הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 41, 2011-01-10 10:00

יעקב כץ: שלום לכולם, אני פותח את הישיבה.

יעקב כץ: אני רוצה לומר שמהנתונים הרבים שנאספו פה סביב השולחן הזה, שולחן הוועדה שלי סביב הנושא של הסיעוד אני הגעתי למסקנה אחת והמסקנה היא שמדינת ישראל מפקירה את זקניה, מפקירה את הנכים שלה, וההתייחסות אל הנכים והזקנים, היא רואה בהם נטל.

יעקב כץ: כולנו עתידים להיות, בעזרת השם, זקנים בני שמונים או בני תשעים אז אנחנו צריכים לפחות לחשוב על עצמנו.

יעקב כץ: המסקנה שאני הגעתי אליה ואני עדיין לא קיבלתי על זה הסבר שהסכומים שמשולמים לאנשים שהגיעו לגיל מבוגר והסכומים המשולמים לנכים במצבים שונים של נכות, בעיקר הנכים הזקוקים לסיעוד לא מאפשרים להם לחיות סביב השעון בצורה נורמאלית.

יעקב כץ: הסכומים שניתנים מחייבים להביא אנשים מחו"ל.

יעקב כץ: אני טוען שהסכומים המשולמים בעד טיפול הם 3000 שקל, או 4000 שקל או 4500 שקל לא מספיקים לזקן או לנכה.

יעקב כץ: הבעיה בנושא הזה שמדינת ישראל בסופו של יום לא מרוויחה מהסידור הזה והיא רק מפסידה.

יעקב כץ: הסכומים המשולמים לסיעודיים לא מאפשרים לשלם לעובדים ישראלים.

יעקב כץ: מה יקרה מחר אם מסיבה כזו או אחרת האופציה להביא עובדים זרים תיסגר?

יעקב כץ: הבעיה של העובדים הזרים מעסיקה ועדות, כולל מחלקת ההגירה, כולל המשטרה, היא מוציאה על זה הרבה כספים.

יעקב כץ: כל ההוצאות הנלוות מגיעות בסופו של יום לכספים שהיו יכולים להיות משולמים לסיעודיים.

יעקב כץ: השאלה היא אם מדינת ישראל מוכנה לשלם 800 מיליון שקל כדי לשנות את המצב.

יעקב כץ: רק לפני שנה שנתיים הסכומים שהיו מוכנים להעמיד היו 50 או 100 מיליון שקל.

יעקב כץ: כל פעם המדינה משנה את דעתה.

יעקב כץ: מה קורה עם המסתננים?

יעקב כץ: לא עסקו בזה.

יעקב כץ: לא דיברו על זה, בישיבות הראשונות דובר על כך שהוצאה של מיליארד וחצי שקל זו הוצאה גדולה מאוד.

יעקב כץ: אולי אפשר לבדוק אפשרויות אחרות כדי לא לבזבז את הכסף על הגדר.

קרן טרנר: אבל אתה אמרת שצריך לחשוב מה קורה, בגלל שזה גבול שלום, מה קורה אם אנשים עוברים את הגדר?

יעקב כץ: כן.

יעקב כץ: אבל לא היתה הסכמה של משרד האוצר לגבי זה.

יעקב כץ: אז הם היום מוציאים מיליארד וחצי שקלים ולדעתי יוצאים שם עוד מיליארדים.

יעקב כץ: אני קורא מהוועדה פה עוד לפני שהתחלנו את הדיון כי אני מניח שהתשובות שישנן במסגרת הרפורמה הן לא חידושים רעננים.

יעקב כץ: אני יודע ושומע עליהם.

יעקב כץ: אני דואג לנכים ולזקנים, זה קודם כל.

יעקב כץ: אני גם יכול להבין את אלה שדואגים לעובדים, גם כלפיהם אנחנו צריכים לגלות יחסי הגינות ואהבה.

יעקב כץ: אבל קודם כל צריך לדאוג לזקנים, כי כולנו בסוף, גם אם היינו אגואיסטיים גם אנחנו נגיע לזה.

יעקב כץ: לצערי הרב אני המשכתי את הדיון עם הגברת קרן טרנר ולא קיבלתי להערכתי, לא קיבלתי תשובה ראויה.

יעקב כץ: כי התשובה היתה כצל'ה זה יעלה מיליארדים, ומיליארדים אין למדינת ישראל להוציא.

יעקב כץ: בסוף מוציאים את המיליארדים בצורה אחורית ובצורה לא ראויה.

יעקב כץ: ולכן אני חושב שממשלת ישראל צריכה לבדוק בצורה אמיתית מה העלויות, לראות מה העלות, כמה עולה להחזיק זקן והוא זקוק לעזרה?

יעקב כץ: מה מדינת ישראל צריכה לספק לו כדי שהוא יוכל להמשיך עם החיים?

יעקב כץ: כמה העלות של הנכה?

יעקב כץ: יש לנו פה אנשים נכים, טורחים ובאים מדי פעם בפעם, זועקים את זעקתם של הנכים, מה היא העלות של אחזקת נכה שלא יכול לזוז ממיטתו, גם כאלה יש לנו רבים, חולים במחלות קשות שזקוקים לטיפול 24 שעות ביממה והם לא יכולים שפתאום האדם שעוזר להם מהפיליפינים נעלם להם.

יעקב כץ: אחר כך זה בא לבית משפט.

יעקב כץ: אז אנחנו נמצאים במצבים קטסטרופאליים בגלל שמדינת ישראל לא פועלת בצורה ראויה כלפי הזקנים שלה והנכים שלה.

יעקב כץ: היא היתה צריכה לבדוק מה העלות האמיתית ולא לפחד לטרוח להכניס את היד לכיס, לשלם להם, ולאפשר לישראלים לעבוד בשלושה מקומות ולפתור בעיה של עשרות ומאות אלפי אנשים בישראל שזקוקים לשירות הזה.

יעקב כץ: אני הייתי רוצה לפתוח עם חבר הכנסת ג'ומס.

יעקב כץ: בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב ראש, יש לפנינו בעיה קשה.

חיים אורון: הנושא הזה נידון בוועדה שלך.

חיים אורון: הגיעה אלי פניה של אזרח, קיבלתי מכתב והוא זקוק לטיפול.

חיים אורון: אושר לו לקבל עובד סיעודי וישנה החלטה שהוא לא יכול לקבל עובד סיעודי אלא הוא לן תחת גג קורתו.

חיים אורון: הוא לא יכול להלין אותו.

חיים אורון: הנושא הזה נידון פה בהרחבה.

חיים אורון: הממשלה קיבלה החלטה ורשום לי פה לוח זמנים.

חיים אורון: הממשלה מקבלת החלטה ב-12 למאי 2009, אם אני לא טועה זה למעלה משנה וחצי.

חיים אורון: השאלה שלי, ואני מדווח על הוועדה שהוקמה אבל אין קריטריונים ואז היא לא יכולה לעבוד.

חיים אורון: ואז אני בתשובה לשר הפנים כותב מכתב לפני שלושה שבועות על הפנייה הזאת.

חיים אורון: בדרך כלל תשובות ממשרד הפנים אנחנו סופרים משנה ומעלה.

חיים אורון: הפעם זה הלך מהר.

חיים אורון: לקח פחות מחודש.

חיים אורון: אני פניתי אליו ב-21 בנובמבר וב-12 בדצמבר כבר קיבלתי תשובה.

חיים אורון: היא נשלחה מאת בן עמי.

חיים אורון: והוא מסביר לי, מה שאני כמובן יודע מראש.

חיים אורון: על פי החלטת הממשלה מלפני שנה וחצי ונענה בשלילה באין קריטריונים שהובטחו פה לפני חצי שנה שהם יהיו.

חיים אורון: לפחות אז נוכל להתווכח אם הקריטריונים טובים או רעים, אפשר לדון.

חיים אורון: זה דיון כזה כללי, ובסוף מה יקרה?

חיים אורון: בעוד חצי שנה יגידו, רגע, יש קריטריונים, יש החלטה, אגב בתחום שיחסית לגביו יש פחות מחלוקת מתחומים אחרים.

חיים אורון: אף אחד לא אומר שאפשר לפתור את בעיית העובדים הזרים בתחום הסיעודי.

חיים אורון: יש 40 אלף רישיונות או 50 אלף רישיונות או 60 אלף רישיונות.

חיים אורון: זה לא הויכוח.

חיים אורון: גם העיקרון הבסיסי עלי מקובל, שהעובד צריך לגור עם הסיעודי, מקובל עליי.

חיים אורון: אבל סידר אותנו אלוהים לא במטר ושישים, אותי לפחות, אלא במטר שמונים ושש.

חיים אורון: שגם אני אשקול, שאם יש מצבים שהכלל הזה לא חל, למשל, אם אדם יש לו דירה במשען והוא קנה אותה, וכבר אין לו דירה, אבל הוא צריך עובד זר.

חיים אורון: אז איך פותרים את הדבר הזה?

חיים אורון: איך מסדרים אותו?

חיים אורון: נגיד העובד לא יכול לגור אלא חצי קילומטר מהמעון.

חיים אורון: הוא לא יכול, הוא חייב להתייצב בשש בבוקר ולהיות לעזר עד שתים עשרה וחצי בלילה.

חיים אורון: אני אתווכח איתכם.

חיים אורון: אבל מה יש עכשיו?

חיים אורון: אני מקבל עוד פעם תשובה כזאת, היות והכללים לא מומשו, העסקת עובד שלא לן היא עבירה על החוק.

חיים אורון: עכשיו אני עוד מעט רואה את השורה, אולי כבר יש, אולי יש כאן מישהו שיודע, כאלה שהם כבר בדרך לבית משפט בשביל להיות זה.

חיים אורון: עכשיו למה אני רוצה לדון בדיני עבודה?

חיים אורון: כי יש לי הרגשה שזה חשוב לגבי שאלת העובדים הזרים בישראל.

חיים אורון: אני רוצה תשובה על זה.

חיים אורון: שנה וחצי אחרי שהממשלה החליטה, 7 חודשים אחרי שהוועדה התכנסה ואמרו לנו פה, הייתי נוכח בישיבה הזאת, שאנחנו מגבשים את הקריטריונים.

חיים אורון: אגב אני לא יודע, אם מישהו פה יודע להגיד, אם אלה קריטריונים שצריכים אישור ועדה או שאלה קריטריונים שלא צריכים בכלל אישור כנסת.

קרן טרנר: הממשלה קבעה את הקריטריונים.

חיים אורון: הקריטריונים לא צריכים לעבור אישור כנסת.

חיים אורון: אבל לפחות שיהיו מפורסמים, נוכל לריב עליהם.

חיים אורון: אולי לא, אולי נחבק אותם.

חיים אורון: אני לא מצליח להבין.

חיים אורון: לא מדובר על להפיץ איזה משהו מסובך.

חיים אורון: מה צריך כל כך הרבה חודשים?

חיים אורון: וגם מה יוצא מכל הסיפור הזה?

חיים אורון: הפקיד אומר האוצר, והאזרח אומר פקידי האוצר, האזרח שפונה אליי אמר, אמרו לי שפקידי האוצר לא נותנים להלין את העובדים.

חיים אורון: אז אני מוכן לשים את כל הדברים בצד, אבל אני צריך לענות לאזרח שפונה אלי.

חיים אורון: אבל עזבו אותי ממה שהוא יודע או לא יודע, אני רוצה תשובה עכשיו איפה זה עומד, מתי יפורסמו קריטריונים?

חיים אורון: שעה ותאריך.

יעקב כץ: אני מודה לך חבר הכנסת אורון.

יעקב כץ: התשובה הגיעה ממשרד הפנים.

יעקב כץ: בואו נשמע את מר ברזאני.

יעקב כץ: דיברנו על הבעיה הזאת בישיבה.

קרן טרנר: הרי זה מצחיק.

קרן טרנר: בסיעוד אתה רוצה להפחית את מספר העובדים הזרים ובחקלאות ובבניין להגדיל.

יעקב כץ: אני חושב שכל דבר צריך להיות במידה.

יעקב כץ: אני לא אמרתי שצריך להפחית את העובדים.

יעקב כץ: אני רוצה לומר להיפך.

קרן טרנר: אתה כנראה לא יודע מה קורה.

יעקב כץ: אני לא אמרתי את זה.

יעקב כץ: אמרתי שצריך לאפשר להתחיל לקבל עובדים ישראלים סביב השעון.

קרן טרנר: אבל שיהיו ישראלים.

יעקב כץ: מתברר שכסף שהמדינה מוציאה מיועד להקים מכשול בדרום זה, זה כמעט מיליארד שקל, מעין כיבוי שריפות.

שושנה שטראוס: מדובר בהתאמת עובדים.

שושנה שטראוס: אם העובד עוזב את המעסיק אז זה מועבר ללשכה וזה מונע ממנה להביא עובדים חדשים.

שושנה שטראוס: אנחנו עומדים על זה שהעובד הזר יהיה נאמן לקשיש.

שושנה שטראוס: ההישג העיקרי הוא שהיום יש תקנה בקשר לזה.

שושנה שטראוס: היום, לא כמו בעבר היו שמים את העובד אצל הקשיש, היום יש זכויות אחרות לעובד.

יעקב כץ: זאת לא השאלה ששאלתי.

יעקב כץ: יש קריטריונים לגבי זה?

שושנה שטראוס: זה הנושא של הדיור.

שושנה שטראוס: יש קריטריונים לגבי הלנה.

שושנה שטראוס: אלה הקריטריונים בינתיים.

שושנה שטראוס: היום ברשות יש עובדת סוציאלית.

שושנה שטראוס: מתייעצים איתה, היא מסייעת להם.

שושנה שטראוס: זה יהיה טוב לאוכלוסיית הקשישים ויהיה טוב לעובדים הזרים.

שושנה שטראוס: עוד דבר, עוד הישג של השיטה הוא ממה ששמעתי הן מנציגי העובדים הזרים והן מנציגי הלשכות.

שושנה שטראוס: הלשכות מקבלות כסף בהבאת העובדים הזרים.

שושנה שטראוס: העובדים הרי משלמים הרבה כסף כדי להגיע לפה.

שושנה שטראוס: ללשכות יש אינטרס להביא כמה שיותר עובדים זרים.

שושנה שטראוס: אחר כך הם לא מגיעים לשדה התעופה, זאת היתה תופעה בתחום הזה וזה גרם בעיות למדינה וגם לקשישים.

שושנה שטראוס: האחריות של הלשכה היום היא לא רק להשמה ושההשמה לא תהיה לרגע, אלא שהיא תמשיך.

שושנה שטראוס: 97% מהעובדים מושמים.

שושנה שטראוס: אנחנו יודעים שהם רשומים בלשכות הפרטיות והם היו פה פחות מ-51 חודש.

שושנה שטראוס: אנחנו גם יודעים לפי השיטה שיש לנו כעת שמותר להביא 5000 עובדים זרים חדשים כל שנה.

שושנה שטראוס: יש אפשרות שהלשכות יביא, לפי הנהלים, יביאו עוד 2400 עובדים.

קריאה: זה לא נכון.

קריאה: זה לא נכון.

יעקב כץ: אני שאלתי שאלה.

יעקב כץ: האם יש לכם מושג כמה עובדים שהגיעו באופן חוקי עוזבים את המעסיקים שלהם ונעלמים?

שושנה שטראוס: אנחנו שאלנו את השאלה הזאת לגבי העובדים הזרים אבל להגיד בדיוק כמה זמן הם נשארים אני לא יכולה.

יעקב כץ: אני שואל כמה אחוזים?

יעקב כץ: 50%?

יעקב כץ: 70%?

יעקב כץ: 90%?

שושנה שטראוס: אני לא יודעת להגיד בדיוק.

שושנה שטראוס: אני יודעת שיש לנו 2000 עובדים רשומים.

שושנה שטראוס: הם רוצים לפרסם את כל העובדים האלו כדי שהם יוכלו להעביר ממעסיק אחד לשני ואנחנו הסכמנו אבל אנחנו מבקשים עכשיו מספרי טלפון ואנחנו נפרסם איזה עובדים נמצאים בלשכות הפרטיות.

יעקב כץ: עם כניסת הרפורמה אנחנו דיברנו על כך שהלשכות צריכות להיות אחראיות על מאגר מידע לגבי העובדים הפנויים.

שושנה שטראוס: אבל אני יכולה גם לצאת מהנקודה הזו, שוב שהמדינה לא יכולה להבטיח שלכל קשיש יהיה עובד זר.

שושנה שטראוס: אבל אם יש עובד שמתקשר בהסכמה הוא יוכל להישאר.

שושנה שטראוס: המטרה שלנו היא לסייע.

שושנה שטראוס: אנחנו מנסים להבחין בין המקרים הסיעודיים.

שושנה שטראוס: יש מקרים שהם יכולים להעסיק ישראלים כי הם באמת לא צריכים כל כך הרבה שעות ובין המקרים האחרים שיש להם צורך בטיפול של 24 שעות.

קרן טרנר: זה נדון בוועדה שיש בה חברים גם מביטוח לאומי, גם שר הרווחה והמועצה הלאומית לכלכלה, וזה בדיונים.

קרן טרנר: המועד לסיום עבודת הוועדה הוא ה-1 במרץ.

קרן טרנר: אני מבינה את הנושאים שאתם מעלים.

קרן טרנר: זה אולי לא מצב אידיאלי שאין עדיין את הקריטריונים החריגים.

קרן טרנר: הכיוון של הוועדה הוא גם מעט מאוד קריטריונים חריגים כי אנחנו חושבים שאם אדם, לקבל עובד זר זו פריווילגיה שצריכה להינתן במשורה.

קרן טרנר: רק אדם סיעודי שנשאר בביתו וצריך עובד זר לכל שעות היממה כי הוא תלוי בעובד זר אנחנו חושבים שהמדינה צריכה לתת לו עובד זר.

קרן טרנר: זאת אומרת זה לא משהו לכמה שעות ביום.

קרן טרנר: לכן אנחנו חושבים שזה המון פעמים לטובת הנסעד שהעובד הזר לן אצלו בבית.

קרן טרנר: אם העובד הזר לא לן אצלו בבית אז הוא גם עושה עבודות אחרות, הוא גם פחות מסור למטופל הסיעודי, וגם מה בדיוק המטופל הסיעודי אמור לעשות בשעות הלילה?

קרן טרנר: אז אם יש לו חלופה, אולי הוא לא צריך עובד זר, ואם אין לו חלופה והוא זקוק ותלוי בעובד הזר אז כן.

חיים אורון: בוא נתחיל מהפרט אל הכלל.

חיים אורון: מטופל סיעודי שצריך עובד זר במשך 18 שעות ביום.

חיים אורון: הוא כן בקריטריונים או לא בקריטריונים?

חיים אורון: הוא לא יכול לגור.

חיים אורון: כשהזקן עבר למשען הוא לא לקח דירה.

חיים אורון: הרי בסוף על מי אנחנו מדברים?

חיים אורון: על מי שגר במעון, בבית אבות בחדר וחצי או שניים.

חיים אורון: הוא לא בא אליו.

חיים אורון: הוא מסתדר.

חיים אורון: יש לו רק חדר, הוא מפעיל אותו, אתם לא יודעים עליו שום דבר, אף אחד לא שואל אותו.

חיים אורון: מי לא? אותו אדם שחסך כל חייו, הגיע למשען.

חיים אורון: היה מאה אחוז.

חיים אורון: חי שם 4 שנים.

חיים אורון: קרה מה שקרה, עבר לאגף הסיעודיים.

קרן טרנר: יש שמה עובדים ישראלים שעובדים.

קרן טרנר: אין לך חשש.

חיים אורון: אז אני בכל זאת מדבר על זה.

חיים אורון: יש פה איש משען.

חיים אורון: אתם עכשיו, אתם תופסים את זה מכל הכיוונים ואז אתם חוסמים.

חיים אורון: אתם תגידו ככה, אם הוא באגף סיעודי הוא לא יכול לקבל עובד זר.

חיים אורון: אם הוא פה הוא לא יכול לקבל עזרה.

חיים אורון: אז מה זה ועדת חריגים?

קרן טרנר: הייתי מצפה שהמקרה החריג שיעלה הוא מקרה בו יש נכה עם שני עובדים זרים בבית, והבית קטן שקשה להלין בו את שני העובדים הזרים, זה מקרה שהייתי מצפה שיגיע.

קרן טרנר: מקרה שני שהייתי מצפה שיגיע זה אדם סיעודי עם ילדים קטנים שבלילה, שכמה שעות בלילה, ובית קטן, אז בלילה בכמה שעות עדיין אפשר להסתדר.

קרן טרנר: אבל מקרה כמו שאתה מתאר לא הייתי מצפה שיגיע לועדת חריגים.

קרן טרנר: כי כאן דווקא עובדים ישראלים יכולים לעבוד.

קרן טרנר: ואתה תפגע פגיעה, דווקא במקומות כאלה עובדים עובדים ישראלים וזה ממש פגיעה בעובדים הישראלים.

חיים אורון: בית האבות שבו הוא נמצא, אם יש פה משפחה.

שמחה בניטה: במשען אנחנו משתדלים לתת מענים לא על ידי עובדים זרים.

יעקב כץ: טוב תודה רבה.

חיים אורון: נמצא פה נציג משען, הוא יגיד את זה פה.

חיים אורון: אבל אני אומר לכם, אנשים נמצאים במעונות של דיור מוגן מכל מיני סוגים.

חיים אורון: הם גרים שם.

חיים אורון: לא רק שזה לא הבית שלהם.

חיים אורון: הם מכרו את הבית שלהם.

חיים אורון: פה הוא גר.

חיים אורון: עכשיו היות והוא לא גר בבית פרטי ברחוב מסוים בתל אביב איפה שאני נולדת, אלא הוא גר בבית על יד, שהוא נקרא דיור מוגן, מבחינתו זה ביתו.

חיים אורון: עכשיו יכול להיות שהדיון הזה יגרום לכם שהקריטריונים יהיו טיפה יותר קשים.

חיים אורון: זה ביתו, אין לו בית אחר.

קרן טרנר: נכון, לפיכך הוא לא שונה מאדם שגר לא במשען.

קרן טרנר: אם הוא צריך עובד זר, אם הוא סיעודי, הוא סיעודי.

חיים אורון: אין לו איפה להלין אותו.

קרן טרנר: הוא צריך עובד זר 24 שעות ביממה?

חיים אורון: כן.

חיים אורון: ואין לו איפה להלין אותו.

קרן טרנר: אז איך הוא צריך עובד זר 24 שעות ביממה?

חיים אורון: הוא צריך אותו ברוב רובן של שעות היממה.

חיים אורון: אם המבחן הוא, הוא יכול לוותר, הם זוג, הם יכולים לוותר בשעות הלילה.

חיים אורון: עכשיו אני רוצה להבין.

קרן טרנר: אולי הם צריכים עובד ישראלי.

יעקב כץ: רגע, אני רוצה לשאול שאלה, למה השאלה היא רק על משען?

חיים אורון: לא, לא.

חיים אורון: גם לא משען.

יעקב כץ: כל אדם שמסיבה כזו או אחרת אין לו חדר נוסף להלין.

חיים אורון: אבל אני רוצה להגיע לשורה התחתונה.

חיים אורון: אני לא רוצה חריגים.

חיים אורון: תרשמו קריטריונים ואז נבוא לפה, או שנקרע אתכם או שנחבק אתכם.

חיים אורון: היום זה בתוך הוועדה.

חיים אורון: צריך להיות שאתם תבואו והשרים יחתמו שהם אומרים מי שגר בבית שאין בו חדר נוסף לא יקבל עובד זר.

חיים אורון: מאה אחוז.

חיים אורון: זה נתון לדיון ציבורי.

חיים אורון: מה שקורה עכשיו, אני מתווכח איתכם על קריטריונים שהם לא ברורים.

חיים אורון: לכן יש לכם זמן שנה וחצי לעשות את העבודה הזאת.

חיים אורון: תבואו, תשימו נייר, יש פה חברי כנסת, יש פה וועדה.

חיים אורון: הקריטריונים האלה הם מטורפים או הם יוצאים מן הכלל.

חיים אורון: היום זה מצב שאין קריטריונים.

קרן טרנר: זה דיון בוועדה שהוא דיון משותף, הן משרד האוצר ויותר קולות,

חיים אורון: לא.

חיים אורון: אני לא במקרה חוזר לשאלה הראשונה.

חיים אורון: יכול להיות שצריך דיון משותף.

חיים אורון: אתם הבאתם מקרים.

קרן טרנר: הם הביאו מקרים לוועדה הבין משרדית.

קרן טרנר: אני לא משווה עובד זר לעובד ישראלי.

קרן טרנר: אני חושבת שעובד זר זה משהו שצריך לתת רק למי שהוא סיעודי באמת.

קרן טרנר: נדרש לעובד זר פוגע בעובדים הישראלים.

קרן טרנר: שמונה שעות ביום לא אמורים לקבל עובד זר.

יעקב כץ: עד מתי הוועדה אמורה לסיים את עבודתה?

קרן טרנר: עד ה-1 למרץ.

יפעת סולל: אם אדם זקוק לסיוע, כל אדם הוא צריך להיות מסוגל לקבל טיפול על ידי עובד זר.

יעקב כץ: בישראל הכול אפשרי.

קרן טרנר: רגע, עם זמינות של 24 שעות?

יפעת סולל: עובדים ישראלים עובדים עד 22 שעות לשבוע בסך הכול.

יפעת סולל: האדם הסיעודי זקוק למספר שעות ביום.

יפעת סולל: אין לו אופציה.

יפעת סולל: או שהוא מעסיק עובד זר או שהוא עומד בפני בעיה.

יפעת סולל: יש זקנים שהם צריכים טיפול של יותר מ-22 שעות בשבוע.

יפעת סולל: אין להם אופציה.

יפעת סולל: או שהוא הולך לבית אבות.

יפעת סולל: אנחנו בעצם מדברים על כל מעמד הביניים ומטה.

יעקב כץ: יש מקרים כל כך קשים.

יעקב כץ: אין להם את האפשרות להלין את העובד.

יעקב כץ: הם זקוקים ליותר מ-22 שעות טיפול.

יעקב כץ: זה מה שקורה לצערנו הרב.

קרן טרנר: הועדה הבין משרדית מורכבת מנציגים של ביטוח לאומי, משרד הרווחה, משרד אזרחים ותיקים שגם מתיימרים לאוכלוסייה הקשישה של מדינת ישראל.

קרן טרנר: הם אולי לא "כן לזקן" אבל הם גם מתיימרים לראות את טובתו של הזקן הסיעודי.

קרן טרנר: הנושא נדון בוועדה וכן אנחנו חושבים שחובת הלנה היא לטובת המטופל הסיעודי כי היא מאפשרת זמינות גבוהה למטופל הסיעודי.

יעקב כץ: גם אם לרשות המטופל חדר אחד.

קרן טרנר: גם אם זה אומר להלין, אם יש דירת חדר למצוא פינה בסלון לעובד הזר.

קרן טרנר: אפשר לרדת לכיוון ציני.

קרן טרנר: העניין הוא שבסופו של דבר יש את החלופה של כן חובת הלנה וחלופה של לא חובת הלנה, והשאלה היא אם במצב עולם שבו אנחנו פוטרים מחובת ההלנה את מעמד הביניים ומטה, האם היא טובה?

קרן טרנר: האם זה מצב עולם שאנחנו רוצים לראות?

קרן טרנר: יש לזה תופעות מכוערות אחרות שהן לא לטובת הזקן הקשיש, וצריך לראות את הדברים בצורה רחבה, רחבה יותר.

יעקב כץ: אנחנו צריכים להגיע למצב במדינת ישראל שלא נהיה זקוקים לסיוע מפיליפינים שבאים לפה מסיבה זו או אחרת.

קרן טרנר: לא רק פיליפינים מגיעים.

קרן טרנר: יש עובדים סיעודיים משורה של מדינות.

יעקב כץ: מחרימים אותנו המדינות האלה.

יעקב כץ: כולם רוצים מדינה פלשתינאית והם אומרים עד שלא תקום מדינה פלשתינאית לא נותנים לכם.

קרן טרנר: הדבר היחיד, אני התייחסתי להצעה שלך ורק אמרתי שהיא נושא מגה מקרו כלכלי.

קרן טרנר: זו הוצאה נוספת של כמה מיליארדים שהמדינה צריכה להחליט שהיא רוצה.

קרן טרנר: קטונתי.

חיים אורון: יש פה איזה ניואנס.

חיים אורון: אני כרגע במצב אנחנו עכשיו לא הולך לפתור את כל בעיות המדינה.

חיים אורון: יש לי דעה שבחלק היא ישימה ובחלק היא לא ישימה.

חיים אורון: אנחנו צריכים לפתור מקרים ספציפיים שאין מחלוקת לגביהם, שאין מחלוקת שצריך להתייחס לגביהם, והשאלה היחידה זה למה אתם לא מניחים בפני הציבור מסכת קריטריונים ואז דנים עליהם.

קרן טרנר: קיבלתי את הצעתך.

קרן טרנר: אנחנו דנים.

חיים אורון: לא.

חיים אורון: הבעיה היא שזו כבר פעם שנייה קרן.

חיים אורון: עברו שבעה חודשים.

קרן טרנר: אבל הוועדה דנה בשורה של נושאים.

חיים אורון: גם לפני שבעה חודשים קיבלתם את הצעתי ובינתיים בכל זאת מדובר באנשים שמבחינתם כל יום שעובר ללא תשובה הוא נצח.

חיים אורון: את יודעת את זה טוב כמוני.

חיים אורון: אנחנו לא מדברים על להמציא את הפצצה האטומית.

קרן טרנר: זה לא שעד היום ממישהו נשלל ההיתר רק בגלל זה.

דורון רז: אני יושב ראש איגוד חברות הסיעוד.

דורון רז: הנושא של הדיון הוא נושא חשוב בפני עצמו אבל זה לא נושא הדיון.

דורון רז: עוד מעט ייגמר הדיון כשבעצם המטרה שלו היתה לדון האם יש הסכמה בעניין הרפורמה אבל אנחנו דנים בכלל בנושאים אחרים שבכלל לא רלוונטיים לזה.

יעקב כץ: אנחנו דנים שבנושאים שקשורים לעניין.

דורון רז: בסדר.

דורון רז: אבל מיצינו את זה.

דורון רז: מיצינו, עכשיו נחזור בחזרה לנושא.

יפעת סולל: בהגדרה של הלשכות היא הגדרה מאוד מצומצמת.

יפעת סולל: צריך להיות פיקוח יותר רב על הלשכות.

יעקב כץ: טוב, תודה.

יעקב כץ: מה אתה אומר להגנתך?

יריב שיראון: שמי יריב, אני מחברת כוח אדם אחיעוז.

יריב שיראון: העובדים הזרים צריכים תנאים מסוימים.

יריב שיראון: היה בג"ץ בנושא הנוהל עצמו, המדינה לדעתי בכל נושא המאגר- - -

קריאת ביניים: אין מאגר.

קריאת ביניים: אין מאגר.

יעקב כץ: היום נכים או זקנים שנתקלים בבעיות פונים ללשכות, כמה פונים בחודש האחרון?

יריב שיראון: סדר יום, הייתי מוכן שנציגת האוצר תצטרף למטופל ליום אחד מחיינו בכל לשכה שהיא.

יריב שיראון: היא מוזמנת, קפה ועוגיות עלינו כמו שאומרים.

יריב שיראון: היום, כל יום,

יעקב כץ: לעידוד הלשכות, אולי צריך לשבת חצי יום בלשכות לראות באיזה בעיות הם נתקלים בלשכות כדי שתגיעו למסקנות.

יריב שיראון: אני רק רוצה לתאר בקצרה סדר יום של בעל של לשכה או של מנכ"ל שפועל בתוך הלשכה.

יריב שיראון: בדרך כלל אנחנו מתחילים את היום שלנו בשעות הבוקר המוקדמות שאלה השעות שאנחנו מדברים עם הלקוחות ועם העובדים ועם משרד הפנים.

יריב שיראון: מהשעה 9 אנחנו מקבלים פניות של לקוחות.

יריב שיראון: לצערי בחצי שנה האחרונה הפכנו למשרד יזמות.

יריב שיראון: כל לקוח שפונה אלי מקבל את שיא הרצינות בקבלת הפניה בחקר מה הוא צריך.

יריב שיראון: לצערי, קצרה ידינו מלהושיע כי אנחנו צריכים להתחשב גם בדעת גברת אוצר וגם בגברת שטראוס, יעידו פה החבר'ה שזקוקים לשירות ובניגוד למה שאת אומרת, זה צורך הקיום וזה לא פריווילגיה.

קריאת ביניים: אין עובדים, אין עובדים.

יעקב כץ: וזה למרות, יריב שיראון סגרו לנו את השמיים.

יעקב כץ: סגרו את השמיים.

שושנה שטראוס: מספר העובדים הזרים בשנה בשלב זה משהו כמו 5000.

שושנה שטראוס: מה שקרה, חצי מהלשכות סיימו את כל ה-10% שלהם וחצי מהלשכות הן עדיין יכולות לקלוט עובדים.

יעקב כץ: מאיזו סיבה אתם לא משתמשים, הרי יש מאגר מידע.

קרן טרנר: לא.

קרן טרנר: חד וחלק, יש עובדים זרים, יש עוד מכסות ויש עובדים זרים בארץ.

שמחה בניטה: תביאי אותם.

יריב שיראון: הנחת העבודה שלהם שיש עשרת אלפים עובדים זרים פנויים.

קרן טרנר: לא נכון, לא נכון.

קרן טרנר: לא, זו הנחה שלך.

קרן טרנר: לא נכון.

יריב שיראון: נכון להיום, ערב הבג"ץ היו 91 איש במאגר, כאשר מתוך 91 איש, אתה נדהם, אבל זה המספר האמיתי.

יריב שיראון: עשרת אלפים עזבו ונשארו 91 איש נשארו.

שושנה שטראוס: המאגר תלוי בזה שכל העובדים הזרים יסדירו את המעמד שלהם ואז יהיה מאגר להרבה עובדים זרים.

יעקב כץ: אני מבין שזו טענה שרצה גם אצל הנכים וגם בלשכות שאמורות לטפל שאין מספיק עובדים זרים.

שמחה בניטה: לא.

שמחה בניטה: אין עובדים בכלל.

שמחה בניטה: כצל'ה אנשים לא מוכנים,

יעקב כץ: היא צריכה לתת לך את התשובה.

יעקב כץ: אם היא לא תיתן את התשובה אז זה לא יעזור אם תצעקו, זה לא יעזור.

שמחה בניטה: אבל היא מטעה.

שושנה שטראוס: אנשים צריכים להיות רשומים בלשכות וכך הם יכולים למצוא מעסיק.

יעקב כץ: תגידי מה שיש לך לומר.

שמחה בניטה: נורא צר לי שאני צריכה לחלוק עליך גברת שטראוס אבל אני מזה הרבה זמן מחפשת עובדת לחולת סרטן.

שמחה בניטה: התקשרתי לכל החברות.

שמחה בניטה: כל חברה נתנה לי את המידע שיש לה כי סיפרתי על המקרה הספציפי הזה.

שמחה בניטה: אני צריכה עכשיו 15 עובדים לאנשים שפונים אלי.

שמחה בניטה: אבל חולת הסרטן זה בשבילי כאילו הטופ.

שמחה בניטה: אין זמן.

שמחה בניטה: על זמן שאול היא חיה.

שמחה בניטה: ואני אומרת לך הייתי ביחידת הסמך.

שמחה בניטה: התקשרתי לכל הטלפונים שנתנו לי.

שמחה בניטה: כל העובדים שענו לי הם תפוסים, הם עובדים.

שמחה בניטה: התקשרתי לחברה בחיפה, לכולם, נתנו לי רשימות.

שמחה בניטה: התקשרתי, כל העובדים שהתקשרתי אליהם, כולם עובדים.

יעקב כץ: מה לגבי עובדים ישראלים?

שמחה בניטה: לא, אין, אין.

שמחה בניטה: ההורים שמה מתמוטטים, האחים, הם מוכנים לשלם כל מחיר, כבר לא מדברים על כסף.

יעקב כץ: אין עובדים ישראלים שמוכנים לעבוד בזה?

שמחה בניטה: אבל 24 שעות.

שמחה בניטה: האחים, האימא.

שמחה בניטה: אז אתה רואה שאנשים לא מסוגלים לעמוד בזה.

שמחה בניטה: אתה יודע מה זה לסעוד חולת סרטן סופנית?

קרן טרנר: בסדר, אז הרשות תסייע בהשגת עובד זר בארץ, כי יש.

שמחה בניטה: אז אני אומרת זה לא נכון.

שמחה בניטה: אני אגיד לך שאפשר להציל פה.

שמחה בניטה: אני אומרת אני חושבת שהדבר שיכול להציל פה ולמנף את העניין זה בכלל לפתוח את העניין הזה של 51 חודש.

שמחה בניטה: יש כאן הרבה מאוד עובדים, הרבה מאוד, הם נמצאים פה, כמות של עובדים שקיימים פה כי הם עובדים במקומות פרטיים וסגורים.

שמחה בניטה: מכיוון שנותנים להם רק 51 חודש, והם זקוקים להמשיך לעבוד להמשיך לפרנס את המשפחות.

שמחה בניטה: יש להם משפחות עם מצב כלכלי קשה והם לא מוכנים לוותר.

שמחה בניטה: הם מוכנים, אני אומרת לך מידיעה, כי לי יש עובדים זרים שדרכם אני מגיעה לכל מה שאתה רוצה.

שמחה בניטה: ואני אומרת לך שהם מוכנים לעזוב את הוילות שבהן הם עובדים ולעבור לעבוד בסיעוד אם יתנו להם ויזות.

שמחה בניטה: לדעתי, כך הבטיחו לנו בישיבה.

שמחה בניטה: הבטיחו לנו את זה בישיבה, כמו שאנחנו אומרים ועדה.

שמחה בניטה: אתם אומרים פה, אני רוצה רגע להסביר.

שמחה בניטה: אני יודעת מזה כי אני נמצאת, אני חיה את זה.

שמחה בניטה: אני רוצה להגיד לך היינו בישיבה אצל אמנון בן עמי והבטיחו שאם נביא עובדים זרים שנמצאים פה מעל ל-51 חודש תהיה ועדת חריגים שיתנו להם, כי הם יהיו מוכנים לטפל בנכים קשים, מונשמים, סיעודיים מורכבים, ואפילו שהבטיחו לנו את זה בוועדה הזאת עד היום אפילו נציג לוועדה.

שמחה בניטה: כלומר מדברים איתך בוועדות, בישיבות, מבטיחים עולם ומלואו, בתכל'ס שום דבר.

שמחה בניטה: אני אומרת לך כצל'ה אני מוכנה שתבוא איתי אם לא תראה במו עיניך אתה פשוט לא תאמין.

שמחה בניטה: הם לא עובדים, ואני אומרת לך חבורת סיעוד מוכנים לעשות ג'סטות שהם שומעים מקרים קשים כאלה כמו שאני מתארת להם.

יעקב כץ: צריך למצוא את הדרך ככל שיהיו השמיים פתוחים,

קרן טרנר: השמיים פתוחים, השמיים פתוחים.

שמחה בניטה: לא, אחרי השביתה אז לא נותנים ויזות.

שמחה בניטה: עכשיו תהיה שביתה.

קרן טרנר: עוד אין שביתה.

שמחה בניטה: אז הם לא נותנים ויזות.

שמחה בניטה: עובדים לא מגיעים

יעקב כץ: את אומרת שהשמיים פתוחים, נציג הלשכות אומר שהשמיים סגורים.

קרן טרנר: ולמי אתה מאמין?

יעקב כץ: אני מאמין בהשם.

קרן טרנר: ואחריו?

שמחה בניטה: אני אומרת לך כצל'ה בישראל, להביא עובד לארץ זה בין שבועיים לחודש מינימום אם לא יותר.

שמחה בניטה: ועכשיו יש שביתה.

שמחה בניטה: אז החולה ימות עד שיהיה לו עובד.

שמחה בניטה: חולי סרטן לא יכולים לחכות.

יעקב כץ: אני מקשיב לנציג הלשכות.

קרן טרנר: כן.

קרן טרנר: הוא בעל אינטרס וזה בסדר גמור.

עידית ליבוביץ: אוי באמת, תפסיקי עם זה קרן.

קרן טרנר: לא אמרתי דבר שהוא בעייתי.

עידית ליבוביץ: קרן את עושה דבר לא נכון.

יעקב כץ: פה בוועדה אנחנו לא מעליבים.

קרן טרנר: אני לא חושבת שהעלבתי.

יעקב כץ: לא, לא, לא, לא.

קרן טרנר: אנחנו מתייחסים לנושא מאוד ברצינות ואנחנו מתכנסים ועדה בין משרדית כמעט מדי שבוע.

קרן טרנר: דבר ראשון שאנחנו עושים זה בודקים האם יש חוסר.

קרן טרנר: מה שאנחנו שמים לפנינו כמטרת העל שלא יהיה מצב שבו יש אדם סיעודי בעל היתר שאין לו עובד זר.

קרן טרנר: בצורה הכי אחראית, היו לשכות שעברו את המכסה.

קרן טרנר: בכל זאת אנחנו מנסים שלא יהיו פה שחקנים בשוק שרק שואפים להגדיל ולהגדיל את כמות ההיתרים לעובדים הזרים ולהביא עובדים זרים שלא לצורך.

קרן טרנר: נקבע נוהל מסוים.

קרן טרנר: זו שנה ראשונה שאנחנו מיישמים אותו.

קרן טרנר: נקבע נוהלך מסוים שכל לשכה יכולה להביא עד 10%.

יעקב כץ: למרות שבסיעוד אין הגבלה.

קריאת ביניים: יש הגבלה.

קרן טרנר: לא, לא, לא.

קרן טרנר: הנוהל הוא מאוד מורכב והוא קובע מה קורה כשמגיעים למכסה.

קרן טרנר: אז אנחנו עוקבים אחרי העניין הזה.

קרן טרנר: אנחנו בוועדה משותפת עוקבים אחר היישום של העניין הזה.

קרן טרנר: ואנחנו באנו ובדקנו את הטענות של הלשכות.

קרן טרנר: הם אמרו, סיימנו.

קרן טרנר: אין עובדים זרים לסיעודיים, סיימנו את המכסה שלנו, בואו תפתחו את מגבלת ה-10%.

קרן טרנר: בדקנו, ראינו נתונים, ראינו איזה לשכות לא מביאות בכלל, איזה לשכות עוד לא עומדות ב-97% כי יש להם עובדים בארץ ואיזה לשכות מבריקות אבל עוד לא הגיעו למכסה.

קרן טרנר: זה נכון שלשכות מסוימות אולי כרגע צריכות לעשות מה שהנוהל מחייב אותן לעשות שזה לדאוג לעובדים שקיימים כאן.

קרן טרנר: בסופו של דבר התפקיד של הלשכה הוא לא רק להביא עובדים מחו"ל, הוא גם לטפל בהם.

יעקב כץ: אני חושב שאולי נעשה סיור בשבוע הבא.

יעקב כץ: אני רוצה שנעשה סיור בלשכות.

יעקב כץ: אני רוצה לדעת איך זה מתנהל.

יעקב כץ: אנחנו נופיע בלשכות.

יעקב כץ: נוציא מפה מיניבוס שיצטרפו אליו חברי כנסת.

יעקב כץ: אנחנו נעשה סיור יום שלם.

יעקב כץ: כן בבקשה.

עידית ליבוביץ: אני רוצה להתחיל במשהו שחשוב לי להגיד.

עידית ליבוביץ: אני מדברת בשמי ובשם אחרים.

עידית ליבוביץ: הדברים שלי מופנים למשרד האוצר.

עידית ליבוביץ: סבתא שלי חולת פרקינסון והיא סיעודית.

עידית ליבוביץ: סבא שלי נפטר מאלצהיימר והוא גם היה זקוק לטיפול סיעודי.

עידית ליבוביץ: אני לא מדברת עכשיו על קו לעובד.

עידית ליבוביץ: סבתא שלי לא יכולה להעסיק היום 3 עובדים ישראלים במשמרות כי אין לה כסף.

עידית ליבוביץ: לא כל מי שזקוק במדינת ישראל יש לו עשרות אלפי שקלים בשביל לשלם למטפל.

קרן טרנר: אני לא קצת לא כל כך מבינה את הדיון.

עידית ליבוביץ: אם משרד האוצר, אם משרד האוצר,

קרן טרנר: זה לא משרד האוצר, זו מדינת ישראל.

עידית ליבוביץ: אם משרד האוצר,

יעקב כץ: אנחנו מסכימים.

יעקב כץ: מסכימים.

קרן טרנר: זה לא משרד האוצר אבל.

עידית ליבוביץ: אם מטרת משרד האוצר זה לעודד תעסוקה ישראלית ואני לגמרי בעד זה.

עידית ליבוביץ: אני חושבת שזה נכון, להעלות את אחוזי המועסקים ואני יודעת שיש ישראלים שמעונינים,

יעקב כץ: כמה עובדים לא ישראלים יש?

קרן טרנר: עדיין רוב בשוק.

עידית ליבוביץ: שיאפשרו לקשישים לשלם.

עידית ליבוביץ: היום קשיש סיעודי, חס וחלילה, חולה אלצהיימר, צריך טיפול 24 שעות ביממה.

עידית ליבוביץ: אין לו אפשרות, אין לו את הלוקסוס הזה לשלם לשלושה עובדים ישראלים שיעבדו בשלוש משמרות.

קרן טרנר: את פשוט פונה לכתובת הלא נכונה.

קרן טרנר: עניין של 9 או 10 מיליארד שקלים זה לא עניין למשרד האוצר.

קרן טרנר: זה עניין לממשלת ישראל.

קרן טרנר: זה אירוע מקרו כלכלי שלא שייך למשרד האוצר.

יעקב כץ: שאלת שאלה, היא ענתה לך.

עידית ליבוביץ: כן שמעתי את התשובה.

עידית ליבוביץ: אני רוצה לשמוע איפה ההוצאות.

יעקב כץ: היא נציגה של המשרד, תני לה לענות.

קרן טרנר: ההיקפים, זה סדרי גודל של כל התקציב הפנוי שיש מדי שנה.

קרן טרנר: זה צריך להיות שינוי שיטה וסדרי עדיפויות של ממשלה ברמה מאוד מאוד גבוהה.

קרן טרנר: זה לא עניין של משרד האוצר.

קרן טרנר: זה עניין של ממשלת ישראל.

קרן טרנר: זה אירוע מקרו.

קרן טרנר: זה לא משרד האוצר, משרד האוצר.

קרן טרנר: אין איזו קופה קטנה של 10 מיליארד שקלים בשנה.

עידית ליבוביץ: אבל אי אפשר לדחוף לתעסוקת ישראלים ולהגיד שלא יעסיקו עובדים זרים אבל בלי לשחרר את הכסף שיממן את ההעסקה הזאת.

עידית ליבוביץ: אי אפשר ביד אחת לעשות כך וביד שנייה לעשות אחרת.

קרן טרנר: מאפשרים להעסיק עובדים זרים.

עידית ליבוביץ: בטח, זה הפתרון.

שמחה בניטה: אבל אין עובדים זרים.

שמחה בניטה: אבל אין עובדים.

שמחה בניטה: אין עובדים.

יעקב כץ: סליחה, כן בבקשה.

דורון רז: אני רוצה לחזור למהות הדיון.

דורון רז: חוץ מהעובדים הזרים מועסקים בסיעוד גם עובדים ישראלים.

דורון רז: אני מייצג את ארגון חברות הסיעוד בישראל, ארגון שמונה למעלה מ-70 אלף איש.

דורון רז: מה שעולה בעצם זה שהרפורמה לא היטיבה עם האנשים שזקוקים לסיעוד.

דורון רז: בעצם מה שקרה, אני ישבתי בוועדות הבין משרדיות ואמרתי, תראו, מה שאתם עושים בעצם אתם יכולתם לעשות בהגברת הפיקוח על המערכת הקיימת.

דורון רז: מה שקרה יום לפני החלת הרפורמה חברות הסיעוד החלו בביקורי בית אצל הקשישים לבדוק אפשרות של העסקת ישראלים ולא עובדים זרים.

דורון רז: זאת אומרת הכול היה בנוי כך שהיה אינטרס למדינה להעסקת עובדים ישראלים ולא זרים.

דורון רז: ולראייה, חברות הסיעוד, 60% הן לשכות פרטיות.

דורון רז: תפישת העולם שלנו היא להעסיק קודם כל עובדים ישראלים.

דורון רז: זאת אומרת שהמגמה עכשיו, מה שהאוצר קבע, העלויות ידועות.

דורון רז: חברות הסיעוד אמורות על פי החוק להכשיר עובדים הכשרה מטעם ביטוח לאומי לעובדים הזרים כולל כל מה שכתוב, ועובדים ישראלים זה משהו אחר.

דורון רז: מה שנוצר זה עלויות נוספות לזקן, חוסר ודאות.

דורון רז: לא רק חוסר ודאות.

דורון רז: נאמר לדוגמה שאם יש חברת סיעוד שיש לה תאגיד, אמרו במפורש שתאגיד צריך להיות מופרט במקום אחר בחברת הסיעוד.

דורון רז: זאת אומרת הזקן או בני משפחתו, שצריך היום את הטיפול, קודם היה מקבל את כל מכלול הטיפול בחברת הסיעוד במקום אחד.

דורון רז: היום הוא צריך ללכת לנושא של התאגיד למקום אחד, ולנושא של הטיפול למקום אחר והבירוקרטיה חוגגת.

דורון רז: היא הכבידה על האנשים.

דורון רז: אני מקבל את מה שנאמר ניתן לפתור את הבעיה של מצוקת עובדים זרים שקיימת.

דורון רז: אנחנו בעצמנו, חלק מהאנשים צריכים יותר שעות טיפול ואפשר לפצל את שעות הטיפול, בוקר, צהריים וערב, מנסים לעשות את זה עד כמה שאפשר מתוך מגמה שעובדים ישראלים יעבדו בזה.

דורון רז: אבל אם נגדיל את מספר החודשים שעובד זר יכול לעבוד בארץ והוא יוכל לקבל ויזה, זה גם יסייע.

יעקב כץ: אתה אומר שאותו עובד, וזה בהתייעצות עם היועץ המשפטי, יוותר על המקום שלו ועל ההטבות שהוא מקבל.

דורון רז: כן, אני בטוח במאה אחוז מכיוון שחייו הם לא חיים.

דורון רז: הוא חושש ממחלקת ההגירה.

עידית ליבוביץ: כן.

עידית ליבוביץ: אני אומרת לך, מאה אחוז.

עידית ליבוביץ: אני נפגשת עם אנשים כאלה, אני אומרת לך.

דורון רז: דרך אגב הוא לא משתכר הרבה יותר.

דורון רז: הוא עובד הרבה יותר, הוא לא ישתכר הרבה יותר.

עידית ליבוביץ: והם לא יכולים לצאת לחופשה וזה מציק להם.

דורון רז: הוא מהר מאוד יבין שכדאי לו לחזור למעגל החוקיות.

דורון רז: מדינת ישראל תחזיר את העובדים האלה למעגל החוקיות.

עידית ליבוביץ: לתת להם עוד 51 חודש.

דורון רז: תמורת התחייבות שהם יעזבו את הארץ בתום התקופה אבל זה לא יגדיל את מספר העובדים הזרים וייתנו פתרון מיידי.

שמחה בניטה: זה ייתן פתרון מיידי.

שמחה בניטה: אני משוכנעת.

חיים אורון: אני בטוח.

חיים אורון: אז בואו נלך לפתרון הקל, נפנה למאגר.

שמחה בניטה: זה לא זול.

חיים אורון: איך אמרה קרן, מה הזכויות של העובדים, יש פה גם אינטרסים.

חיים אורון: יש פה גם אינטרסים.

חיים אורון: אנחנו שמענו פה, זה בסדר גמור.

חיים אורון: כנסת זה מקום שאינטרסים נפגשים.

חיים אורון: מעט אנשים עובדים לשם שמיים.

חיים אורון: כצל'ה אני לא.

חיים אורון: ואז אנשים אומרים...

חיים אורון: הבעיה שלנו פה בכנסת זה איך לראות מה האינטרסים.

חיים אורון: זה בסדר גמור.

חיים אורון: הוא רוצה להרוויח, הוא רוצה ככה, היא רוצה ככה.

חיים אורון: נותנים עכשיו 51 חודש, זה כבר מעל 4 שנים וכולי וכולי.

חיים אורון: ואני זוכר את המכתבים שאני כתבתי, תנו לו עוד 3 חודשים לשנתיים וחצי.

חיים אורון: אז אני לא קופץ מיד לפתרון המוצע.

חיים אורון: אני לא קופץ מיד כי בשבוע הבא נקיים אולי דיון על משפחות ועל ילדים וכולי וכולי.

חיים אורון: הרי אי אפשר לסגור את זה.

חיים אורון: אבל יש פה שתי תגובות.

חיים אורון: בעיה אחת שהיא הכי נקודתית ובעיה שנייה זה מחלוקת שקיימת.

חיים אורון: יש גישה שאומרת שמתחת למכסה יש מספיק עובדים מול טענה שעולה פה סביב השולחן שאין.

חיים אורון: עכשיו היות ואני מבין שכל המערכת הזאת נמצאת בשלבים של סוף הדיון אני מציע לכם בשלב הזה ללכת לצד ההקשבה לצורך כי בסופו של דבר אתה יודע מה יקרה.

חיים אורון: אם הזעקה תעלה עד לב השמיים, שתי כתבות בעיתונים, יבוא השר ויגיד, 5000 עובדים זרים, כמו שאתמול החליטו פתאום בוועדת שרים מסוימת על תוספת של 5000 או 70000.

חיים אורון: אני זוכר איזה מלחמות היו על כמה מאות.

חיים אורון: פתאום טראח.

חיים אורון: אז אל תעבדו שהעסק יתפוצץ לגמרי.

חיים אורון: עובדה אם אנשים אומרים שיש כנראה מצוקה, יכול להיות שהיא גיאוגרפית, יכול להיות שהיא לא נכונה, אני אומר, זה לא יכול להיות, השאלה איפה עובדים.

קרן טרנר: לא.

קרן טרנר: זה רק בלשכות מסוימות.

חיים אורון: אז אדוני היושב ראש, אני מבקש שנקיים מעקב צמוד לצרכים האלה אחרי ה-1 למרץ ואחרי שניתן להם שבועיים לעשות בחינה של המצב.

יעקב כץ: ראשית תודה.

יעקב כץ: כן בבקשה.

ששון עוזר: כאשר יש מקרים קשרים חברת כוח אדם לא ששה להביא לאותו נכה עובד משום שיש לה מכסה שלך 10%.

ששון עוזר: אותה חברה עומדת במצב לא כל כך נעים.

ששון עוזר: היא מעדיפה במקום זה לא להתעמת מול הנכים, לא להביא לידי חיכוכים.

ששון עוזר: וזה דבר קיים.

ששון עוזר: יש הרבה נכים שפנו ולא נתנו להם עובדים.

ששון עוזר: אין להם.

ששון עוזר: זו התשובה שהם מקבלים.

יעקב כץ: אתה מדבר לגבי הלשכות.

ששון עוזר: לגבי הלשכות בגלל מה שעשו שהם יעסיקו רק 10% מכלל העובדים הזרים.

ששון עוזר: למה לי להביא עובד זר לנכים קשים?

ששון עוזר: אני אביא לנכה יותר קל.

ששון עוזר: אני במצב שאני לבד וכן רוצה לעבוד העובד, לא רוצה לעבוד, אני צריך להביא או לא להביא.

ששון עוזר: ולכן אני אומר, היתה לנו שיחה עם המנכ"ל עם צוות עובדים, היה שמה סיכום שבנוגע לנכים יפתחו את המכסה ולא יגדירו את זה בתוך 10%.

יעקב כץ: מה בנוגע לנכים?

שושנה שטראוס: נקבעה מכסה.

שושנה שטראוס: הם עדיין מתדיינים על ה-10%.

יעקב כץ: יש מצב של עובדים זרים שעוברים ממעסיק למעסיק.

שושנה שטראוס: הרבה עובדים זרים עוברים ממקום למקום כל הזמן.

שמחה בניטה: הפתיחה נותנת יתרון לחברה שעשתה הסבה לעזרה לנכים באחוז שלה.

ששון עוזר: יש בעיה עם עובד שיכול לעבוד עם נכים קשים.

ששון עוזר: היה לי נכה שהעובדת נטשה אותו, ישב ובכה.

ששון עוזר: אמרתי לו, היום אני במקרה בדיון, אני אעלה את זה כבעיה שלך.

ששון עוזר: הוא נכה בניוון שרירים, תשימו לב למה אני מדבר, נכה עם ניוון שרירים שלא יכול לזוז נשאר בבית לבד כאשר העובדת שלו נטשה אותו.

ששון עוזר: עכשיו אין מי שישים לו את החמצן, אין מי שיזריק לו את מה שהוא צריך, אין מי שיטפל בו.

ששון עוזר: הוא פנה לכל חברות כוח האדם.

ששון עוזר: כשהוא התייאש הוא פנה לארגון.

ששון עוזר: הוא פנה גם לשמחה, גם אלי.

ששון עוזר: הוא פנה אלינו, בואו תצילו אותי.

ששון עוזר: אנחנו לא יכולים לעזור לו.

ששון עוזר: עכשיו אני רוצה לגעת דווקא בנקודה שדורשת החלטה.

ששון עוזר: כולנו רוצים להעסיק עובדים ישראלים, כולנו רוצים.

ששון עוזר: זה עדיף לנו.

ששון עוזר: אין לנו מלחמה, אין ויכוח, אין מה לשלם, לא לשלם.

ששון עוזר: מה שאני בא להגיד לנכה צה"ל המדינה משלמת היום בין 17 אלף שקל ל-20 אלף שקל עבור עובדים בשלוש משמרות.

ששון עוזר: זה מה שמשלמת המדינה.

ששון עוזר: בית משפט שאתה הולך היום בתביעה לפיצויים קובע לך בין 17 אלף שקל ל-20 אלף שקל לעובד לשלוש משמרות.

ששון עוזר: עכשיו הנכים שלנו לא זקוקים למשמרת אחת.

ששון עוזר: הם זקוקים לשני אנשים כל היום, וכשהם צריכים לשלם שניים והם מקבלים רק ארבעה, אני לא מבין מאיפה הם ישלמו את זה.

ששון עוזר: אני לא מבין.

ששון עוזר: תסבירו לי אתם.

ששון עוזר: יש הרבה אנשים דתיים והרבה אנשים שהמשרד לשיקום נותן להם חדר.

ששון עוזר: הוא גר בחדר.

ששון עוזר: הוא רוצה להעסיק עובד זר.

ששון עוזר: אסור לו להעסיק.

יעקב כץ: אין לו מקום.

יעקב כץ: תודה.

יעקב כץ: כן, בבקשה.

גרי רוט: הדבר שהזכירה גברת שטראוס, הבעיה של הבריחה של עובדים זרים, אלה שמטפלים בחולי אלצהיימר שלא קיבלו את ההכשרה המתאימה להתמודד עם המחלה הזאת.

גרי רוט: נכון שהם מקבלים הכשרה אבל היא לא מכוונת לאלה שמגיעים במסגרת חוק סיעוד.

גרי רוט: זה לפעמים מאוד מאוד מקשה.

גרי רוט: חברות סיעוד שהם גם תאגידים הם כן נעזרים בנו, אולי בגורמים אחרים בהכשרת עובדים, מטפלים.

יעקב כץ: האם במט"ב מכשירים את העובדים?

גרי רוט: הם מכשירים ויש עוד מספר מעסיקים.

יוסי ענתבי: אנחנו מעסיקים עובדים זרים שמגיעים דרך הלשכות.

יעקב כץ: סך הכול העובדים, כמה עובדים זרים?

יעקב כץ: כמה עובדים ישראלים?

יוסי ענתבי: מתוך 19 אלף עובדים יש לנו 5000 עובדים זרים.

יעקב כץ: אתם מכשירים מטפלים גם לחולי אלצהיימר?

דורון רז: כן, אנחנו מחויבים להכשיר על פי תוכנית של המוסד לביטוח לאומי.

יעקב כץ: כן.

גרי רוט: מה שאני מציע שקודם כל אנחנו צריכים להיערך למספר פניות.

גרי רוט: אנחנו גם נותנים מענה לאנשים, למשפחות שפונות אלינו, הן מרכזות 20 עד 30 עובדים זרים.

גרי רוט: הם פונים אלינו, אנחנו נותנים אשרה, אנחנו לא גובים מהם כסף.

גרי רוט: אני לא יודע אם אנחנו נוכל להרים את כל עשרות האלפים שמגיעים במסגרת חוק סיעוד אבל בהחלט אני בטוח שאנחנו יכולים לתת פתרון מסוים.

יעקב כץ: תודה רבה.

טלי קקון: לי קוראים טלי קקון.

טלי קקון: אני באה מארגון מזור.

טלי קקון: העובדה היא שאין עובדים זרים בארץ.

טלי קקון: היום יש לנו 5 סיעודיים.

טלי קקון: פונים המון משפחות.

טלי קקון: הם פונים אלינו בטענות כלפי כל התאגידים והם מקבלים תשובות ברורות שאין עובדים.

טלי קקון: אני באמת מוטרדת ומצער אותי לשמוע שמדברים פה על מספרים של עובדים מתפנים כאשר בשטח אנחנו לא רואים את זה.

טלי קקון: ומקודם אתה הצעת הצעה אולי כקוריוז.

טלי קקון: כדאי לממש את זה.

טלי קקון: שמישהו מהנציגים שלכם, שיהיה גורם שיקבל את הטלפונים, שלמי שאנחנו לא יכולים לתת שירות, שהם יקבלו את כל הטענות ואת כל המענות, ושיראו מה קורה.

טלי קקון: אנחנו פונים לגורמים המנהליים ושואלים מה קורה עם האתרים?

טלי קקון: נותנים לנו רשימה.

טלי קקון: אני כבר פעמיים נתקלתי ברשימות שונות שאני בעצמי עברתי בשעות הערב אחד אחד ואף עובד לא היה פנוי.

טלי קקון: אנחנו מדברים גם על רשימות האלה, אף אחד לא מסוגל לעבודה.

טלי קקון: אנחנו מגישים בקשות לוועדת חריגים, המדינה לא מאשר.

טלי קקון: בדלת השנייה עובד הולך מקבל ויזה מה- IOA, נשאר פה לא ליגלי, ועובד בויזה אצל עשירים, ולמי שהמטרה שלו היא לא מטרה שלשמה הוא בא, אז האנשים הסיעודיים נמצאים ללא תשובה וללא עובד, ויש עשרות ומאות כאלה.

טלי קקון: אתם דיברתם על חברות שעוד יש להן מכסות להביא עובדים זרים, אז אני בתאגיד שיש לו עדיין מכסה והחלק המצער הוא שהשגרירויות גם מערימות קשיים והן לא מנפיקות אשרות לעובדים אז גם אין כניסה של עובדים זרים מחו"ל.

טלי קקון: זה מה שקורה עם השגרירויות.

טלי קקון: אין מאגר של עובדים זרים בארץ.

יעקב כץ: תודה.

יעקב כץ: אנחנו על זה דיברנו .

קריאת ביניים: שיפתחו את ה-51 חודש.

יעקב כץ: המדינה צריכה להיות ערוכה בדברים שקורים בשטח.

יעקב כץ: מכיוון שאני חושב שכמו שאנחנו רואים רבים הנכים, רבים הזקנים בלי עין הרע.

יעקב כץ: הלוא הנכים, מה נעשה שהנכים מזקינים ומסיבות כאלה ואחרות, ומדינה ככל שמתרבה האוכלוסייה אז גם מתרבים הזקנים שלה והנכים שלה היא צריכה להיות ערוכה למצב כזה.

יעקב כץ: כמו היום, אני באופן מוחלט מאמין לאנשים שיושבים סביב השולחן פה.

יעקב כץ: גם כשאמר ג'ומס שכל אחד וסיבותיו עימו וכל אחד אינטרסנט, זה טבעי שכל אחד יהיה אינטרסנט.

יעקב כץ: גם לאוצר יש אינטרסים.

יעקב כץ: אנחנו בתור מדינה אחראים לכך שלא שהכול יהיה במסגרת המדינה.

יעקב כץ: זה לא, כמו שאת אומרת, מיליוני שקלים לא באים סתם ככה.

יעקב כץ: זה צריך להיות מסודר בצורה אחראית ולא סתם להחליט.

יעקב כץ: זה נתון לשיקול דעתך וגם לשיקול דעתם של אחרים.

יעקב כץ: אבל ללא ספק הטענה שרואים אותה אצל כל החבורה מקצה לקצה אפילו אצל חברות פרטיות שמעסיקות לרוב ישראלים רואים שהם עושים מאמץ ניכר להעסיק ישראלים, אנחנו רואים שיש שם חוסר בטיפול.

יעקב כץ: האנשים מרגישים לא מטופלים.

יעקב כץ: אני אומר בסופו של דבר, כמו שאומרת הנציגה של קו לעובד שסבתא כזו, לכולם יש סבתות וסבים וכולם מסכימים, אנחנו לא מטפלים טוב בזקנים.

יעקב כץ: זה לא מתחיל מהשאלה איך עוזרים לנכה או איך עוזרים לזקן.

יעקב כץ: השאלה מתחילה הגברת טרנר איך עוזרים למדינה.

יעקב כץ: ואנחנו מדינה קומוניסטית.

יעקב כץ: אנחנו מדינה שצריכה לדאוג לאזרחים שלה.

יעקב כץ: כמו שדואגים לילדים קטנים במשפחות חד הוריות, צריך לדאוג באהבה ובחיבה גם לזקנים ולנכים.

יעקב כץ: ומדינת ישראל היתה צריכה לקבל החלטה, אני חוזר עליה עוד פעם, כמה עולה להחזיק אדם שהגיע לגבורות, סביבה, ואם עולה להחזיק אותו במדינת ישראל כך שאנשים יאריכו ימים, וידאגו לנכים, המדינה צריכה לראות מה העלות האמיתית.

יעקב כץ: אם לנכה צה"ל סביב השעון משלמים 17 אלף שקל או במחיר שהוא לא סביב השעון כמוני, שאני מקבל יותר מכל נכה הכי קשה פה מקבל כי אני נכה צה"ל, אז יש פה איזה משהו לא הגון, כי אצלי זה ענייני.

יעקב כץ: הם אומרים אתה באמת צריך את זה, ואצל אחרים השאלה היא לא עניינית אלא קמצנית.

יעקב כץ: ולכן אנחנו נתקלים בסופו של יום כמו שאמר ג'ומס במין מעגל בלתי נסגר, שמצד אחד לא מטפלים עד שמביאים עובדים, מצד שני העובדים לא מספיקים וחוזר חלילה והבעיה היא גדולה.

יעקב כץ: כן בבקשה.

אריה רוטשטיין: בהמשך לדברים, יש לי שתי בקשות.

אריה רוטשטיין: אני מבקש שעד אשר יהיו מספיק עובדים שמשטרת ההגירה שעושה את זה היום תחפש עובדים שלא לנים אצל הזקנים מימים ימימה כדי להוציא אותם מזה.

אריה רוטשטיין: והדבר השני, אני חושב שזה לא הגון ולא אנושי , אני עושה את שלי, מסתבר לצעירים קשה להזדהות.

יעקב כץ: קרן אומרת שזה לא תלוי בה.

יעקב כץ: יש לה אחריות מיניסטריאלית.

יעקב כץ: אני מלמד עליה זכות ועל כל העובדים פה, כולנו פה.

אריה רוטשטיין: בסדר.

אריה רוטשטיין: אבל אני מדבר על המסגרת של נכים וזקנים.

אריה רוטשטיין: שאדם אומר אז מה יהיה?

אריה רוטשטיין: דירת חדר.

אריה רוטשטיין: לא היה לו כסף לרכוש דירה של שני חדרים, אז שיסתדר.

אריה רוטשטיין: עד אשר תהיה הרשימה שיהיו מטפלים לכולם.

אריה רוטשטיין: אז אני מדבר על זה.

אריה רוטשטיין: דרך אגב, בבתי אבות בכלל אין אפשרות לקבל, אנשים שמשלמים על מיטה בכלל אין להם אפשרות להעסיק עובד.

יעקב כץ: כן.

יעקב כץ: נשמע אותך.

אבי סלומה: אני אבי סלומה, יושב ראש ארגון הנכים, ארגון נכי שיתוק מוחין.

אבי סלומה: שנים מתקנים תקנות, בפועל לא קורה כלום, ומשאיר את הנכים, אנחנו, הנכים הקשים, העובדים שבאים לסייע להם פתאום נעלמים והמדינה לא עושה כלום למען הנכים.

אבי סלומה: אין עונה, אין מענה, אין כלום.

אבי סלומה: אין מי שייתן עונש למטפל, הוא בורח לאן שהוא רוצה, ואנחנו נשארים.

אבי סלומה: על זה אנחנו משלמים את המחיר.

אבי סלומה: תודה רבה.

יעקב כץ: תודה.

יעקב כץ: כן בבקשה.

מיכל קטן: אני מחברת כוח אדם אחיעוז.

מיכל קטן: יש כרגע דברים שהם דברים ידועים.

מיכל קטן: כרגע העובדה היא שאין מאגר בעדכון המספרים היבשים שרואים אצלם על הנייר, הם כולם יודעים באופן אמיתי את המספר.

מיכל קטן: המספרים על הנייר לא משקפים את המציאות, מהסיבה הפשוטה שלא היתה הטמעה של השיטה לא בקרב העובדים הזרים, אין אכיפה, אין עבודה מסודרת.

מיכל קטן: אנחנו שותפים לדרך ואנחנו בעד המאגר נכון שיש לנו אינטרס להביא עובדים מחו"ל אבל ברגע שאני לא מצליחה לתת שירות למטופלים המוניטין שלי נפגע, אין לי זכות קיום.

מיכל קטן: כך שאני שמחה מאוד למאגר העובדים.

מיכל קטן: יש דברים שאפילו אי אפשר להבין.

מיכל קטן: יש לי עובדים זרים שרוצים ויזה.

מיכל קטן: גם להם מגיעה חופשת מולדת.

מיכל קטן: אני חושבת שאני בין הצדיקים היחידים שנותנת לעובדים שלי לצאת על חשבון זה שלא נתתי את העובדים למטופלים חדשים.

מיכל קטן: הגברת בניטה התקשרה אלי ביום חמישי בלילה וגם טלי מארגוני הנכים.

מיכל קטן: הם קיבלו מידע על מספר עובדים קבועים מסכנים שלכאורה יש במאגר.

מיכל קטן: יש לי 7 עובדים קבועים.

מיכל קטן: אני במשך שבעה חודשים על 99% של יעד השמה.

מיכל קטן: אין לי עובדים.

מיכל קטן: אני עובדת בצפון הארץ.

מיכל קטן: אין עובדים בכלל.

מיכל קטן: הסיבה פשוטה בגלל השיטה.

מיכל קטן: אתם רוצים לבנות מאגר, בואו נעבוד במשותף.

מיכל קטן: גם העובדים ירצו בזה.

מיכל קטן: כי אם לשכות, יש עשבים שוטים, וצריך לנכש אותם, לא צריך לקצור את כל הדשא.

מיכל קטן: גם העובדים כשהם מגיעים לעבודה הם רוצים לעבוד.

מיכל קטן: יש לשכות שלא מדווחות עליהם שלא ירשמו אותם במאגר.

מיכל קטן: יש עובדים זרים מהצד השני שאומרים יש לי ויזה ודרכון, ויוצאים לעבודות.

מיכל קטן: יש משני הצדדים עשבים שוטים, יש פה שתי אוכלוסיות חלשות, יש פה איזון צרכים שלא מתבצע.

מיכל קטן: אני רוצה לחזור ולהגיד שכמות העובדים הזרים לא משנה.

מיכל קטן: 15 שנה יש עובדים זרים במדינת ישראל.

מיכל קטן: בפעם הראשונה הרשות הקימה, יש פה גופים מקצועיים שנותן מענה לעובדים סוציאליים, שנותן מענה לעובדים זרים, שמקיים נהלים, שבונה הכשרות, דברים שלא היו לפני כן.

מיכל קטן: כל הזמן אמרו, אלה סוחרי עבדים, בואו נבדוק כמה כסף הם מרוויחים, כמה לא, וזה נפתור את הבעיה.

מיכל קטן: המטופלים נפגעו מעל הכול, נפגעים הנכים, וזו הסיבה שלדעתי חברות הסיעוד, עם כל הכבוד, יש לי המון כבוד אליהן, אני חושבת שההפרדה בין חברות הסיעוד לעובדים הזרים היתה מתבקשת אם הייתם רוצים להעצים ולהעלות את תעסוקת העובדים הישראלים.

מיכל קטן: היה צריך להפריד כדי שגם להן יהיה אינטרס להעסיק עובדים ישראלים, לנו את העובדים הזרים, תתקיים פה תחרות באופן מסודר בהתאם לצרכי השוק.

יעקב כץ: הרצון שלי הוא לטפל בנכים ובזקנים.

מיכל קטן: הם הנפגעים הראשיים.

יעקב כץ: אני הייתי מציב את זה כמטרה מרכזית, לראות קודם כל מה הזקנים צריכים ומה הנכים צריכים ולפי זה לנהוג.

יעקב כץ: אם כתוצאה מכך במדינה נורמאלית היו נותנים לאנשים את התמורה המתאימה יכול להיות שהיו עובדים פה ישראלים.

יעקב כץ: כן הנציגה של קו למעסיק.

דנה דנוטה: אני רוצה להעלות נקודה אחת.

דנה דנוטה: אין בעצם למעסיקים סיכוי.

דנה דנוטה: אם יש היום תלונות של העובד.

קריאת ביניים: קו לעובד.

דנה דנוטה: מעבר לקו לעובד.

יעקב כץ: למה הם צריכים את זה?

יעקב כץ: הרי כולם עובדים לשם שמיים.

דנה דנוטה: אני מדברת על איזשהו גוף, איזושהי משרה שכאשר המעסיק יש לו בעיה הוא יכול לפנות וזה יישמע בוועדות.

דנה דנוטה: גם למעסיק קו, כמו שאבנר אמר, מכיוון שהגיעו אנשים, לאן לפנות?

דנה דנוטה: מה לעשות?

דנה דנוטה: מה הם החוקים?

דנה דנוטה: מי שומר עלינו?

יעקב כץ: כמה פניות יש לך בשבוע?

דנה דנוטה: אלפים.

יעקב כץ: אלפים?

דנה דנוטה: אלפים.

שמחה בניטה: זה שיש פניות למעסיקים זה דבר אחד.

דנה דנוטה: שואלים אותנו.

שמחה בניטה: כל הלשכות מתקשות.

שמחה בניטה: אין עובדים.

יעקב כץ: כולנו ביחד, כולנו ביחד.

דנה דנוטה: לא רק על העובדים, פונים אלינו אם אני מתחילה מהדברים הקטנים למה התאגיד שאיתו אני קשור, האם הוא חייב לתת לי עובד?

דנה דנוטה: זה שאלות.

דנה דנוטה: פנסיה.

דנה דנוטה: כמה פנסיה צריך לשלם?

דנה דנוטה: איך אני משלם פנסיה?

דנה דנוטה: באים, מכתיבים שהעובד הסיעודי צריך פנסיה.

דנה דנוטה: עוד כסף שהמעסיק צריך לשלם.

דנה דנוטה: ואחרי שנתיים כשהוא מפסיק לעבוד הוא מקבל את הכסף של הפנסיה ומתחיל לעבוד במקום אחר.

דנה דנוטה: כלומר אין שום גוף בממשלה, באוצר, אין שום בן אדם שתפקידו הוא לשמור על המעסיקים.

אבי סלומה: אין דין ואין דיין.

יעקב כץ: אני מסכים איתך שאין דין ואין דיין.

יעקב כץ: אני מסכים איתך שזה בושה וחרפה, אבל זה הכול נובע מסיבה אחת, שבהגדרת המטרות המטרות הן הפוכות.

יעקב כץ: או דאגה למדינה, או דאגה לעובדים, או דאגה לחברות, אבל אין אף אחד שחושב על המדינה.

יעקב כץ: המדינה צריכה את הרשימה, צריכה לחשוב על הזקנים שלה ועל הנכים שלה.

יעקב כץ: היא צריכה מזה לשאול את השיטות של העבודה.

יעקב כץ: ואם כמו שאמר פה דורון בחוכמה רבה, שיש לנו הגבלה של נכי צה"ל.

דורון רז: תאונות עבודה.

יעקב כץ: תאונות עבודה.

יעקב כץ: בין 17 אלף ל-20 אלף שקלים זה הסכום שמקבל נכה צה"ל.

יעקב כץ: אם הוא מקבל שליש מזה אין לו שום סיכוי להשתקם.

אבי סלומה: אתה יודע מה?

אבי סלומה: שייתנו לי חצי.

יעקב כץ: שייתנו לך חצי.

יעקב כץ: לא, אני לא רוצה חצי, אני רוצה שייתנו לך את כל הסכום.

אבנר עורקבי: אבנר עורקבי, יושב ראש אהב"ה, ארגון הנכים בישראל המיוחד.

אבנר עורקבי: אנחנו יותר מייצגים, גם אנחנו מקבלים פניות של הורים לילדים נכים.

אבנר עורקבי: פשוט מאוד יש הרבה הורים שהם עובדים.

אבנר עורקבי: הורים לפעמים עובדים.

אבנר עורקבי: עכשיו, ברגע שעובד איננו ההורה מושבת, הוא לא יכול לעבוד.

אבנר עורקבי: מה קורה?

אבנר עורקבי: הוא מפוטר אוטומטית ממקום העבודה שלו.

אבנר עורקבי: אז פתאום יש בטלנים במדינת ישראל.

אבנר עורקבי: למה הם בטלנים?

אבנר עורקבי: למה הם יושבים בבית?

אבנר עורקבי: כי הם צריכים לטפל בילדים שלהם.

יעקב כץ: מה אתה מציע?

אבנר עורקבי: אני מבקש מכבוד היושב ראש, קודם כל להגדיר לעובד עוד בארץ המוצא, כבר אמרנו את זה לא פעם ולא פעמיים, לאן אתה בא?

אבנר עורקבי: למי אתה בא?

אבנר עורקבי: קבוצת ילדים, קבוצת ילדים, קבוצת נכים, קבוצת נכים, קבוצת קשישים, קבוצת קשישים.

אבנר עורקבי: גם מקומות בפריפריה, גם מקום גיאוגרפי.

יעקב כץ: אני רוצה לומר לך שגם אחרי זה לאנשים לא יהיה נוח אנשים יעזבו.

אבנר עורקבי: אז זהו.

אבנר עורקבי: אם הוא יעזוב יש עליו סנקציה.

אבנר עורקבי: הסנקציה יכולה להיות חזרה הביתה, תחזור לביתך.

אבנר עורקבי: לא צריך את הבן אדם פה.

יעקב כץ: אם אתה מוציא אותו?

אבנר עורקבי: כן, עכשיו יש בעיה.

אבנר עורקבי: יש הרבה הורים שהעובדים ברחו להם, הם נותרו ללא עובד זר.

אבנר עורקבי: עכשיו הם רוצים עובד זר חדש.

אבנר עורקבי: הם לא יכולים.

אבנר עורקבי: למה?

אבנר עורקבי: משרד הפנים מסרב לגרוע את העובד הזר שברח מתוך הדרכון שלו.

אבנר עורקבי: צריך למצוא לזה פתרון על מנת שאותו הורה או אותו נכה יוכל לקחת עובד זר אחר.

יעקב כץ: תודה.

יעקב כץ: כן בבקשה.

אסתר ספקטור: שמי אסתר ספקטור, מעמותת עמדא לחולי אלצהיימר ומטפלת בבעל חולה אלצהיימר כבר 13 שנה בבית.

אסתר ספקטור: חלק מהבעיות שאני נתקלתי בהן זה חוסר הבנה וחוסר ההכנה של העובדים הזרים לקראת מה הם הולכים.

אסתר ספקטור: אותי החליפו שני עובדים.

אסתר ספקטור: כשהם באו וראו, תפסו רגליים קרות ונעלמו, ואני נשארתי עם חולה שזקוק לטיפול 24 שעות ביממה, אצלי בבית.

אסתר ספקטור: אבל יש לי אחד עכשיו.

אסתר ספקטור: הוא כבר מתחיל סימני אי שקט.

יעקב כץ: כמה זמן הוא אצלך?

אסתר ספקטור: כי הוא כבר אצלי שלוש שנים, והוא באי שקט כיוון שבעוד שנה הוא צריך לעזוב את הארץ, עוד שנה ושלושה חודשים.

אסתר ספקטור: 51 חודשים.

אבנר עורקבי: לא, לא.

אבנר עורקבי: הוא יכול להמשיך, הוא יכול להמשיך.

יעקב כץ: רגע רבותיי, תנו לה לדבר.

יעקב כץ: היא מחדשת, להקשיב, תנו למעסיק לשמוע.

אסתר ספקטור: הוא מפחד שבעלי ימות יום אחרי שתיגמר לו המכסה.

אסתר ספקטור: זה מה שאמר לי העובד הקודם שלי.

אסתר ספקטור: הוא אמר לי אסתר, אני צריך חולה בריא כי אני כבר כמעט 4 שנים בארץ ואני צריך לחיות.

אסתר ספקטור: אני שילמתי 7000 דולר בשביל לעבוד כאן.

אסתר ספקטור: שנתיים לקח לי לשלם את הדבר הנהדר הזה, את הזכות לעבוד פה בארץ, אז אני לא יכול לצאת עוד שנה ורבע.

אסתר ספקטור: אז הוא החליף אותי למרות שהוא מאוד אהב את בעלי.

אסתר ספקטור: עכשיו זה מה שאני אומרת כיוון שהוא פוחד שבעלי ימות.

אסתר ספקטור: חבר'ה צריך להאריך את 51 החודשים כדי שאנשים יהיו שקטים, כדי שהם לא יחליפו אותנו מפני שהגרזן עומד ליפול עליהם.

אסתר ספקטור: וצריך לתת להם הכשרה.

יעקב כץ: החבר שלך דיבר על זה.

אסתר ספקטור: אני מדברת על חולי האלצהיימר שהם חולים מיוחדים.

יעקב כץ: החבר שלך שיושב לשמאלך דיבר על זה, אנחנו שמענו.

יעקב כץ: כן.

יהונתן אוליאל: שמי יהונתן אוליאל, אני מארגון נכים.

יהונתן אוליאל: אני נכה ואני לא מרגיש כמו מעסיק.

יעקב כץ: אני לא יכול לתת לך תשובה.

יעקב כץ: אני מתבייש.

יעקב כץ: אני הייתי אומר לך שאצלנו בוועדה שהפכו פה את כל הזקנים ואת כל הנכים למעסיקים.

יעקב כץ: אני מאוד לך שבאת, אני מאוד מודה לך שטרחת ושהארת את עינינו בדבר שלצערנו הרב כך מדברים.

יעקב כץ: נשמע עוד את הגברת והיא האחרונה ונסיים את הדיון.

נעמי מורביה: שמי נעמי מורביה ואני רוצה לדבר בקשר למשאלת לב שלך.

נעמי מורביה: אנחנו ארגוני הנכים די בדרך.

נעמי מורביה: יש לנו כבר פורום של ארגונים, אנחנו משתפים פעולה.

נעמי מורביה: אנחנו בדרך הנכונה.

נעמי מורביה: עכשיו לנושא הדיון.

אבי סלומה: הפורום יהיה בכל מקום.

נעמי מורביה: הפורום יהיה בכל מקום.

יעקב כץ: אם כך אני מסכים.

נעמי מורביה: כן.

נעמי מורביה: עכשיו לגבי הדיון עצמו.

נעמי מורביה: אני רוצה לבקש מעל שולחן זה ולבקש ממך שתפעל בבקשה שחוקי מדינת ישראל יאכפו גם לכאן וגם לכאן.

נעמי מורביה: אנא, העמידו לדין את אותם עובדים שנוטשים את המטופלים שלהם כאנשים שמפקירים חסר ישע.

נעמי מורביה: ברגע שהם יועמדו לדין פלילי, ברגע שתהיה סנקציה הם יחשבו לא פעמיים ולא שלוש אלא עשרים פעם לפני שהם מחליטים לנטוש את המטופל שלהם.

נעמי מורביה: אנא בבקשה.

יעקב כץ: תודה רבה.

יעקב כץ: אני רוצה לסיים את הישיבה ולהגיד לכם עוד פעם תודה לכל מי שטרח ובא.

יעקב כץ: אני לצערי הרב למרות שנקבע תאריך 1 למרץ שיהיו אז חידושים אני רוצה לומר עוד פעם לסיכום הישיבה, הגישה של מדינת ישראל צריכה להשתנות מקצה אל קצה, ובמקום לראות איך שומרים על הכסף של המדינה ואחר כך מוציאים במקום אחר, ובמקום להתחיל לייבא לפה אנשים ואחר כך להתמודד איתם למרות שזה אולי התפקיד שלכם, מדינת ישראל צריכה לאפשר לנכה או לזקן להעסיק עובדים ישראלים ברווחה שלא יעמדו פה ויבכו ויתלוננו על המעסיק.

יעקב כץ: הוא לא מסוגל להזיז את עצמו והוא צריך להיות מעסיק בדברים שרק בעלי עסקים גדולים הוכשרו לכך.

יעקב כץ: צריך שהמעסיק יקבל מספיק כסף כדי שהוא יוכל להעסיק ישראלים בכבוד.

יעקב כץ: זה יגביר את העבודה בארץ.

יעקב כץ: אמנם זה יעלה למדינה בהתחלה 5 מיליארד ו-7 מיליארד שקל נוספים אבל זה יחסוך עשרות מיליארדים בעתיד וזה יתן לאנשים את הכוח ואת ההרגשה הטובה לחיות חיים בבטחה ובאהבה בין ישראלים.