ציון: אמרתי לכם שאנחנו בשבוע של אילן רמון ויש כאן אמא שמתנדבת, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם ההורים.

אמא מתנדבת: מה שאנחנו מכינים זה את הד.נ.א הבית ספרי שמורכב מהחלומות של כל ילד וילד, החלומות והתקוות והאמונה שכמו שאילן רמון הצליח להגשים אותה ולהגיע למקומות הגבוהים ביותר, אז גם אנחנו יכולים וכל ילד הוא בעצם כוכב שיכול להאיר ולהיות מואר, ובעזרת זה שאנחנו מחוברים יחד ברשת ד.נ.א ענקית, שעל כל כדור כתוב התכונות החיוביות שאנחנו שואפים אליהן, אנחנו נצליח.

אמא מתנדבת: זו בעצם שרשרת גדולה וארוכה.

כרמלה בן ציון: זה 350 כדורים, כמספר הילדים בבית הספר.

יעקב כץ: בלי עין הרע, כן ירבו, אחדות ישראל.

כרמלה בן ציון: כן ירבו, ואני מקווה שהד.נ.א יגדל.

כרמלה בן ציון: תודה.

חיימון בלומנפלד: שערי תקווה הוא יישוב של 5,500 איש, יישוב מעורב.

חיימון בלומנפלד: על כך גאוותנו, שאין פה ועדות קבלה, יש פה תמונת ראי של עם ישראל, אלה לצד אלה, דתיים, חילוניים, עולים חדשים, ותיקים, צעירים, מבוגרים, בעלי מעמד סוציו אקונומי גבוה מצד אחד, מצד שני כאלה שמביאים להם סלי מזון הביתה.

חיימון בלומנפלד: אני טוען שזה חלק מהיופי של הקהילה, המסר לילדינו, שכולם נולדים שווים, ויש כאלה ששפר עליהם גורלם יותר.

חיימון בלומנפלד: חינוך להתנדבות, לנתינה, לתרומה.

חיימון בלומנפלד: שערי תקווה, כמובן בליווי והובלה של מועצה אזורית שומרון, את נושא החינוך רואה כדבר מרכזי.

חיימון בלומנפלד: לא במקרה אתם יושבים באכסניה עם תנאים פיזיים ברמה כל כך גבוהה, הרי לא זו המתכונת שנותן משרד החינוך.

חיימון בלומנפלד: פה שמו כספים גדולים גם הוועד המקומי מתקציבו הדל, שהוא מכספי ארנונה, וגם המועצה האזורית שומרון כמובן.

חיימון בלומנפלד: אנחנו עושים פה המון דברים, אחד מהדברים שאולי היה מעניין לספר לכם זה שאנחנו עושים פה חידון תנ"ך אזורי לכל ארבעת היישובים, שערי תקווה, אלקנה, עץ אפרים ואורנית.

חיימון בלומנפלד: זה גוש של קרוב ל-20,000 איש, ולמשל בזמנו שכרנו את שירותיו של פנחס נריה, הנפקנו פה מקראה, זה נכנס לתכנית הלימודים של כיתות ה' בכל האזור.

חיימון בלומנפלד: אתם מבינים שלדברים האלה יש ערך מוסף מאוד גבוה.

חיימון בלומנפלד: יש פה הרבה חינוך לטבע, יש פה אתרי מורשת.

חיימון בלומנפלד: עשינו לאחרונה מפת שביל טיילת שערי תקווה עד נמל תל אביב, לא תאמינו, 40 קילומטר, התחברנו לטיילות קיימות, אבל היה חשוב לנו שזה יגיע להכרה בכל האטלסים השונים, הוועדה לשבילי ישראל, סימנו, עם בני הנוער, עם הוועדה.

חיימון בלומנפלד: היום בן אדם יכול לצאת ברגל באופניים לטייל וגם ללמד את אלה שנמצאים כל כך קרוב אלינו, שיבינו שבעצם הכל זה גוש אחד ואין קווי 67'.

חיימון בלומנפלד: עשינו את זה גם מסיבות מדיניות פוליטיות, בדיוק בשביל להראות את העניין הזה.

חיימון בלומנפלד: אז מי שירצה אחרי זה, יש פה מפה מסודרת.

חיימון בלומנפלד: אלה המלים בקצרה קצת עלינו.

חיימון בלומנפלד: אם יש שאלות על שערי תקווה, אני אשמח לענות.

יעקב כץ: כמה משפחות?

יעקב כץ: לא כמה נפשות.

חיימון בלומנפלד: כ-1,100 משפחות, 5,500 איש.

חיימון בלומנפלד: וכל הזמן בונים פה.

יעקב כץ: ---בשני מובנים, גם בבנייה מסביב או גם האנשים בבתים שלהם, קומות, בלי עין הרע?

חיימון בלומנפלד: בונים.

חיימון בלומנפלד: יש פה קודם כל די מגרשים פנויים.

חיימון בלומנפלד: יש פה סדר גודל של 70 מגרשים פנויים לדו משפחתי, עכשיו קמה פה מול העיניים, ראיתם, שכונה ט', שזה השטח היחיד שהוא אדמות מדינה, אדמות מינהל, ואנחנו מחכים לעזרה שלכם בנושא התב"עות מסביב, שמישהו שם למעלה יוציא כבר וישחרר את היכולת שלנו לבנות פה עוד אלפי יחידות דיור.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: אני רוצה, לפני שאנחנו מתפזרים, לסכם את הסיור שהיה לנו בשומרון.

אלכס מילר: חשוב לי, כיושב ראש הוועדה, לציין שמבחינתנו אני רואה בחומרה כל ניסיון של עשייה של איזה שהוא צעד בכיוון הפוליטיקה על חשבון הילדים, ואני פונה מכאן לשר הביטחון ולשר החינוך, לאשר את כל אותן הבקשות בכל מה שקשור במבנים שנותנים מענה במה שקשור בחינוך הילדים שלומדים ביישובים באזור יהודה ושומרון וכמובן שאין לי שום ספק שאנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו במדינת ישראל בשנות האלפיים שהילדים לומדים במצב של תת תנאים, ועל כך אני פונה גם, כמו שציינתי, לבוא ולתקן את כל אותם ההיבטים שדורשים תיקון במיידית, לתת מענה גם להיבט של ההסעות ומה שקשור למיגון של ההסעות ואישור של המבנים, שצריכים להיות ביישובים, ושייתנו מענה גם לגני הילדים וגם למוסדות חינוך.

אלכס מילר: אנחנו נקיים ישיבה מסודרת בוועדת החינוך בכל מה שקשור למבנים והסעות, ליום חינוך ארוך ולתקציבים שצריכים להגיע למערכת.

אלכס מילר: אנחנו מצפים מהשרים שאחראים על אכיפת החוק בכל מה שקשור לחינוך ולביטחון של הילדים שגרים ולומדים ביהודה ושומרון, שייתנו מענה בכל מה שהם צריכים לתת מענה ולא יעכבו אישורים ויעשה פוליטיקה זולה על חשבון הילדים.

אלכס מילר: בזה אני חושב שאנחנו נסכם סיכום ביניים.

אלכס מילר: כאשר אנחנו נכנס ישיבה בוועדת החינוך, אנחנו נרד לפרטים של כל יישוב ויישוב וכל בקשה ובקשה ונראה איפה הדברים עומדים, אבל אני כבר אומר שכל מי שנמצא כאן, גם מטעם משרד החינוך, גם משרד ראש הממשלה וגם משרד הביטחון, שעד הישיבה הזו כל אותם דברים שניתן לעשות ולבצע אותם כבר עכשיו, שיעשו, שלא יחכו לישיבה, כי אז אנחנו באמת נראה מה התקדם מהיום עד היום שאנחנו נקיים ישיבה בוועדת החינוך.

אלכס מילר: זהו.

אלכס מילר: זה בשלב זה וכאשר אנחנו נגיע לכנסת, אנחנו נראה איך אנחנו מקדמים את אותן הבקשות שהעליתם על סדר יומנו.

אלכס מילר: בבקשה, גברתי.

כרמלה בן ציון: גרשון ביקש שאני אספר לכם על פרויקט נוסף שיש בבית הספר.

כרמלה בן ציון: יש לנו קשר עם התפוצות.

כרמלה בן ציון: חברנו לקהילה בלוס אנג'לס, דרך הווידיאו קונפרנס, וחגגנו ביחד את סעודת ט"ו בשבט ביום ראשון האחרון.

כרמלה בן ציון: הקרנו על המסך, הם ראו אותנו, אנחנו ראינו אותם, וכל הזמן יש לנו קשר, גם של מכתבים, גם דרך הפייסבוק וכולי.

כרמלה בן ציון: אני מקווה להעלות אותם לארץ.

כרמלה בן ציון: וגם טל ברודי היה כאן במסגרת הזו והילדים צפו וראו.

אלכס מילר: תודה.