ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 373, 2011-02-15 11:30

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

אלכס מילר: הנושא שעל סדר היום, תעודת בגרות חברתית ואנחנו נמצאים כאן במסגרת פעילות שעושה המועצה לשלום הילד.

אלכס מילר: אני שוחחתי עם שר החינוך לפני מספר שבועות, והוא הצביע על הענין הזה כעל נושא שמבחינתו הוא מאד רציני וחשוב לקידום.

אלכס מילר: אנחנו נדון בזה היום ואני מאמין שיציגו לנו את הנושא, יש לנו כאן תלמידים ונוער ממועצת הנוער שגם יתייחסו לענין ואיתם כל מי שביקש, ככל שיתיר הזמן.

עמירה חיים: בוקר טוב לכולם, אני שמחה להיות ראשונת הדוברים בועדת החינוך של הכנסת היום כאן בדרום, מקבלת אתכם בברכה כאן בדרום, אנחנו גאים מאד שבחרתם להגיע לכאן היום, ובחרתם לעסוק בתכנית ערכית מהמעלה הראשונה שכאן נוצרה בדרום, בית היוצר של הדרום, והיום הפכה להיות נחלת הכלל בכל הארץ.

עמירה חיים: לא סוד הוא שחינוך מעצב חברה ואת זה כולנו יודעים.

עמירה חיים: כל איש חינוך באשר הוא תמיד תוהה וחושב כיצד הוא יוכל לקדם את התלמידים שלו, את בית הספר שלו, את אותה אוכלוסית היעד שמולו לקדם אותה ולהביא אותה להישגים, גם לימודים וגם ערכיים.

עמירה חיים: בסופו של דבר ההישגים הערכיים הם התשתית שעליה אפשר לדבר על הישגים לימודיים.

עמירה חיים: כי אם אין בבית ספר יחס של כבוד הדדי, יחס שייכות של התלמיד, תחושת מסוגלות שצוות המורים יוצר כלפי התלמידים, תחושה של כבוד הדדי בין כל באי הבית, אי אפשר שם ללמד להישגים לימודיים ואת זה אנחנו הבנו.

עמירה חיים: כדי לעצב חברה, נכון שאנחנו צריכים לדבר על הייטק, וצריכים לדבר על הישגים לימודים וכו' אבל בראש ובראשונה צריך לדבר על הערכים כי בואו אני אומר לכם, גם מדע, גם מדע הוא ערכים, כי בסופו של דבר אנחנו כל היום עושים הכרעות ערכיות.

עמירה חיים: היום ידוע שאפשר לשבט בני אדם, אתן לכם את זה כדוגמה, כמו ששיבטו כבשה, תאמינו לי, הטכנולוגיה כבר קיימת אבל לא עושים את זה.

עמירה חיים: הסיבה שלא עושים את זה היא חלק מהכרעה ערכית לא לעשות את זה זאת אומרת שגם במדע אנחנו כל היום עסוקים בהחלטות ערכיות.

עמירה חיים: גם חבר הכנסת שיושב כאן לימיני עסוק כל היום בהחלטות ערכיות.

עמירה חיים: תקציב המדינה מונח על שולחן של הכנסת וזו החלטה ערכית, למי לתת, כמה לתת, לתת לזה, לתת למשהו אחר, כל אחד מאתנו בכל תפקיד ניהולי -קטן כגדול- עסוק כל היום בהכרעות ערכיות.

עמירה חיים: איך אנחנו נחנך את התלמידים שלנו להגיע למצב כזה שהם ידעו מה זה להכריע הכרעה ערכית גם ברמה האישית שלהם כמו לא להיכנס להתנהגויות סיכוניות, וגם ברמה האזרחית, איך אני אדע כאזרח לשקול נכון את השיקולים האלה.

עמירה חיים: כל המחקרים אומרים שתלמידים שעסוקים בנתינה, שפיתחו אצלם את האמפתיה לשני, שעסוקים בפעילות חברתית ערכית, לא עסוקים באלימות.

עמירה חיים: הם לא עסוקים באלימות, עסוקים בלתת ואנחנו באמת התלבטנו, גם לאור המימצאים הלא פשוטים של אלימות במוסדות חינוך, אלימות בחברה, לאן אנחנו הולכים מה אנחנו עושים עם המידע הזה.

עמירה חיים: אנחנו שוב עושים עוד תכנית ועוד תכנית אבל רצינו לחשוב על משהו פורץ דרך, ובמכון אצלנו התכנסנו, חלק מהנהלת המכון יושבת כאן, יש כאן את אלי שטרית שהוא ראש מינהל חברה ונוער שהוביל את התכנית וגם המפקחים כאן וחשבנו לאן אנחנו הולכים ובועדת היגוי שאנחנו מקיימים במחוז ביחד עם הורים, נציגי רשויות מקומיות, מנהלים, מורים, מרצים, גם מועצת תלמידים השתתפה אצלנו בוועדה הזאת, חשבנו לאן ללכת ואז הלכנו לכיוון אחד של תקנון בית ספרי ועוד כיוונים אחרים ואחד הכיוונים שעלה מאד מאד חזק היה: בואו נלך לכיוון של הפעילות הערכית ולפתח אותה.

עמירה חיים: הלכנו לכיוון של תפקיד לכל תלמיד, מכיתת הגן, כיתה א', עד כיתה יב', לכל תלמיד יש תפקיד וכשיש לי תפקיד וכשאני מצליח בו, ועושה בו משהו - זה מפתח אצלי את תחושת המסוגלות שלי.

עמירה חיים: גם אם אני אקח תלמיד שביכולותיו הוא לא מצליח עדיין לבטא את יכולותיו הלימודיות, הוא בא ומצליח לבטא יכולת אחרת, הוא מקבל על כך מחמאה, והוא מקבל על כך משוב חיובי זה מפתח אצלו את תחושת המסוגלות לחיים, שהוא מרגיש שהוא מסוגל הוא יודע , יש מישהו שמעריך אותי וזה בהחלט גורם לדברים נוספים.

עמירה חיים: לקחנו את זה קדימה ואמרנו: בכיתה י' ילדים עושים "מחוייבות אישית", נגמרת כיתה י' אז מפסיקים את ההתחייבות האישית.

עמירה חיים: לא נראה לנו.

עמירה חיים: בואו נאתגר את הילדים ונזמן להם אפשרות להמשיך ולפעול בכיתות י"א י"ב באותה התנדבות ובאותו תחום שבו הם מתנדבים בצורה מובנית, בצורה מסודרת עם השתלמות שמלווה את זה, עם צוות מדריכים שמלווים את התלמידים, עם אפשרות לכתוב עבודת גמר בנושא הזה בתחום האזרחות ולבוא ולומר: אני נתתי.

עמירה חיים: אחרי שלש שנים של נתינה אנחנו מעניקים לתלמיד ולתלמידה תעודת בגרות חברתית.

עמירה חיים: זאת אומרת התעודה הזאת לא ניתנת לכל אחד, זו תעודה שנלחמים עליה, זו תעודה שעובדים בשבילה, זו תעודת הוקרה.

עמירה חיים: אנחנו את התעודה הזו, הצגנו לפני הרמטכ"ל וגם בפני ראש אכ"א, הם מאד התלהבו ואמרו: רגע, בחור ובחורה מסיימים בית ספר, מגיעים לצבא, מתחילים איזשהו קורס, אם זה קורס קצינים או אם זה קורס אחר, למה שזה לא יהווה איזשהו קרדיטציה לענין הזה.

עמירה חיים: הם מאד מאד התלהבו אבל הרמטכ"ל אמר לי דבר מאד נכון, הוא אמר: אני מוכן לקבל את זה אבל ברגע שזה לא ברמה הארצית, איך אני יכול להתמודד עם זה אם זה רק מחוז דרום?

עמירה חיים: זה לא מספיק, ואת זה גם ראש אכ"א אמר לי.

עמירה חיים: כל החומר הוצג בפני שרת החינוך דאז יולי תמיר, היא ראתה אותו בקדנציה הקודמת ואישרה את התכנית, גם שר החינוך אישר אותה ועל כך אנחנו מאד מאד מודים לו, הוא לקח את התכנית הכתובה של בגרות חברתית והחליט להחיל אותה על כל מדינת ישראל.

עמירה חיים: כבר היום כמאה ועשרים בתי ספר בארץ נכנסו לתכנית.

עמירה חיים: אנחנו בדרום אמרנו, שאנו מבקשים ושואפים למצויינות.

עמירה חיים: השאיפה למצויינות היא לא רק כמילה, תראו חבר'ה, צריכה להיות אבחנה ברורה מה ההבדל בין מצויינות להצטיינות.

עמירה חיים: אם הצטיינות זה הישג שאדם מגיע אליו יחסית לקבוצה שהוא נמצא בה והוא בולט בה ביותר וזה במניעים יחידים, אם זה בספורט אם זה באקדמיה או אם זה בתחום אחר, זה כמובן יחסית לקבוצה, כי אם מי שמגיע למקום ראשון בארץ בריצה אבל הוא לא מגיע למקום ראשון בעולם עדיין הוא המצטיין במקומות הראשונים.

עמירה חיים: הצטיינות זה ביחס לכלל, הצטיינות זה אומר: לי לך ולכל אחד מאתנו, איך אנחנו עושים את המירב והמיטב במה שאנחנו עושים אם זה בלמידה ואם זה גם כן בתחום הערכי.

עמירה חיים: לפני ארבע שנים התחלנו עם ארבע רשויות במחוז, ועם מעט בתי ספר, והיום אנחנו נמצאים בפריסה של 61 בתי ספר במחוז, כ 2,200 תלמידים היום נמצאים בתוך המסלול לקבלת תעודת בגרות חברתית.

עמירה חיים: יושבת אתי יולי שטרן שעוד מעט גם תדבר, נחשבת מובילה בתחום הזה, כבוד גדול שאנחנו רוכשים לכל המאמץ שהיא עשתה ושם אנחנו באמת נמצאים היום.

עמירה חיים: רוצה לציין שלא מדובר פה בעוד איזשהו פרוייקט שנכנסים אליו לשנה שנתיים ואחר כך יורדים, זה לא פרוייקט, זו דרך חיים, זו דרך חיים שבה אני אומר: אני בתוך תהליך ההתבגרות שלי, לוקח את עצמי גם כאדם שנותן, נותן לחברה.

עמירה חיים: והאמת היא שאני לא הופתעתי כי ידעתי שהילדים רוצים לתת והיה אושר גדול כשראינו כיצד המורים מחבקים את התכנית, ראינו כיצד התלמידים וההורים מחבקים את התכנית, והרשויות גם אבל אותי ריגשו במיוחד תלמידים שחלקם ידברו כאן היום, תשמעו יש לנו נוער נפלא, נוער נפלא, ושאף אחד לא יאמר אחרת.

עמירה חיים: יש כמה תפוחים רקובים בתוך החבילה הזו אבל תמיד היו ואנחנו נדע איך לטפל בהם אבל קם נוער ואומר אנחנו מובילים את החברה, אנחנו מובילים לנתינה ואותי זה מאד מאד מרגש.

עמירה חיים: זה שהשר ביקש לאמץ את התכנית זה לא סתם זה במסגרת חשיבה שהשר מוביל אותה, נושא של אפס סבלנות לאלימות ולפתח את כל הנושא הערכי כתשתית לכל הישג לימודי וקודם כל.

עמירה חיים: נכון שנכנסו גם לתכנית "תיקשוב המאה ה-21" ותכניות שמובילות למצויינות והצטיינות אבל יחד עם זה, בבסיס הדברים, מדובר כאן על חינוך לערכים.

עמירה חיים: אנחנו מאד מאד שמחים ומאד מאד גאים שמחוז דרום מוביל את זה ברמה הארצית, "מדרום תיפתח הטובה", כך זה קורה כאן עכשיו ואני מודה לכל מי שהגיע ומאחלת לכולנו כאן הצלחה, מודה לאלי שטרית ולכל הצדדים כאן בדרום שבאמת עושים עבודה נהדרת ולא פשוטה, לקחת את התחום הזה וללכת אתו קדימה.

עמירה חיים: אסיים בזה שאומר שאם מישהו חושב שאנשים שעסוקים בערכים זה פוגע להם בהישגים הלימודים אז הוא טועה בהחלט, כי ההישגים במחוז דרום מאז שאנחנו מטפלים יותר בנושא הערכי עלו בצורה מטאורית.

עמירה חיים: אנחנו כבר של שלש שנים מובילים בהישגי הבגרות.

עמירה חיים: שלש שנים ממוצע הבגרות במחוז דרום גבוה יותר מהממוצע הארצי כולל העובדה שיש אוכלוסיה בדואית בפנים.

עמירה חיים: שלש שנים.

עמירה חיים: כל הנושא של לימודי הפיזיקה -ואנחנו נמצאים כאן ליד מרכז אילן רמון באוניברסיטה, תפס תנופה בלתי רגילה, כן, עם הנתינה, יחד עם הנושא של החינוך לתת, וילדים כאן יושבים במרכז ע"ש אילן רמון ועוזרים לילדים צעירים יותר ותראו כמה לימודי הפיזיקה במחוז, אם לפני שבע שמונה שנים בקושי שתיים שלש עבודות גמר בחמש יחידות בפיזיקה הגישו במחוז דרום, עם ליווי אקדמי, אז היום 75% מכל עבודות הגמר בפיזיקה חמש יחידות במדינת ישראל הן  ממחוז דרום, פריצת דרך בלתי רגילה אז אנחנו מאמינים בנוער מאמינים בעצמנו מאמינים במערכת החינוך, אני מאד מאד מאמינה במערכת החינוך, כן, מאמינה בריבון, זה מאד חשוב לחזק את הריבון, הוא זה שאומר, המדינה אומרת: אני נותנת חינוך טוב, אני נותנת חינוך שמאמין ביכולות של צוותי ההוראה ואנחנו מאמינים ביכולת של צוותי ההוראה להוביל את זה ומאמינים בתלמידים שיקחו את ההובלה תודה רבה.

דוד ליפשיץ: צהרים טובים לכולם, אני רוצה להודות על שהעיר באר שבע יושבת פה בפאנל כאחת מן הערים המובילות, בתכנית תעודת הבגרות החברתית, כשותפים במחוז לכל העשייה החינוכית.

דוד ליפשיץ: על פי הנתונים, יש מעל כ 8,000 מתנדבים במערכת החינוך העל יסודית מכיתות ז' עד י"ב, כאשר בשנת הלימודים תש"ע קיבלו 958 תלמידים תעודת בגרות חברתית.

דוד ליפשיץ: אני פותח עם הנתונים כי אני חושב שזה אומר את כל העשייה שקרתה פה בעיר באר שבע בהובלת המחוז בארבעת השנים האחרונות.

דוד ליפשיץ: העשייה של התנדבות הנוער היתה גם לפני כן אבל מה שקרה הוא שאנחנו מיסדנו פה תהליכים, נעשית עבודה מעבר לתכנית של המחוייבות האישית שהיתה רק בכיתה י' לאורך כל הרצף החינוכי, מגני הילדים, בתי הספר היסודיים והתיכוניים, כאשר העיר העמידה מערכת שהיא בעצם המערכת שמכילה את כל הפעילות הזאת.

דוד ליפשיץ: היום יש רכז שעוסק בהתנדבות בני נוער, הנושא מוסד, והוא מוסד גם באופן של מקומת ההשמה.

דוד ליפשיץ: אם בעבר היו מספר מקומות בודדים של השמה שבני נוער יכלו להגיע אליהם ולהתנדב, אז היום יש מעל מאה מקומות השמה בבאר שבע.

דוד ליפשיץ: הצבור והמוסדות יודעים על הפעולה, הם מבקשים את בני הנוער שיגיעו אליהם והיום אנחנו צריכים לאתר מקומות השמה נוספים כי המקומות שקיימים כבר לא מספיקים לאלפי הילדים.

דוד ליפשיץ: חלק ממקומות ההשמה הם גם בתוך בתי הספר, אותם תלמידים בוגרים שהם החונכים של התלמידים הצעירים מבצעים את העבודה בתוך המוסדות מהם הם באים, בתוך הקהילה שלהם, בתוך השכונה שלהם, בתוך האיזור שהם גרים בו, והתרומה היא גדולה לאין ערוך.

דוד ליפשיץ: אני חושב שהגיע הזמן, וזה היה בהצהרת הכוונות, גם ביציאה של התכנית לדרך, שכמו שאמרה מנהלת המחוז, שהצבא צריך להכיר באותם בוגרי התכנית ולתת העדפה ליחידות כאלו ואחרות לאותם בוגרי התכנית.

דוד ליפשיץ: אני חושב שגם המוסדות האקדמיים -וגם זה היה בבסיס התכנית והיציאה לדרך, בעיקר באותן מחלקות של מדעי החברה, צריכים לתת עדיפות לאותם בני נוער שהתנדבו לפחות שלש שנים או יותר, ונתנו ששים שעות והרבה יותר מששים השעות שהם מחוייבים, לתת להם העדפה בקבלה למוסדות האקדמיים.

דוד ליפשיץ: זאת הכרה בעצם, זאת לא תודה, זאת הכרה בעבודה הברוכה שעושים אותה בני נוער.

דוד ליפשיץ: אנחנו לא מחייבים את בני הנוער להגיע , כל בן נוער או בת נוער שרוצים להתנדב, שרוצים להיכלל בתכנית, נמצאים בתכנית .

דוד ליפשיץ: זו זכות להיות בתכנית הזו ואנחנו כמימסד חייבים להוקיר את זה חזרה לבני הנוער.

דוד ליפשיץ: תעודת הבגרות היא תעודה אבל מעבר לזה אני חושב שצריכה להיות הכרה בעשייה הנהדרת של בני הנוער.

דוד ליפשיץ: תודה רבה.

אלכס מילר: יש עמנו כאן קבוצת תלמידים ממועצת התלמידים והנוער, טימור מיכאלי יציג אותם והם יתייחסו לנושא.

טימור מיכאלי: תודה רבה.

טימור מיכאלי: אני תלמיד כיתה י' במקיף ג' בבאר שבע.

טימור מיכאלי: אני יו"ר מועצת התלמידים והנוער של מחוז דרום, ויו"ר מועצת התלמידים והנוער של העיר באר שבע, המארחת את הכנס.

טימור מיכאלי: יחד אתי כאן נמצאות עטרה בן דוד מאשקלון ואריג' אל אתוונה תושבת ח'ורה.

טימור מיכאלי: אני ארחיב בנושא של מעורבות חברתית, תעודת בגרות חברתית, ובעצם זה הדיון של הוועדה ואני מזמין את עטרה להתחיל.

עטרה בן דוד: אני מאשקלון, תלמידה בבית הספר אורט אפרידר, אני מעורבת בקהילה מכיתה ח', חמש שנים, לא הפסקתי לרגע ואני לא מתכוונת להפסיק עד היום האחרון לפני שאני מתגייסת.

עטרה בן דוד: התחלתי כמשצי"ת, מדריכי של"ח צעירים, ובמסגרת זו הייתי קצת ב"צופים", הובלתי ודאגנו לפתח את הקבוצה הזאת בבית הספר ללא מורה לשל"ח, הפכנו להיות הקבוצה הכי חזקה באשקלון, הכי פעילה במחוז דרום בכלל ובאשקלון בפרט.

עטרה בן דוד: לאחר מכן התחלתי להתנדב מיוזמתי במתנ"ס נווה אילן, המתנ"ס הגדול באשקלון, שנה שלמה, לאחר מכן רציתי לקבל יותר אחריות וקיבלתי את ריכוז ההדרכה של כל המעורבים חברתית שבאים להתנדב במה שנקרא "מחוייבות אישית", כשבאות קבוצות של שלש מאות ילדים ואנחנו דואגים לתת להם מקום חם שירצו לחזור ולהתנדב.

עטרה בן דוד: כל שנה תחום ההתנדבות פשוט גדֵל בצורה אחרת, אתה לא נשאר במקום אחד, אתה מגלה כמה יש עוד ועוד מקומות להתנדב, אתה נשאר שם כי אתה רוצה לא כי מכריחים אותך.

עטרה בן דוד: אין ספק שתעודת הבגרות החברתית היא התחלה, ובכיתה י', כשנכנסתי לכיתה ביום הראשון והמחנך אמר: חבר'ה זו הנקודה הסופית, זה נתן את הדרייב הראשון אבל לא האחרון.

עטרה בן דוד: זה נותן לך את ההתחלה אבל אתה ממשיך עד הסוף כי אתה רוצה ולא כי אתה צריך, וזה מה שהכי חשוב להגיד, אתה מקבל רווח אישי, הפכתי להיות מילדה שהיתה קצת עצובה לילדה מאד שמחה, זה מה שעשה לי את הכייף לקום בבוקר.

עטרה בן דוד: גם מבחינה אזרחית, באשקלון, כשאתה עושה, אתה לא עושה את זה רק בקהילה ובתנועות הנוער, אלא אתה גם מקים מחאות לגלעד שליט כמו שעשינו, ומחאות לגבי המשט בעזה שעשינו והרוב שהיו שם היו תנועות נוער, גם המשפט הציבורי שהובלתי אותו עם גלעד ארדן השר לאיכות הסביבה, נגד התחנה הפחמית שרוצים לעשות ועוד כאלה.

עטרה בן דוד: אתה מקבל מזה כל כך הרבה רווח אישי שקודם אתה מקבל מזה אישית ואחר כך אתה מרגיש שאתה עושה משהו וזה שדואגים לדרבן אותך, שגם ראש העיר שלנו שהכין פרס לנוער המצטיין ונתן לי תעודת הצטיינות תעודה שלמה ומענק שהוא נתן, אתה מבין שיש לך מקום, שגם מערכת החינוך, שגם בעיר ושגם בבית הספר, נותנים לך את המקום כן ללכת ולא עוצרים אותך, וכשרוצים לעשות תעודת בגרות חברתית כארצית אתה אומר: כן מסתכלים על זה.

עטרה בן דוד: אמנם אתה לא עושה את זה כדי שיסתכלו אבל אתה רואה שכן נותנים לך מקום ואתה רוצה לעשות וזה הכי חשוב שיצאו מפה וכולכם תצאו מפה שלא לזלזל בזה וזה לא: "בסדר, עוד הקבוצה של ילדים חמודים ובאים ומדלגים בין מתנ"ס למתנ"ס" אלא שהם משקיעים את השעות שלהם וזה לא שעתיים בשבוע זה הפך להיות 24 שעות אצלי למשל, כי זה גם בעשר בלילה להרים טלפונים למדריכים כדי שיגיעו לישיבה, או לומר: חבר'ה, צריך למלא משובים וצריך להוציא עוד קבוצה ועוד התנדבות ובתי ילדים ובתי אבות וזה הופך להיות חלק מהחיים שלך, זה היום יום שלך, אתה קם אוכל נושם את זה וחשוב שתדעו את זה.

עטרה בן דוד: זה מאד הכרחי.

אריג' אל אתאוונה: שלום לכולם.

אריג' אל אתאוונה: אני סטודנטית למדעי הרפואה באוניברסיטת תל אביב.

אריג' אל אתאוונה: אני בתקופה של בחינות אבל התעקשתי לבוא להיות פה כי אני רוצה שתשמעו את מה שיש לי להגיד ואת מה שיש לעמיתיי להגיד.

אריג' אל אתאוונה: אני באה מהמיגזר הבדואי וכולם בטח יודעים שלמיגזר הבדואי יש הרבה בעיות וכל הזמן אנחנו מתלוננים, אנחנו נופלים וכו' אז אמרתי לעצמי, אם אנחנו לא עוזרים לעצמנו אז למה אנחנו צריכים שאחרים יבואו לעזור לנו ואז נפל חלקי לבוא ולהתנדב בתכנית של המעורבות החברתית ולעזור לחברה.

אריג' אל אתאוונה: ועלינו להבין שככל  שהמיגזר שלנו מתקדם אז גם החברה הישראלית מתקדמת בגלל שאנחנו גם חלק ממנה.

אריג' אל אתאוונה: ההתמחות שלי בהתנדבות היתה לעזור לילדים בכיתות של היסודי וחטיבת ביניים בחומרים הבסיסיים בלימודים, במתמטיקה ושפת האם, וזה מאד זה מאד עזר לי בפיתוח האישיות שלי וחיזוק הבטחון העצמי שלי וזה גם תרם לילדים שעבדתי אתם וכשראיתי בכל יום בכל יום איך שהם מתקדמים וכשהלכתי להורים שלהם ושאלתי "נו, איך התלמיד שלי, הוא התקדם?

אריג' אל אתאוונה: הוא יותר טוב מאשר היה?

אריג' אל אתאוונה: זה היה כמו אתגר בשבילי.

אריג' אל אתאוונה: אני באמת רוצה שזה יהיה פרוייקט לאומי, שכל המדינה תתנדב בתכנית הזאת כי אם אנחנו בני הנוער והצעירים לא נקדם את החברה אז אף אחד לא יעשה את זה - זה בטוח.

אריג' אל אתאוונה: אז אני מקווה שזה  ימשיך.

אריג' אל אתאוונה: אני באתי ואמרתי את מה שאני מרגישה ואת החוויה שלי, אבל הם צריכים לעשות את זה, אני אמרתי את מה שיש לי והעשייה היא בידיכם.

אריג' אל אתאוונה: אני מקוה שזה יתגשם וזה יהפוך לפרויקט של המדינה ואנחנו נהיה חברה עוד יותר טובה ומתקדמת.

טימור מיכאלי: אדבר מנקודת מבט אישית שלי, כמו ששתי הבנות הנפלאות דיברו.

טימור מיכאלי: כמו שאמרתי קודם, אני יו"ר מועצת התלמידים והנוער של מחוז דרום ויו"ר מועצת התלמידים והנוער של העיר באר שבע, תלמיד כיתה י' במקיף ג'.

טימור מיכאלי: אני פעיל חברתית הרבה מאד שנים, התחלתי להיות פעיל במעורבות חברתית בכלל ובמועצת התלמידים בפרט עוד בבית הספר היסודי.

טימור מיכאלי: באותה השנה היו בחירות למועצת תלמידים וכמובן שהיו מפלגות, וכמובן שגם לי היתה מפלגה, היינו עשרה חבר'ה והיתה גם מפלגה שהיתה גדולה מאתנו, הם היו בכיתה ו' ואני חששתי: כיתה ו', בוגרים מאתנו, שמע טימור אתה הולך להפסיד, מה אתה לוקח את זה עליך למה אתה צריך את זה בכלל?

טימור מיכאלי: אבל אמרתי שאם לא אני אז מי?

טימור מיכאלי: אז אף אחד, האם ניתן להם שוב לנצח?

טימור מיכאלי: לא. אני אנסה.

טימור מיכאלי: לא אצליח - לא אצליח, אצליח -  אצליח, אז התמודדתי וזכיתי באותה הכיתה.

טימור מיכאלי: דרך אגב, היה הפרש קטן בין הקולות, הפרש של 4 קולות אני חושב או 5. זה פרט חשוב, שתדעו.

טימור מיכאלי: משם הכל התחיל להתגלגל, בצורה הכי טובה שאפשר, עד היום.

טימור מיכאלי: אני תלמיד כיתה י' וכשעברתי לחטיבה ולתיכון, המשכתי במעורבות הזו במועצת תלמידים בכיתות ז' ח' כיתה ט', התמודדתי שוב לתפקיד יו"ר מועצת התלמידים אבל הפעם כבר בתיכון, זאת אומרת זה אלף פלוס תלמידים.

טימור מיכאלי: ואם בבית ספר יסודי זה שלש מאות, ארבע מאות, חמש מאות אז פה יש לך אחריות גדולה יותר, יש לך יותר תלמידים, יש לך אנשים שמתמודדים שהם תלמידי כיתה י"א י"ב.

טימור מיכאלי: משם באמת התחלתי לתת מעצמי והרגשתי שזה המקום שבו כל כישוריי, כל התכונות הטובות שיש לי, אותם אני יכול לבטא, דוקא במועצת התלמידים.

טימור מיכאלי: הגוף הזה שבאמת נועד להוביל, נועד לשמש כעמוד שמתווך בין התלמידים לבין הגורמים למעלה ולבין הממונים, אנחנו הגוף הייצוגי שמייצג את בני הנוער בכל מיני פורומים בכל מיני דיונים ואני חש גאווה, שאני עומד בגוף זה על אף הסיפור האישי והרקע שממנו אני בא, רקע לא פשוט, וזו כבר הנקודה האישית שלי, והמסר שאני רוצה לומר.

טימור מיכאלי: כל אחד יכול להגיע, כל נער ונערה יכולים להגיע לכל מקום שהם רוצים להגיע אליו.

טימור מיכאלי: ללא קשר לרקע שלהם, לבעיות האישיות שלהם, כל אחד יכול, כל אחד יכול, שלש נקודות ואז זה פתוח.

טימור מיכאלי: כל אחד יכול להיות רופא, כל אחד יכול להיות עורך דין כל אחד יכול להיות יושב ראש מועצה במקרה שלי אבל חשוב לי להדגיש שיש שוויון הזדמנויות לכולם.

טימור מיכאלי: ועצם העובדה שאני הצלחתי לפרוץ ויש עוד הרבה הרבה בני נוער שמצליחים לפרוץ ולהגיע למקומות מאד מאד מאד רחוקים על אף שיש פה ושם בעיות משפחתיות אישיות, ושיש בדרך הרבה מאד מחסומים, עצם העובדה שהם מגיעים גבוה זה מה שנותן מוטיבציה.

טימור מיכאלי: והתכנית הזאת מעורבות חברתית זה מה שנותן את ההזדמנות לבטא את עצמך ולהוביל את עצמך לפיסגה, אל ההרים, בוא נאמר כך.

טימור מיכאלי: אני חש באמת גאווה להיות יו"ר מועצה, גם העירונית וגם המחוזית, כי אני בעצם המודל לחיקוי שבני נוער מקבלים והוכחה שכל אחד יכול, אין כזה שלא יכול, כל אחד יש לו את ההזדמנות כל אחד יכול לבטא את עצמו וכמו שבני נוער הקימו את מדינת ישראל וממשיכים להיות  פעילים ואזרחים פעילים גם היום, זה חשוב.

טימור מיכאלי: חשוב לקדם את זה וזה צריך להיות גם כמו שנאמר פה, ברמה לאומית, צריך להיות משהו שכל בני הנוער מעורבים בו ופעילים בו כי זה חשוב בסופו של דבר לעתיד המדינה ולתושבים שלה.

טימור מיכאלי: וחשוב לי עוד דבר קטן לציין, שלפעמים יש קשר בין מה שאתה מתנדב בו ומה שאתה פעיל בו בגיל העשרה שלך, לבין העתיד שלך זאת אומרת זה תורם וזה עוזר.

טימור מיכאלי: יש לנו פה את אריג' שהתנדבה בבית החולים כשהיתה יוצר צעירה, כשהיתה בת נוער ועכשיו היא לומדת רפואה, היא התנדבה בבית החולים וזה נקשר עכשיו לתפקיד שלה, היא רוצה להיות רופאה.

טימור מיכאלי: גם אצלי, אני מתנדב בגוף פוליטי, אז אני רוצה להיות איש ציבור בעתיד ואני חושב שזה המקום באמת לבטא את הכישורים שלי ולהיות אזרח פעיל, לשתף ולהשתתף.

טימור מיכאלי: תודה.

אלכס מילר: לאחר ההצגה הכללית של הנושא, אני אשמח שתכניסו אותנו קצת לפרטים של הענין הזה, מה זה הבגרות החברתית מבחינת השעות למשל?

אלכס מילר: אם אפשר להסביר בצורה כללית על מה מדובר?

אלכס מילר: איך משיגים את זה?

אלכס מילר: מה צריך אותו צעיר או צעירה שרוצה להתנדב?

אלכס מילר: לאן הולכים מי השותפים לכל הנושא הזה.

אלכס מילר: תענו ככל האפשר.

מאיר שטרית: אם לומר את זה במספרים, אז על מנת להיות זכאי לתעודת בגרות חברתית, צריך לפעול לפחות שלש שנים ברציפות בכיתות י', י"א, וי"ב בהיקף של לפחות ששים שעות בשנה.

מאיר שטרית: צריך לעבור קורסי הכשרה במצטבר לפחות 90 שעות, צריך לעשות עבודת גמר, מה שאנחנו קוראים יומן מסע אישי, עבודה רפלקטיבית על העשייה וכיום יש גם אפשרות לעשות עבודת חקר באזרחות.

מאיר שטרית: זה במינימום.

מאיר שטרית: מה שקורה במחוז דרום, מאחר והתכנית במחוז היא לא רק כדי לקבל תעודה בסוף התהליך אלא היא תעודה על מנת להציע אורח חיים שבו, כמו ששמענו מן החברים, לא רק תורמים לחברה אלא בונים את האישיות העצמית שלנו ובונים את עצמנו, אז, כאמור, התכנית הזו אכן מתחילה מגן הילדים והיא תכנית מובנית לאורך היסודי והעל יסודי.

מאיר שטרית: אנחנו מזמנים לתלמידים מיגוון אפשרויות של התנסות בעשייה במגוון גדול מאד של תחומים ומשתדלים להתאים לכל תלמיד את סוג התפקיד שבו הוא ינחל הצלחה, מה שיחזק אותו.

מאיר שטרית: ומה שאנחנו מגלים כרגע ברמה של מספרים, אם לפני ארבע שנים היו כ 8,000 מתנדבים במחוז בגילאי ז' - י"ב אז היום יש לנו 33,000 תלמידים.

מאיר שטרית: אני מעגל את זה, המספרים לא עגולים לגמרי, כ- 33 אלף תלמידים.

מאיר שטרית: בשנה הראשונה עבדנו עם חמש או שש רשויות והיום אנחנו פרוסים על פני עשרים רשויות במחוז כולל מגזר בדואי, מגזר כפרי ומגזר עירוני.

מאיר שטרית: מספרי התלמידים בשנה שעברה: 1,630 היו זכאים לתעודת בגרות מתוך שנתון של כ 8,000 תלמידים.

מאיר שטרית: 1,630.

מאיר שטרית: אנחנו צופים השנה עלייה של עוד כ 400, 500 תלמידים וצפי של 2,200 עם תעודת בגרות השנה, כאשר הדבר הדומיננטי שאנחנו שומעים בשטח ומגלים אצל המורים והמנהלים והתלמידים עצמם הוא שהם באים בהיקף גדול יותר.

מאיר שטרית: התנדבות זה לא "חוק חינוך חובה", אתה לא צריך להגיע בשמונה לבית הספר, והם מצביעים ברגליים, הם באים למקומות ההשמה שלהם אחר הצהרים, הם צריכים שעתיים בשבוע הם באים פעמיים, שלש וארבע, והם מוצאים קבוצת השתייכות חדשה, הם פותחים אופקים, אמר לי אחד התלמידים שזה בית הספר של החיים, זה חושף אותו לתחומים שהוא לא נגע בהם ולא יכול היה להכיר אותם וזו איזושהי תנועה שהולכת קדימה ומה שיוצר אצלנו את האופטימיות הוא הידיעה שעם ליווי והכוונה שלנו אנחנו, מערכת החינוך, יחד עם מערכת החינוך הבלתי פורמאלי ועם הרשויות, עם ההכוונה הזו אנחנו מתעֲלים את בני הנוער למקום טוב, למקום שהם מוצאים בו טוב, ומי שבא וטועם, כמו שאומרים "הציץ ונפגע" במובן החיובי, זה תופס אותם והם מתחברים והם מתמידים, ועונג לראות את הדבר הזה.

רונית תירוש: אני רוצה להרחיב קצת ולומר מה עומד בבסיס הרציונאל שמאחורי תכנית שכזו ואני מברכת כמובן את עמירה חיים, על כך שהיא לקחה את הנושא הזה כמה צעדים קדימה ומיסדה את זה.

רונית תירוש: כשהייתי מנכלי"ת משרד החינוך חשתי שאנחנו חיים בעולם די מנוכר בניגוד לתקופה שאנחנו היינו צעירים, והיינו הרבה ברחוב, ראינו דברים שקורים סביבנו, היינו יותר מעורבים, אמנם לא מבחינה ממוסדת אבל ידענו מה קורה סביבנו.

רונית תירוש: ככל שצמחנו בשנים החברה, לא רק בישראל אלא בעולם כולו , נעשתה יותר ויותר מתכנסת בעצמה, דואגת לעצמה, ובסופו של יום מנוכרת לסביבה שלה.

רונית תירוש: אני חושבת שהנתינה לקהילה, המעורבות הקהילתית -מעבר לתרומה שהנער או הנערה תורמים למי שהם תורמים בין אם זה בבית אבות או ב"מכבי אש" או בכל מקום השמה שהוא, הם נתרמים הרבה יותר, גם מבחינת תחושת הערך העצמי ש"אני יכול לסייע" וגם מבחינת הרחבת האופקים באשר לקורה סביבך, זאת אומרת, אתה לא חי בדל"ת אמותיך, אתה רואה מצוקות, אתה רואה בעיות, אתה רואה עוולות.

רונית תירוש: לקחתי את זה אפילו עוד צעד קדימה ואמרתי בזמנו מול מינהל חברה ונוער שלא יקבלו תעודת בגרות אם אין איזשהו היגד או הערה בתעודה שהנער או הנערה אכן סיימו את מחויבותם האישית.

רונית תירוש: כשאני דיברתי בקטנות על מה שהם מחוייבים לו בכיתה י'.

רונית תירוש: השאיפה כמובן היתה להרחיב את זה ליותר ואז, במסגרת שיקולים להרחיב את יחידות הבגרות באזרחות אמרנו שנעשה יחידת בגרות נוספת שהיא יחידה מעשית, והיא מבוססת על הניסיון שאני כנער או נערה רכשנו בהתנדבות שלנו במעורבות הקהילתית, נחשפנו לעוולות לאי צדק והנה אנחנו באים עם המידע שבית הספר מקנה לנו -מידע משפטי, מידע רשותי, כי הרי אנחנו בשיעורי אזרחות נחשפים לכל שלש הרשויות ואנחנו נציע בעבודת הגמר שלנו, באותה יחידת לימוד נוספת של אזרחות, נציג ונציג פתרון לעוולה שנחשפנו אליה ונכתוב על זה עבודה.

רונית תירוש: זה בעצם היה איזשהו סינכרון בין המערכות, בין המערכת היותר הישגית-לימודית-אקדמית נאמר, לבין השדה הערכי.

רונית תירוש: אני מאד שמחה לעקוב ולראות שיש מי שלקח את זה רחוק מאד ובאמת כאן במחוז לקחו את זה כמה צעדים קדימה כפי שציינתי, אני שמחה שהשר מחליט למסד את זה בכל הארץ.

רונית תירוש: אני רוצה לומר גם שאוניברסיטת אר שבע, למיטב ידיעתי -ונמצא פה פרופ' חן והוא יתקן אותי אם אני טועה, שהוא מתל אביב, אבל אני זוכרת שאוניברסיטת בן גוריון היתה הראשונה להציע חלופה למקצועות בחירה או שיעורי בחירה באוניברסיטה, ככל שהסטודנט מעורב קהילתית ותורם ומתנדב.

רונית תירוש: הם היו הראשונים להציע את זה כמדומני ואם לא אז יבורכו גם האחרים.

רונית תירוש: יותר מזה, היום כל האוניברסיטאות דוגלות בזה וזה נהדר כי זה מסר אדיר לחברה.

רונית תירוש: זאת אומרת, אל תסתגרו בד' אמותיכם, צאו החוצה ותתנו מן הידע שלכם ומהיכולות שלכם.

רונית תירוש: ואני רוצה לומר עוד יותר מזה, אני במקרה נחשפתי לתנאי קבלה לתואר שני במינהל עסקים ואני מעריכה שזה נמצא גם בפקולטות אחרות - אני מדברת על חו"ל ואני משוכנעת שבארץ גם הרבה תחומים אחרים העתיקו אבל גם שם, אם אתה לא מוכיח שנתת לקהילה אתה לא מתקבל, אתה יכול להיות גאון, אתה יכול להיות עם ציונים של מאה בכל מקצועות הבי.איי.

רונית תירוש: שלך אבל אם לא אתה לא מוכיח שיש לך עבודה קהילתית אתה לא נחשב, אתה לא מועמד אפילו.

רונית תירוש: אני חושבת שזה מסר אדיר ואם אנחנו מבכים על כך שאנחנו עם השנים נעשים פחות ופחות מחזיקים בערכים אני חושבת שהמהלך הזה תעודת הבגרות החברתית, משנה את התמונה.

רונית תירוש: אני רק רוצה לאחל שהיא לא תיתפס כחובה, ככפייה, כמו כל דבר שנתפס בבתי הספר שאתה צריך לעשות, אתה מקבל על זה ציון, אתה מקבל על זה תעודה, כי אז 'אני מוכרח' וזה יוצר אנטגוניזם כימי.

רונית תירוש: האנטגוניזם הפנימי - ימתן אותו עצם הקשר, כמו שציינו שתי הבנות כאן, שהן אמרו שברגע שהצצתי - נפגעתי.

רונית תירוש: ראיתי - נדלקתי.

רונית תירוש: נחשפתי - אני כבר הולכת מטעם עצמי ברצון ובחשק ובהתלהבות.

רונית תירוש: תבורכו על העשייה.

יעל ברנהולץ: שלום לכולם.

יעל ברנהולץ: אני ממונה על חברה ונוער ואני כאן כיו"ר ועדת היישום של הפיילוט הארצי של תעודת הבגרות החברתית.

יעל ברנהולץ: כבר תודה למחוז הדרום על החלוציות ובודאי שמלאכתנו בהיבט הארצי תהיה יותר קלה כאשר אנחנו יודעים שיש כאלה שכבר התנסו.

יעל ברנהולץ: אני רוצה להסביר מה היתה החלטת השר ומה המשמעויות שלה.

יעל ברנהולץ: קודם כל, השר החליט לתת מעמד ממלכתי לתעודת הבגרות החברתית.

יעל ברנהולץ: זאת אומרת ממעמד מחוזי למעמד חברתי, לפי ההערה של עמירה זה מאד חשוב.

יעל ברנהולץ: כמו כן, להפעיל פיילוט ארצי של התכנית.

יעל ברנהולץ: בשלב הראשון לתקצב הפעלה של כ 150 בתי ספר ברחבי הארץ בכל המגזרים.

יעל ברנהולץ: האחריות לביצוע תהיה מוטלת על מינהל חברה ונוער בשיתוף עם המזכירות הפדגוגית ויושבת כאן מרכזת המזכירות הפדגוגית שהיא שותפה לנו וזה יהיה הקשר בין הפורמאלי לבלתי פורמאלי לכל הכיוונים.

יעל ברנהולץ: לגבי המשמעות המעשית של פיילוט ארצי, ויושב הראש כאן מבקש דברים ברורים:      א - במערכת החינוך, הגדרת קריטריונים ממלכתיים להערכת ביצועי התלמידים.

יעל ברנהולץ: ב - הגדרת קריטריונים ותנאי ביצוע בבתי הספר ברשויות המקומיות, אנחנו רוצים לראות שכאשר תלמיד בא מועמד לאוניברסיטה כזו או אחרת -ואחר כך אדבר על הרמה האחרת, יהיה ברור שאם הוא בא מעפולה או מבאר שבע זו אותה משמעות, זה חייב להיות אוניברסאלי.

יעל ברנהולץ: ג - הנהגת מערך דיווח ממוחשב על ביצועי התלמידים והערכתם על ידי יחידת התיקשוב של המשרד באמצעות המנב"ס.

יעל ברנהולץ: אחרי שנה, שנתיים ושלש מורים מתחלפים וצריך שיהיה ברור, שיהיה רצף ברור בכל הארץ.

יעל ברנהולץ: ד - קביעה מחודשת של תו תקן של מקומות השמה.

יעל ברנהולץ: דיבר כאן נציג עירית באר שבע, כבר היום כשאנחנו מדברים על פיילוט באר שבעי או מחוזי, אחת הנקודות הבעייתיות היא למצוא מספיק מקומות השמה משמעותיים שעומדים בתקן.

יעל ברנהולץ: אני רוצה להגיד לכם, יושב כאן יצחק קדמן והוא בוודאי יסכים אתי, ילד הולך ללוות קשיש, גם הוא יכול להיפגע.

יעל ברנהולץ: צריך להיות ברור שמישהו מלווה אותו ויש אחריות ויש בטוח וכל הדברים האלה.

יעל ברנהולץ: ה - הגדרות לדרישות התפקיד של התלמידים המתנדבים.

יעל ברנהולץ: שזה יהיה ברור שמה שהילד הזה עשה עומד במבחן של עשייה משמעותית.

יעל ברנהולץ: ו - קביעת עקרונות הנחיה לתלמידים בעבודת המסע.

יעל ברנהולץ: אנחנו רוצים לראות כיוון גדול, איך התלמידים מביאים רפלקטיבית את מה שקרה להם.

יעל ברנהולץ: זה יכול להיות, זה יכול להיות בכתב זה יכול להיות סרט או מישהו יכול לכתוב הצגה מבחינתי העיקר שיהיה ברור מה קרה לו, מה הוא השפיע ואיך הוא עבד.

יעל ברנהולץ: הדבר הבא יהיה חדש לחלוטין, הפעלת מחקר הערכה מעצבת באמצעות דרמה לשם הפקת לקחים ושיפור מתמיד במהלך הפיילוט.

יעל ברנהולץ: אנחנו יודעים -מתלמידים שאנחנו פוגשים- מה קורה להם אבל אם אנחנו מדברים ברמה כללית אז רוצים לדעת קצת יותר.

יעל ברנהולץ: נרצה לדעת על אפיון של דרכי הארגון של בעלי התפקידים במקומות ההתנדבות, סוגי ההתנדבות, במה עוסקים, מה יותר פופולארי, מה פחות, מה יותר קשה, מה פחות קשה, דרכי הפעלה פדגוגית - איך מכשירים את התלמידים?

יעל ברנהולץ: ההדרכה והחניכה - איך הן עובדות?

יעל ברנהולץ: האם העיבוד וההתייחסות הערכית הן משמעותיות או שהן נותנות לילדים ללכת ולא בודקים איתם מה קורה.

יעל ברנהולץ: הערכת התרומה, לא פחות חשוב, מה התרומה לתלמידים המתנדבים, מה התרומה לקהילה הנתרמת.

יעל ברנהולץ: מה זה נותן למערכת וגם מהי התהודה הציבורית בקרב ההורים, בקרב הישוב שבו תלמידים פועלים.

יעל ברנהולץ: מי יודעים שתלמידים פועלים האם שרק בית הספר יודע וזה מאד מאד חשוב כדי ליצור את התמיכה הציבורית הגדולה.

יעל ברנהולץ: זה במערכת החינוך.

יעל ברנהולץ: בזירה הציבורית, ודאי מה שנאמר פה, ניהול שיח עם מוסדות ההשכלה הגבוהה, צה"ל ועבודות השירות הלאומי לגבי מתן משקל לתעודת הבגרות החברתית במעמד מיון המועמדים לקבלה למסגרות.

יעל ברנהולץ: בנימה אישית, אני עובדת במערכת החינוך הרבה שנים, צמחתי בתחום החינוך החברתי ואני עוסקת גם בדברים נוספים.

יעל ברנהולץ: הדבר הזה הוא הדבר הנכון ביותר שהמערכת יכולה לעשות, היא מחברת ביחד את הכל.

יעל ברנהולץ: תמיד עמדנו בבקשה ותחנון, אל תעריכו רק את המתימטיקה, אלא גם את העשייה, הלמידה מתרחשת גם במקום הזה.

יעל ברנהולץ: יש למידה של תכני הידע ויש למידה חברתית.

יעל ברנהולץ: יש ילדים שזה קורה להם ממילא ויש ילדים שאנחנו צריכים לפתוח בפניהם את ההזדמנות לעשות את זה.

יעל ברנהולץ: אנחנו רוצים שהילדים ילמדו משהו מזה.

יעל ברנהולץ: יפיקו ויהיו אתנו בחברה כמו שאמרה החֲברה כאן, ואני אומרת לך "שאפו", הלואי כולם חושבים כמוך, הלואי כולם מפיקים כמוך.

יעל ברנהולץ: נצטרך הרבה מאד עזרה, גם ציבורית וגם יומיומית תאמינו לי זה יהיה מאד קשה כשאתה עובר מפיילוט קאמרי לכל המערכת אני אזדקק להרבה מאד סיוע גם מאלי וגם מעמירה, לקבל כל הזמן את האומץ לא לוותר, להיות עקבי ולהגיע ביחד הלאה.

יעל ברנהולץ: כדי שלא יקרה לנו מצב שבשנה הבאה צריכים לראות אם יש תקציב.

יעל ברנהולץ: זה חייב להיות בבסיס התקציב, ברגע שפותחים לתלמיד אפשרות להיכנס ולעשות מסלול של שלשת השנים, שלא יקרה מצב שפתאום יגידו הופס, סליחה, נגמר התקציב, זה גם ענין מעשי ואני מקוה שגם ועדת החינוך של הכנסת תתמוך בנו לאורך הדרך.

אלכס מילר: איך אנחנו הופכים התנדבות להיבט תקציבי?

אלכס מילר: איך המנגנון של התנדבות הפך להיות למשהו שהוא בתוך תקציב?

יעל ברנהולץ: צריך לתקצב הדרכה, צריך לתקצב ליווי.

אלכס מילר: האם כרגע זה מתוקצב?

יעל ברנהולץ: כן, כרגע תוקצב למאה וחמישים בתי ספר אבל זה לא עובד בחינם, המורים לא עובדים בחינם, רכז התנדבות עירונית לא עובד בחינם, מחנך כיתה לא עובד בחינם, ביטוח עולה כסף, כל מיני דברים.

יעל ברנהולץ: תראה, לא כל דבר הוא תוספת אבל בודאי שאם המחוז תיקצב -והוא תיקצב מאיזה שהוא מקום, הרשויות המקומיות צריכות להקצות משהו.

יעל ברנהולץ: אני לא חושב שהדבר נעשה ללא תקציב.

אלכס מילר: לא אכנס עכשיו לזה, אנחנו פה בישיבה חגיגית ולא אפתח פה את תקציב 2011-2012 כדי לחפש תקנה לתיקצוב של פיילוט הרחבה שהרי אנחנו לא נמצא את זה שם אבל בואו לא ניכנס לזה.

אלכס מילר: ברגע הפנוי שנוצר כאן אני רוצה להצטרף לדברים של חברת הכנסת רונית תירוש בהערה: בינתיים, כולנו כאן, רובנו, מכירים את המערך ההתנדבותי, את המערך של פעילות חברתית.

אלכס מילר: רונית תירוש כמנהלת בית ספר וסמנכלי"ת המשרד ואני בא מכיוון הסטודנטים, יו"ר אגודת הסטודנטים וסגן ארגון הסטודנטים הארצי.

אלכס מילר: והדבר היחיד שחששתי ממנו בזמן שהפעלנו את מערכות ההתנדבות היה כאשר היו באים אלי סטודנטים, לפחות במישור שלי, והיו שואלים: מה יוצא לי מזה?

אלכס מילר: אז אני מציע להיות מאד מאד עדינים עם המושג ולא למכור את המערך של בניית ערכים של צעירים בישראל על פי המנגנון של תמורה בחזרה.

אלכס מילר: אנחנו יודעים לתת תמריץ, אנחנו יודעים לחזק את כל אלה שבאים ועושים את זה אבל, ברגע שזה הופך להיות דבר שמקבלים עליו תמורה זה פשוט הופך למנגנון ששייך ל"דברים שצריך לעשות".

אלכס מילר: וזה כבר לא בא מהלב אלא כמשהו שצריכים.

אהוד פלג: שלום לכולם.

אהוד פלג: אני מדבר פה היום, כמנכ"ל המועצה לצרכנות אבל אני שנים רבות עוסק -ביחד עם חלק מהנפשות הפועלות פה מטעם משרד החינוך, בתחום הזה של החינוך האזרחי והחינוך הערכי.

אהוד פלג: בשנות ה- 80 הכנסתי לארץ את הנושא של אזרחות פעילה שזה גם ראשי התיבות של השם שלי, ואני שמח לראות את ההתפתחות של הנושא במהלך השנים.

אהוד פלג: אני רוצה להצטרף לדברים האחרונים שנאמרו פה, וקודם כל לברך על המיזם החשוב הזה של תעודת הבגרות החברתית משום שכולנו צרכנים של מערכת החינוך וכשאני אומר 'כולנו' זה לא רק אנחנו כפרטים אלא גם החברה כולה וגם המדינה בסופו של דבר.

אהוד פלג: משום שזה אינטרס שלי, לא רק שאני אקבל דעת ושאני אקבל הכנה או הכשרה לקראת השתלבות כאזרח בחיים המודרניים גם במדינה יהודית דמוקרטית אלא זה האינטרס שלי שאתה והוא והיא יקבלו את אותה ההכשרה גם כן, כי אחרת אני עלול להיפגע מהם ברחוב, בכביש, בהתנהגות של תאגידים עסקיים מול צרכנים, בהתנהגות של שלטון מול אזרחים, ולהיפך ולכן, מה שנהוג לכנות ה"מוטבים" של התהליך החשוב הזה הם רבים וכוללים פה את כולנו כפרטים וכקולקטיב.

אהוד פלג: לתפקיד המסורתי של בית הספר בתחומי הדעת, לפי מערכת החינוך, נקבע רף מסוים של הישגים שלקראתו בתי הספר צריכים לחתור והתלמידים צריכים לעמוד בו, וקראו לו בשם תעודת הבגרות ואילו לפן הערכי לא נקבע שום רף.

אהוד פלג: בהמשך, המערכת יודעת למדוד את עצמה -וכידוע המדידה היא לא דבר מגונה, היא לא דבר פסול, משום שיאמרו אנשי ההערכה -ושמעתי את זה מפיהם, ש"מה שאתה לא מודד אתה גם לא יכול לנהל ואתה ודאי לא יכול לשפר" אז לכן, ככל שאנחנו מדברים על המסר של מערכת החינוך, על תפקידה השלם, יוצא שהיא צריכה לשדר לכל הקהל, הן כלפי האזרחים והן כלפי השלטון במובנים ובפועל היוצא של מעמד שצריך להיות מושקע ומשאבים שצריך לגייס כי שום דבר כפי שאמרה פה יעל לא נעשה מאליו.

אהוד פלג: הדבר הזה הוא חשוב ממדרגה ראשונה ויש למדוד ולבדוק איזה מסר המערכת הזו משדרת?

אהוד פלג: האם ההתיחסות לחינוך הערכי, האם ההתיחסות לחינוך האזרחי היא כאל בן חורג במערכת?

אהוד פלג: האם הוא איזה בונוס שמי שרוצה יעשה ומי שלא רוצה לא יעשה?

אהוד פלג: אבל המערכת לא עוסקת בזה, היא עוסקת בדברים שלכאורה הם החשובים וזה הריצה לבגרות והכניסה לאוניברסיטה אז כאן אני חושב שהמערכת, במהלך הזה של תעודת הבגרות החברתית, עושה צעד תיקון מאד מאד חשוב אם נתייחס לעבר ולהתיחסות של המערכת אליו.

אהוד פלג: אני לא צריך ללכת רחוק, הרי אתם ודאי מכירים -בין אם כתלמידים ובין אם כהורים- את הויכוח שהרבה פעמים נשמע בהרבה מאד בתים בין הורים לילדים שהם מדריכים ב"צופים", שהם פעילים בתנועות נוער, שהם מתנדבים בכל מיני פעילויות חשובות של תרומה לקהילה: "קודם כל תעשה שיעורים, קודם כל תצליח בלימודים ואחרי זה כל היתר" והמהדרין יאמרו "תעסוק בשטויות שלך" ויש כאלה שנזהרים ולא גולשים עד כדי כך אז רבותי, אלה לא ה"שטויות" אלא שזה מה שמגדיר אותנו כחברה וזה מגדיר אותנו הרבה יותר מאשר ההישגים הלימודיים.

אהוד פלג: אם נסתכל מהם הדברים שמעסיקים את התקשורת -אם נקח את התקשורת כאיזושהי בבואה של המציאות במדינת ישראל- זה לא ההישגים המדעיים שאני לרגע לא מזלזל בהם אדרבה, אני שמח בשמחתה של המדינה כמי שמוציאה מקבלי פרסי נובל וכמי שמצעידה את המדע העולמי להישגים שלו אבל רבותי, לצערי, אנחנו עוסקים ביומיום בכשלים הערכיים, באטימות וב"ראש הקטן".

אהוד פלג: כמה נכתב בזמן האחרון, כל ההתייקרויות שהיו, למה אנשים לא יוצאים לרחובות?

אהוד פלג: למה במצרים ובתוניס יכולים ובישראל לא יוצאים לרחובות?

אהוד פלג: ולמה השיירה הזאת שעולה לירושלים להפגין מול משרד האוצר על מחירי הדלק המאמירים, מונה חמישים כלי רכב בלבד?

אהוד פלג: הדברים האלה נובטים בחינוך שבית הספר נותן ובדרך שהוא מתווה וזה חשוב לא פחות אם לא יותר, כדי שאנחנו פה נרגיש שאנחנו בונים פה לא רק חברה עם הישגים מדעיים אלא גם חברה עם הישגים אנושיים, חברה שטוב בה לפרט, חברה שטוב בה ליחסים הבינאישיים שבתוכם אנחנו פועלים.

אהוד פלג: המועצה לצרכנות מפעילה מזה כמה שנים צוותי צרכנות פעילה בקרב תלמידים בבתי הספר וסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה שעמלים בתרומה לקהילה כדי לבצע פעולות הסברה, כדי לבצע פעולות של תחקירים צרכניים, כדי לבצע פעולות של מחאה בהתערבות והשפעה אזרחית, על מנת שהיחס לצרכנים מצד התאגידים העסקיים ומצד נותני השירותים הציבוריים יהיה היחס הראוי, כחברה שרוצה לחיות פה לאור חזון הנביאים ולאור עקרון ההגינות שיאפיין אותה.

אהוד פלג: אנחנו משתפים בענין הזה פעולה עם מינהל חברה ונוער במשרד החינוך ולאחרונה פיתחנו ביחס קונספט של ועדת צרכנות פעילה ליד מועצת תלמידים, החל ממועצת התלמידים הארצית דרך המחוזיות הרשותיות וכך הלאה, על מנת שהדבר הזה ייעשה בראש חוצות.

אהוד פלג: הדבר הזה ייעשה כנטיעה לטווח הארוך גם של צרכנים פעילים אבל לא פחות מזה של בעלי עסקים ואנשי עסקים הוגנים ומתחשבים שמבינים שהרווחים הכספיים הם לא חזות הכל, אלא היחס הדרך שבה הם מושגים - זה הדבר החשוב וזה הדבר שמאפיין אותנו כחברה.

אהוד פלג: אני חושב שהמסר שמועבר היום על ידי תעודת הבגרות החברתית הוא חשוב ממדרגה ראשונה, אני מברך את משרד החינוך על כך ואנחנו נשתף אתו פעולה גם בעתיד כדי לצקת בענין הזה תוכן.

אהוד פלג: תודה רבה.

אתי אלוני: צהרים טובים, אני מצטרפת לברכות.

אתי אלוני: אני רוצה לומר ולייצג את מי שלא נמצא כאן אבל נמצא בעודו מאחורי.

אתי אלוני: אני חושבת שזה מופת חברתי להגיע להישג הזה, אני רוצה לומר שראשי הרשויות לא אחת פנו אלי דוקא לאחרונה -ואני רק חמישה חודשים בתפקיד, על זה שהם הולכים יותר ויותר ומאבדים את הקשר והשייכות של בני הנוער והצעירים למקום והנה, אני חושבת שאני יוצאת מפה עם איזושהי פורמולה, כלומר אני באה ואומרת וראשי הרשויות יודעים את זה ובמבקשים את זה ואני מדבררת על ראשי הרשויות המובילים, לא רק על מי שהוא קטן ובמועצה אזורית.

אתי אלוני: אני חושבת שתעודת הבגרות החברתית או הפטנט הזה, אם הוא ילך ויאומץ, יותר מזה שהוא יתרום לתלמידים ויותר מזה שהוא יתרום ליישוב - הוא ייצר משמעות, קשר ושייכות למקום הזה שממנו בסוף הולכים או בורחים או זולגים מירוחם ומשדרות וממקומות אחרים ושלא לדבר על מעבר לנתב"ג.

אתי אלוני: אני חושבת שאם אנחנו נאמץ את הדבר הזה קודם כל אני -מבלי לשאול את ראשי הרשויות אבל אני גם יודעת, אני רוצה כן לברך על זה בשמם  ולומר שאין לי ספק שיהיה שיתוף פעולה יוצא מן הכלל ואני רוצה להציע לוועדה, שמישהו מראשי הרשויות המובילים ישב בוועדה, יפשיל שרוולים ויתרום את תרומתו לענין הזה, לחשיבה ויביא את כל המשמעויות, זה נושא אחד.

אתי אלוני: הדבר השני אני רוצה לומר הוא שלא די בזה שנאמר שבכיתות י', י"א, י"ב התלמיד ימלא ששים שעות ופה הוא יצבע קיר אצל קשישים וכו'.

אתי אלוני: הכל חשוב אבל אני כן רוצה לקשור את זה שוב לרשויות, לחבור ולייצר תהליך רשותי פנימי מסודר.

אתי אלוני: כלומר, שלא פה זורקים איזה בית ופה עוברים איזו שכונה, אותו ילד שמכיתה י' עולה לי"א ועולה לי"ב, לייצר לו תהליך ואת התהליך הזה ניצור בחשיבה בשולחן רשותי ושיהיה פיזור נכון על הרשות, כי לרשות יש צרכים, היא רואה מלמעלה את הכל.

אתי אלוני: אני חושבת שאם אנחנו נרצה תהליך מובנה פנים ראשותי הוא יהיה גם תהליך מובנה משמעותית לנער ואז גם יהיה קל לאמוד את זה, להעריך את זה ולומר: אותו נער שעבד באותו בית קשישים ועבד שם בזה ואחרי זה הוא עבר לזה והוא התפתח, הוא יתפתח שם, גם במשמעות שהוא יצר לעצמו וגם במשמעות שהוא נתן לנתרמים ואני חושבת שאם בזה נעשה, אז התעודה הזאת תקבל משמעות מובנית.

אתי אלוני: זה יוצר, זה דורש הנחיה, זה דורש תכנון, זה דורש בניה, זה גם מלמד את בני הנוער, זה מקנה כישורים לעתיד, לתכנן, להעריך את מה שאני עושה, לנהל נכון את הזמן שלי ואיך אני באמת תורם באופן משמעותי לדבר הזה.

אתי אלוני: הדבר האחרון שאני רוצה לומר, שבו גם פתחתי זה המושג מופת חברתי.

אתי אלוני: אני חושבת שאנחנו צריכים לטפח את המושג הזה עירונית, ראשותית ולהגיד אין לנו רק מופת של ספורט ורק תרבות אלא יש לנו מופת חברתי ותעודה כזאת שתדע לייצר מתוך זה ולהצמיח ולהגיד: חבר'ה יש לנו פה מופת חברתי, אני חושבת שזה הישג.

אתי אלוני: תודה.

אתי אלוני: ובהצלחה.

יוסי ברילנט: גם אני רוצה להצטרף לברכות.

יוסי ברילנט: אני מגיע מן המיגזר של החינוך הבלתי פורמאלי, מגיע מכאלה שנשרו מבית הספר כלומר, מחבורות הרחוב.

יוסי ברילנט: חושב שיש כאן חשיבות ושזו הזדמנות לחבר דווקא את החינוך הבלתי פורמאלי כלומר, את החבר'ה שנשרו מבית הספר ועושים את התכנית של "הילה" או כל תכנית אחרת על מנת להשלים השכלה, דווקא דרך החיבור החברתי.

יוסי ברילנט: וההצעה היא פשוטה: ואין בה צורך בתקציבים, יש רק צורך בהכרה של משרד החינוך בתכנית כחלק מתעודה של השלמת השכלה, שיוכר חלק החיבור החברתי הזה כחלק מאותה תכנית.

יוסי ברילנט: אני מציע למשרד החינוך לקחת את זה בהחלט בתוך אותה תכנית לגבי קידום נוער שנשר.

יוסי ברילנט: וכך תחת עצם הכותרת של בגרות חברתית אנחנו נקבל את הבגרות החברתית שלנו.

אלכס מילר: רבותיי, אחרון הדוברים הוא שר החינוך לשעבר, אהרון ידלין.

אהרון ידלין: מורי ורבותי, יש לי שתי נקודות מוצא בהתייחס לנושא שאנחנו דנים בו.

אהרון ידלין: נקודת המוצא הראשונה שאני מאד מאמין בה זה שאין ניגוד בין הוראה לבין חינוך, בין הקניית ידע מדעי, פילוסופי הומינסטי ברמה הגבוהה ביותר לבין התנסות שיש בה משום הפנמת ערכים.

אהרון ידלין: ההוראה מחנכת, הוראת התנ"ך, הספרות, ההיסטוריה והאזרחות מקנה ערכים, לא רק ידע אקדמי מופשט.

אהרון ידלין: וההתנסות החינוכית בתרומה לחברה, בפעילות בתוך החברה, מלמדת לא פחות מאשר בית הספר שתחום בגדר.

אהרון ידלין: ההנחה השניה היא שהזמן הוא גמיש.

אהרון ידלין: הזמן העומד לרשות הילד הוא גמיש ואם אתם רוצים הוא אינסופי.

אהרון ידלין: ויש שני טיפוסי תלמידים, תמיד נתקלתי בזה, תלמיד אחד שעושה שלש שעות ביום שיעורי בית, פעיל בתנועת הנוער, הולך גם לקולנוע ומספיק הכל ויש תלמיד שלא מכין שיעורים, לא פעיל בתנועת נוער וחי בתחושה שאין לו זמן.

אהרון ידלין: אז לכן הדברים הם לא בסתירה ואני חושב שמערכת החינוך כיום צודקת ואני שר החינוך מספר שבע, גדעון סער זה מספר 17 אבל 17 זה טוב בגימטריה ויש סיכוי שהוא יהיה שר חינוך טוב, והוא צודק כשהוא עושה שני מאמצים, העלאת ההישגים הלימודיים גם בהשוואות בינלאומיות וגם דגש על חינוך לערכים.

אהרון ידלין: מה שאני התלבטתי לגביו, הוא השימוש במותג תעודת בגרות.

אהרון ידלין: אני לא אהבתי את המושג של תעודת בגרות, לא שהתנגדתי לזה, אין מנוס, זה היה הסכם עם האוניברסיטאות, שמי שרוצה להיכנס לאוניברסיטה צריך לעמוד ברמת הישגים וזה מה שאנחנו קוראים תעודת בגרות, אבל אני קראתי לזה תמיד תעודה טרום אקדמית כי היא נבנתה על יסוד הסכמה עם האוניברסיטה.

אהרון ידלין: כשר חינוך, רציתי להכניס שינויים והאוניברסיטאות לא הסכימו אז לא היתה לי ברירה, כי אחרת הם יעשו בחינות כניסה, אחרת הדור הצעיר שהולך לצבא אחרי שלש שנים או קבע יצטרך להתחיל לעמוד בבחינות כניסה, אז עדיף שתעודות הכניסה לאוניברסיטה תהיה בסיום י"ב.

אהרון ידלין: מה שפה מוצע היום, אני חושב שזו תעודת הבגרות האמיתית, כלומר, הפעילות החברתית הזאת היא באמת מעידה על בגרות, התעודה האחרת היא תעודה טרום אקדמית.

אהרון ידלין: הערות פרקטיות קצרות, אני לא חושב שחסרות משימות.

אהרון ידלין: אמרת שיש בעיה של השמה, אני לא יודע אם כוללים את הפעילות בתנועת הנוער, הדרכה בתנועת הנוער או ריכוז פעילות אמנותית.

אהרון ידלין: אני גם בעד חונכות של ילדים.

אהרון ידלין: אין דבר יותר חשוב לילד מאשר עזרה של תלמיד מבוגר.

אהרון ידלין: פעם המצאתי את מה שקראו פר"ח, פרוייקט חונכות, אז אפשר להכניס לפרוייקט הזה גם תלמידים בכתות י', י"א, י"ב.

אהרון ידלין: אנחנו היום, בצדק, שמים לב לאיכות הסביבה, לאסתטיקה, למאבק בלכלוך, אני פעם אמרתי שהמילה אנושי היא ראשי תיבות של אדיבות, נקיון, ושקט.

אהרון ידלין: אז הנקיון הוא ענין מאד רציני ונדמה לי שאין סוף לפרויקטים של איכות הסביבה.

אהרון ידלין: צריך גם קצת כסף, אין כיסופים בלי כספים.

אלכס מילר: מבקש לסכם בקצרה.

אלכס מילר: ועדת החינוך מברכת את מחוז דרום על ההצלחה בפיילוט.

אלכס מילר: אתם הייתם האלה שפתחתם את הדלתות לראשונה בכל מה שקשור לנושא הזה בצורה אינטנסיבית מאד ועל כך אנחנו מברכים ומגיע לכל אחד שלקח חלק בפרוייקט הזה גם אם זה משרד החינוך גם אם זה שלטון מקומי וכל אותם השותפים לקידום הפיילוט, מגיעות לכם ברכות ועל כך אנחנו באמת מודים לכם מקרב הלב על הנושא הזה.

אלכס מילר: אנחנו מברכים גם על כך שיש רצון להרחיב את הנושא זה בכל הארץ, אין ספק שבשביל ההרחבה צריך כבר אסטרטגיה שהיא הרבה יותר רחבה, התחשבות בכל הפרמטרים, באותן ערים שהפרוייקט ייכנס יש רשויות שהן חזקות כמו באר שבע ויש רשויות שהן פחות חזקות וצריך להתחשב גם בזה.

אלכס מילר: אין ספק שבשביל להיכנס למקומות האלה, בשביל שרשות מקומית באמת תוכל לבוא ולתת מענה נצטרך לחשוב גם על ההיבט התקציבי, אני רק לא רוצה שאנחנו נגיע למצב שהפרויקט הזה יתקע בגלל שיש בעיה תקציבית אז צריך לחשוב על הנושא הזה בכל מה שקשור לנושא האקדמי.

אלכס מילר: אני כן חושב ואני מסכים עם חברת הכנסת תירוש ועם כל מי שלקח את היוזמה הזאת שיש להכניס את זה כתנאי קבלה או כהרחבה של תנאי הקבלה כי זה דבר מאד חשוב, כל מי שלומד ונכנס לעולם האקדמי, חוץ מההישגים שלו בלימודים הוא צריך להיות גם בן אדם ואין ספק שאם אנחנו רוצים חברה מתוקנת אז היא צריכה להיות חברה עם ערכים, ורופא טוב זה לא רק רופא שסיים בהצטיינות את לימודיו אלא זה רופא שיש לו ערכים, כי אם הרופא הוא ללא ערכים זה יכול להיות הפוך מן המטרה שהוא למד אליה.

אלכס מילר: כך גם בכל מקצוע ומקצוע.

אלכס מילר: אתה שואל לגבי הצבא.

אלכס מילר: הצבא זה הילדים שלנו, אנחנו היינו שם ואין ספק שגם בצבא הם יודעים לבוא ולשלב את זה ולתת לזה חיזוק וזה חשוב מאד.

אלכס מילר: אני מאמין שנעשה על זה דיון נוסף בוועדת החינוך ברגע שתתקבל החלטה סופית על הדרך שבה הפרוייקט הזה יתנהל, ואני מאמין שגם שר החינוך יגיע כדי להציג בפנינו את כל הענין הזה.

אלכס מילר: גם חשוב לי לציין את מועצת התלמידים והנוער על העבודה המדהימה שהם עושים ועל הפעילות שלהם מול התלמידים.

אלכס מילר: אנחנו הולכים כרגע לאיזשהו פרויקט גם עם מועצת התלמידים בכל מה שקשור לגלישה בטוחה באינטרנט, כאשר אנחנו קבענו שהנושא הזה צריך לבוא אך ורק מתלמידים.

אלכס מילר: אנחנו כמחוקקים לא יכולים לבוא ולהחליט איך צריך להתנהג באינטרנט וראינו את כל הבעיות אז גם על זה נקיים ישיבה.

אלכס מילר: בהצלחה לכולנו, תודה רבה, הישיבה נעולה.