ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 687, 2011-02-28 10:00

משה גפני: בוקר טוב, אני פותח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: לפני שאני מתחיל בסדר היום אני מבקש להודיע לחברי הוועדה.

משה גפני: באוקטובר התקיים דיון לגבי הנושא של המקצועות השוחקים ואנחנו נתנו להם אורכה של חודש.

משה גפני: ביום חמישי התקשר אלי מנכ"ל משרד התעשייה, שרון קדמי, והבוקר וידאתי אתו שוב ואמרתי לו שאני גם אודיע את זה לוועדה ושזה מחייב.

משה גפני: למעשה ביום רביעי – או כבר שלישי – סוכם על הנושא של המקצועות השוחקים, על הקמת הוועדה הפריטטית והם עומדים להוציא פטור ממכרז, לבקש מהחשב הכללי פטור ממכרז על עמותה שתסווג את האנשים.

משה גפני: לדבריו הנושא סגור, סוכם על דעת כל הגורמים הנוגעים בדבר גם ההסתדרות, גם התעשיינים וגם הממשלה.

משה גפני: בכל מקרה אני אמשיך לעקוב כדי שלא יהיו תקלות באמצע, אבל אם אכן זה כפי ששרון קדמי אומר, התקדמנו צעד אחד גדול קדימה בעניין המקצועות השוחקים.

משה גפני: עכשיו אנחנו עוברים לסדר היום שהוא העברת מפעל איתוראן לקריית שמונה, פנייתו של חבר הכנסת ציון פיניאן, דיון מהיר בנושא של חברת הכנסת מירי רגב ושל חבר הכנסת יעקב אדרי.

משה גפני: ציון, תציג את הנושא.

משה גפני: אחריך מירי רגב ולאחר מכן יעקב אדרי.

ציון פיניאן: בוקר טוב ותודה ליושב ראש על שהביא את זה לסדר היום בצורה די מהירה.

ציון פיניאן: מדובר במפעל איתוראן שנמצא באזור תעשייה באזור והוא מעוניין לעבור לקריית שמונה ולהעסיק 300-400 עובדים.

ציון פיניאן: המפעל צריך לקבל את ההכרה כמפעל עוגן ואם יעסיק כ-300 עד 400 עובדים, קריית שמונה תהיה נקייה מאבטלה וגם תוכל לספק עבודה מחוץ לקריית שמונה.

ציון פיניאן: המדינה מסרבת להכיר בו כמפעל עוגן.

ציון פיניאן: התנאים במפעל עוגן הם שהשכר יהיה כ-12,500 שקלים ובעל הבית, הבעלים, מוכן לשלם לכל עובד 8,500 שקלים שזה כשלעצמו 2,000 שקלים יותר מהשכר הממוצע בצפון.

איזי שרצקי: בממוצע.

איזי שרצקי: יש כאלה שמשתכרים יותר.

ציון פיניאן: כן, ממוצע.

ציון פיניאן: היום השכר הממוצע באזור הצפון נע סביב 6,00-6,500 שקלים.

ציון פיניאן: נמצא כאן גם חזי צאיג שיאמת או לא יאמת זאת.

ציון פיניאן: העסקה של 300 עד 400 אנשים, כפי שאמרתי, מהווה יציאה ממעגל האבטלה.

ציון פיניאן: יתרה מזאת, לקריית שמונה מחכים עוד שני מפעלים ושני יזמים שבמידה שיקבלו את התנאים של מפעל עוגן, גם הם יבואו לקריית שמונה, דבר שיכול לספק עבודה גם לתושבי טבריה כי המרחק בכבישים החדשים שנפתחו הוא נסיעה של כארבעים דקות ולא שעה ומשהו כפי שהיה קודם לכן.

ציון פיניאן: ההתנגדות היא של האוצר ואני יודע שמשרד התעשייה אמר שבמקרים מיוחדים הוא יכול להתגמש בנושא התנאים לקבלת מפעל עוגן.

ציון פיניאן: נמצא כאן גם נציג האוצר?

איזי שרצקי: לא.

איזי שרצקי: זה לא חשוב לו ולכן הוא לא הגיע.

ציון פיניאן: אנחנו כאן נלחמים כל הזמן על מקום עבודה, על שני מקומות, על עשר מקומות ועל מאה מקומות.

ציון פיניאן: היום יש לנו הזדמנות ל-300-400 מקומות עבודה ומחכה לנו עוד מספר דומה ואולי כפול בכמה מפעלים.

ציון פיניאן: היום בצפון יש בעיה ואחוז האבטלה בצפון הוא הגבוה ביותר במדינה, יותר מאשר בדרום.

ציון פיניאן: בדרום יש מפעלי עוגן כמו כימיקלים וכולי, אבל בצפון אין דבר כזה.

ציון פיניאן: בצפון, המפעלים הכבדים, המפעלים שמעסיקים הכי הרבה עובדים, אלה העיריות אבל חוץ מהעיריות, אין דבר.

ציון פיניאן: אני אתן דוגמה עליה אני חוזר שוב ושוב.

ציון פיניאן: בטבריה, גלטרוניקס העביר את קו הייצור שלו לסין, אתו ביחד הלכו הביתה 600 עובדים וזה היה מפעל העוגן היחידי בטבריה.

ציון פיניאן: היום עיריית טבריה מעסיקה 700 עובדים והיא המפעל היחיד שקיים בטבריה וכך גם בקריית שמונה.

ציון פיניאן: מי שמעסיק היום את המספר הגדול ביותר של העובדים, זאת העירייה בקריית שמונה.

ציון פיניאן: אני חושב שצריך כאן לבוא לקראתם.

ציון פיניאן: אולי מצפון תיפתח הטובה.

ציון פיניאן: יתחילו בקריית שמונה ואולי זה ימשיך הלאה לחלק הדרומי של הצפון כמו בית שאן וכולי.

ציון פיניאן: אני חושב שצריך לבקש את משרד התעשייה ואת משרד האוצר להגמיש את התנאים, לתת למפעל להגיע למקום ואחריו יבואו עוד מפעלים אחרים.

ציון פיניאן: תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מירי רגב, בבקשה.

מירי רגב: תודה לך כבוד היושב ראש על קיום הדיון בלוח זמנים כל כך מהיר.

משה גפני: לומר את האמת, האוצר אמר שהוא לא יכול לבוא היום כי יש לו יום עיון ואני ביקשתי לא לדחות את הדיון.

מירי רגב: האבסורד הוא שאנחנו מקיימים כאן בוועדת הכספים כל כך הרבה דיונים בסוגיית מפעלי עוגן ותעסוקה בנגב ובגליל ואנחנו מתקשים למצוא מעסיקים שיבואו לנגב ולגליל.

מירי רגב: סוף כל סוף יש מעסיק שרוצה לעבור לקריית שמונה, מוכן לתת שכר יותר גבוה ממה שהממשלה משלמת לעובדי קבלן שאלו משכורות פחות ממינימום, ללא תנאים וללא שום כלום.

מירי רגב: המדינה שמתנגדת להעביר את איתוראן לקריית שמונה וזה בשעה שאיתוראן מוכן לשלם כ-8,500 שקלים לחודש, ויש הרבה אנשים במדינה שהיו מוכנים לקבל משכורת כזאת, היא זאת שמתנגדת להעברה הזאת וזה לא עושה שכל.

מירי רגב: אני שואלת את עצמי איך יכול להיות שאני כאן פעם ראשונה מוצאת את עצמי בעניין הזה מגינה כאן על איזי.

איזי שרצקי: לא.

איזי שרצקי: איזי לא צריך את זה.

מירי רגב: פעם ראשונה אני רואה אותו.

משה גפני: איזי כנראה בא עם רושם רע מהתקשורת.

משה גפני: כאן כל אחד מדבר בתורו ובאופן מסודר.

מירי רגב: בעיקר בוועדה הזאת.

מירי רגב: פעם ראשונה אני רואה אותו ואני אומרת איזו נחישות.

מירי רגב: איזו נחישות להעביר מפעל – כל כך הרבה שנים – לצפון כדי להעסיק 300-400 עובדים.

מירי רגב: מי הציוני האמיתי כאן?

מירי רגב: אנחנו כממשלה או אותו מעסיק שרוצה למצוא מקומות עבודה ל-300-400 עובדים בקריית שמונה?

מירי רגב: אני חושבת שזה אבסורד, זה לא הגיוני, זה שלומיאלי ולא יכול להיות שמשרד התעשייה שיודע שיש כאן הזדמנות נהדרת לסיים את האבטלה בקריית שמונה לא מאשר את העברת המפעל הזה.

מירי רגב: אני רוצה לשמוע כאן היום תשובות ברורות ולא תשובות מסתובבות ועם דלת מסתובבת.

מירי רגב: אני רוצה לשמוע מדוע הם לא מאשרים את זה, ואם יש סיבה טובה, שיסבירו לנו, ואם לא, שפשוט יעשו את הצעד הזה כבר מחר בבוקר.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חבר הכנסת יעקב אדרי.

יעקב אדרי: אדוני היושב ראש, קריית שמונה נמצאת במשבר וצריך לומר את האמת.

יעקב אדרי: זה לא רק נושא העבודה אלא יש מתנ"ס שנסגר ואנחנו התרענו על העניין הזה וראש העיר מתריע על העניין הזה, הספרייה נסגרה ואני לא יודע מה עוד אפשר לסגור.

מירי רגב: מגן דוד אדום.

יעקב אדרי: מגן דוד אדום.

יעקב אדרי: אני לא מבין את הממשלה.

יעקב אדרי: מותר לי לומר שהייתי גם שר הנגב והגליל ורצינו כל הזמן לעודד ולעודד ופעמיים הגעתי לעירייה שם וניסיתי כמיטב יכולתי.

יעקב אדרי: היום יש הזדמנות לקריית שמונה לקבל דחיפה.

יעקב אדרי: גם אם ייקלטו 200 עובדים, זה מאוד חשוב לעיר וזה אינטרס לאומי ממדרגה ראשונה.

יעקב אדרי: חזי, אני מכיר אותך כבר כמה שנים ואני יודע כמה הנושא הזה חשוב לך.

יעקב אדרי: אפשר למצוא פתרון נקודתי לקריית שמונה.

יעקב אדרי: יש כאן הזדמנות מצוינת.

יעקב אדרי: לא כולם רצים לקריית שמונה ואתה יודע את זה טוב ממני.

יעקב אדרי: לא רצים לשם.

יעקב אדרי: יש לנו כאן הזדמנות לתת לה דחיפה.

יעקב אדרי: אדוני ראש העיר, לסיום אני רוצה להגיד לך שאם לא יהיה המפעל, אתה אשם.

יעקב אדרי: הנה, אני אומר לך את זה.

יעקב אדרי: אנחנו נעשה את העבודה אבל אתה ראש עיר, כשרציתי להביא מפעלים לאור עקיבא, עשיתי רעש ואינתיפאדה גם.

יעקב אדרי: לא נעים לי לדבר כך, אבל אתה תעשה את הבלגן, תעשה את מה שצריך.

יעקב אדרי: אני מפנה את זה אליך.

יעקב אדרי: אנחנו ניתן לך חיזוקים, נעזור לך, אבל אם אתה לא תצא בראש חוצות ותעשה מה שצריך, העסק נדון לכישלון.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: איזי שרצקי.

משה גפני: מה השיגעון הזה לעבור לקריית שמונה?

משה גפני: אתה יכול לתת לוועדה פרטים על המפעל?

איזי שרצקי: אני קודם כל אתן פרטים.

איזי שרצקי: אני אימצתי את העיר קריית שמונה.

משה גפני: לפני קריית שמונה.

משה גפני: קודם כל על המפעל.

משה גפני: מה זה מפעל איתוראן.

איזי שרצקי: זה לא מפעל איתוראן וזה לא אני.

איזי שרצקי: בשבילי זה המהלך הכי קשה שעשיתי בחיים שלי בשביל העובדים שלי.

איזי שרצקי: תבינו.

איזי שרצקי: אני אימצתי את העיר הזאת בשנת 1999 כאשר נפלו הקטיושות.

איזי שרצקי: מ-1999 הבאתי לקריית שמונה, איתוראן ואני, 130 מיליון שקלים לספורט, לבתי תמחוי, למרפאות, לכל.

איזי שרצקי: אין דבר שם שאני לא טיפלתי בשקט בקריית שמונה.

איזי שרצקי: אלף ימים ביקרתי בקריית שמונה, נסעתי עם הרכב שלי לשם וחזרתי, ישנתי שם ואכלתי שם.

איזי שרצקי: אין לי שום דבר בקריית שמונה שמכניס לי אגורה ולא יהיה לי.

איזי שרצקי: מעולם לא הייתי מעורב שם בעסקים.

איזי שרצקי: אני לא רוצה שמישהו יחשוב שבאתי לטובת הכיס שלי.

איזי שרצקי: יושב כאן מר צאיג אותו פגשתי לפני חמש וחצי שנים פעם ראשונה.

איזי שרצקי: כשבאתי לעיר, היה שם מפעל גיבור שספיר בזמנו הקים אותו כמפעל עוגן עם רוזוב אבל המפעל הזה נסגר.

איזי שרצקי: דרך אגב, באותה תקופה נולד גם אדם בשם מנחם הורוביץ שהיה סמל של העיר וגם הוא חזר לתל אביב.

איזי שרצקי: היכן התרבות נסגר.

איזי שרצקי: המתנ"ס היחידי שעובד היום בקריית שמונה הוא מתנ"ס שלי עם 450 ילדים בכדורגל.

איזי שרצקי: העיר הזו נעלמת.

איזי שרצקי: לי זה מהלך הכי קשה בחיים שלי.

איזי שרצקי: אני לא צריך את הגרושים האלה.

איזי שרצקי: החברה שלי מרוויחה מעל 20 מיליון דולר נטו בשנה.

איזי שרצקי: אם הייתי חברה פרטית, לא הייתי יושב כאן בכלל.

איזי שרצקי: הייתי עושה את המהלך ולא צריך כאן אף אחד, אבל אני חברה שנסחרת בנסדא"ק ויש לי משקיעים אמריקאיים.

איזי שרצקי: אני עם השיגעון שלי לא יכול לפגוע בהם ובאף אחד אחר.

איזי שרצקי: אסור לי לעבור לשם כדי להפסיד כסף.

איזי שרצקי: במקרה שיהיה לי גרוש אחד פלוס, הוא לא יהיה בסופו של דבר במענקים אלא הוא ילך לעיר הזאת.

איזי שרצקי: אני מביא 13 מיליון שקלים כל שנה לעיר ועכשיו זה גדל כי לקחתי גם את התיאטרון שפשט את הרגל.

איזי שרצקי: מי שיודע, כל דבר שזז שם, אנחנו מטפלים בו.

איזי שרצקי: הרעיון שלי הוא לא קריית שמונה.

איזי שרצקי: יכול להיות שאני משוגע.

איזי שרצקי: אני עושה את זה עם המפעל שלי כי את העיר הזאת לא הצלחתי לשכנע.

איזי שרצקי: עם כל הכבוד לראש העיר ולכל ראשי הערים שהיו שם, אין שום סיכוי לאף אחד לשנות את העיר.

איזי שרצקי: אני מכיר את המספרים - בזמנו ישבתי הרבה עם שרי ממשלה – כמה קריית שמונה קיבלה לפני שיצאו מלבנון.

איזי שרצקי: אני טוען שברגע שיצאו מלבנון, החזירו גם את קריית שמונה ללבנון.

איזי שרצקי: אני יודע מה המספרים שירדו.

איזי שרצקי: עיריית קריית שמונה ואף אחד לא מסוגל לנהל את העיר הזו בלי תקציבים ובלי עזרה.

איזי שרצקי: בנינו אצטדיון, לעירייה לא הייתה אגורה לתת.

איזי שרצקי: אנחנו בונים עכשיו אצטדיון נוסף.

איזי שרצקי: אין להם כסף.

איזי שרצקי: זה לא שהם לא רוצים, אבל לא ניתן לבנות את העיר הזה עם האנשים שבקושי משלמים שם את הארנונה.

איזי שרצקי: דרך אגב, קריית שמונה היא לא הדוגמה.

איזי שרצקי: מפעל עוגן, תסלחו לי, הוא מפעל בלוף.

איזי שרצקי: הוא רשום שם, יש שם תקציב, אבל אני לא מכיר אף מפעל שעבר.

איזי שרצקי: אמרו לי שמפעל טרה עבר לשם, אבל אני לא יודע איך לטרה יש 12,500 שקלים לשלם.

איזי שרצקי: לא בתקנה הזאת.

איזי שרצקי: אני מודיע לכם שלא יכול להיות שמפעל טרה עבר כך, כי ממוצע השכר של העובדים שלו הוא 5,000-6,000 שקלים.

יעקב אדרי: מה זה מפעל עוגן?

איזי שרצקי: יש תקנה.

איזי שרצקי: יש כאן נייר שאומר מה זה מפעל עוגן.

איזי שרצקי: מסלול סיוע לקליטת עובדים נוספים בעסקים בישראל העובדים לאזורי הפריפריה.

איזי שרצקי: הוראת מנכ"ל 14.18.

איזי שרצקי: יש כאן חמישים מיליון שקלים תקציב, אבל אגורה אחת לא יצאה ממנו.

איזי שרצקי: אני לא מייצג כאן לא את קריית שמונה ולא אותי אלא אני מייצג את מדינת ישראל.

איזי שרצקי: חברים, אני אומר לכם בשקט, למרות שלא נעים לי לומר לכם, שעוד מעט מה שקרה במצרים יהיה אפס לעומת מה שיקרה שם.

איזי שרצקי: אתם לא חיים שם.

איזי שרצקי: אני חי שם פעמיים בשבוע.

יעקב אדרי: אל תבהיל אותנו.

איזי שרצקי: אני מצטער אני מתלהב כך.

איזי שרצקי: טוב לי בחיים, אני גר בתל אביב ליד הים עם המשפחה שלי וטוב לי.

איזי שרצקי: אני אדם עשיר.

איזי שרצקי: אין לי בעיה אבל תבינו.

משה גפני: אני הבנתי שאתה ציוני, הבנתי שאתה גר ליד הים, הבנתי שאתה נוסע הרבה למצרים, אבל לא הבנתי מה הבעיה שלך עם המדינה, עם העברת מפעל איתוראן.

איזי שרצקי: הבעיה שלי היא פשוטה.

משה גפני: זה הדבר הכי חשוב לי.

משה גפני: אני נורא שמח שאתה גר ליד הים בתל אביב.

משה גפני: גם אני גר ליד הים בתל אביב ואני מתגעגע לזה.

איזי שרצקי: אתה יודע, זה ההבדל אולי.

איזי שרצקי: אתה צוחק מזה אבל אני רציני.

איזי שרצקי: לי זה איכפת.

משה גפני: מר איזי שרצקי, אל תרוץ אתי רחוק מדיי.

משה גפני: מה שאני צוחק או לא צוחק, אם אני הייתי את כל הדברים שאתה אומר, הייתי בוכה עכשיו אבל עדיף שאני אצחק ואטפל בזה כמו שצריך.

משה גפני: אנחנו עומדים בינך לבין הממשלה.

משה גפני: זה התפקיד שלנו.

איזי שרצקי: לא ביני.

איזי שרצקי: אני רוצה שתבין, זה לא אני.

איזי שרצקי: זה המהלך הכי קשה שאני עושה בחיים שלי.

איזי שרצקי: אל תאשרו לי, זה יהיה יותר טוב.

יעקב אדרי: אתה מעמיד אותנו במצב קצת בעייתי.

יעקב אדרי: באנו לעזור לקריית שמונה, לא לך.

משה גפני: אתה חסר סבלנות יותר ממני.

משה גפני: אני רוצה לדעת מה אנחנו צריכים לעשות.

משה גפני: אנחנו מעוניינים שמפעל איתוראן יעבור לקריית שמונה.

משה גפני: מה אנחנו צריכים לעשות?

משה גפני: איפה הבעיות?

איזי שרצקי: בעיה אחת.

איזי שרצקי: לשנות את תקנת העוגן הזאת שאומרת שמפעל שממוצע השכר הוא 12,500 שקלים.

איזי שרצקי: אין מפעלים כאלה חוץ מחברת חשמל, ואת זה ראיתי היום ברשות המסים.

איזי שרצקי: לשנות את התקנה הזאת מ-12,500 ל-8,500.

משה גפני: שכר.

איזי שרצקי: שכר.

איזי שרצקי: ממוצע.

משה גפני: ממשכורת של 12,500 שקלים לחודש ל-8,500 שקלים.

איזי שרצקי: כן.

איזי שרצקי: אני מבטיח לך שאני לקריית שמונה אביא עוד שלושה-ארבעה מפעלים.

איזי שרצקי: אמרתי לך שלי זה לא כיף גדול אלא זה מהלך קשה, הכי קשה בחיים שלי, לעובדים שלי, למנהלים שלי אבל אני עושה את זה כדי לשנות דברים במדינה.

איזי שרצקי: אחרי כן גם לירוחם, גם לשלומי וגם לדימונה יגיעו הרבה מפעלים.

איזי שרצקי: זה המהלך.

איזי שרצקי: מה שיש היום בעוגן, זה סתם שיהיה רשום ואף אחד לא יכול לעמוד בקריטריונים האלה.

משה גפני: ב-12,500 אלף שקלים.

איזי שרצקי: כן.

משה גפני: זאת הנקודה העיקרית.

איזי שרצקי: היחידה.

יעקב אדרי: הם שמו קריטריון שהוא בלתי אפשרי שם.

יעקב אדרי: הוא בעייתי.

איזי שרצקי: אני מצטער על ההתלהבות שלי.

משה גפני: לא, ההתלהבות היא בסדר גמור.

משה גפני: דרך אגב, אני בעד התלהבות.

משה גפני: הבעיה היא שאני לא מבין מהר וצריך להסביר לי לאט, אבל בסוף הבנתי.

משה גפני: מר מלכה, ראש עיריית קריית שמונה, בבקשה.

משה גפני: למה אתה לא בונה אצטדיון?

איזי שרצקי: אני בונה.

איזי שרצקי: למה הוא צריך לבנות?

מירי רגב: הוא בונה ישיבות.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: אני אתחיל לשלם לך גם מסים, כי למה אני צריך לשלם לו?

נסים מלכה: אני רוצה להודות ליושב הראש הוועדה, הרב גפני, ולחברי הוועדה שבתוך כמה ימים התכנסה הוועדה.

נסים מלכה: זה רק מוכיח ומעיד על החשיבות ועל הרצון שלכם.

נסים מלכה: אני מלווה את ועדת הכספים הרבה זמן וזאת אחת הוועדות החברתיות שקיימת בכנסת.

נסים מלכה: אני יושב כאן בוועדה ושמעתי בשבוע שעבר את מה שאמר נסראללה.

נסים מלכה: הוא הכריז הכרזה ואמר שהתוכנית שלו היא לכבוש את הגליל.

נסים מלכה: הוא התכוון לכבוש גם את קריית שמונה.

נסים מלכה: אני יושב ושואל מי יותר רציני, האם נסראללה רציני בזה שהוא רוצה לכבוש את הגליל או ממשלת ישראל רוצה להרוס את הגליל.

נסים מלכה: מי כאן באמת רציני ביותר?

נסים מלכה: יכול להיות שבמצב הזה שלנו, אם אני צריך לבוא לוועדה ולדבר ולשכנע להביא מפעל לקריית שמונה, וזה כאשר תושבי קריית שמונה, וזה לא סוד, היו המגן החי של מדינת ישראל במשך 35 שנים.

נסים מלכה: היום העיר הזאת יכולה קצת להתרומם למעלה והיא מצליחה להביא מפעל לקריית שמונה, מערימים עליה את הקשיים, ולשם מה?

נסים מלכה: האם זאת לא בגידה?

נסים מלכה: חד משמעית זאת בגידה בתושבים האלה ובגידה בציונות.

נסים מלכה: אני רוצה לומר שאם היום לא תתקבל החלטה בצורה חד משמעית, מבחינתי מהיום הספירה לאחור ולא מעשר אלא משמונה.

נסים מלכה: מתחילים לספור לאחור.

נסים מלכה: אנחנו נצא ונעשה את כל הרעש שאפשר.

נסים מלכה: אני לא רוצה להגיע לזה ואני מעדיף שהיום תצא החלטה שמפעל איתוראן הוא בקריית שמונה ואין שום דרך אחרת כי העיר הזאת מתמודדת עם כל כך הרבה קשיים.

נסים מלכה: שמעתם שמאיימים על ממשלת ישראל לסגור את חדר המיון הקדמי בקריית שמונה, הספרייה נסגרה בגלל תקציבים שהמדינה לא מעבירה וכן הלאה.

נסים מלכה: רואים שסוף סוף התושבים האלה יכולים להמשיך לחיות במקום הזה, שם הם היו המגן החי של מדינת ישראל, אבל אומרים להם שלא צריך אותם והם יכולים לעזוב את העיר.

נסים מלכה: מבחינת תעסוקה, אין מה לחפש בקריית שמונה.

נסים מלכה: אנשים יתחילו לנדוד למרכז הארץ ולמקומות אחרים וזה יעשו קודם כל הצעירים שלנו.

נסים מלכה: היום אנחנו רוצים להחזיר את הצעירים למקום.

נסים מלכה: כל הכבוד לאיזי שרוצה והוא תורם לעיר הזאת ועושה המון בשביל קריית שמונה, והוא הסכים להעביר את המפעל שלו, וכמו שאמר אמר כאן אין לו שום רווח מזה אבל עצם העובדה שהוא מוכן כי איכפת לו כי הוא רואה, כי הוא חי את קריית שמונה, חי את התושבים ורואה את הצרכים של העיר.

נסים מלכה: אני מזמין בהזדמנות הזאת את כל חברי הוועדה לבוא לביקור בקריית שמונה כדי לחיות ולראות את הצרכים של העיר ועם מה אנחנו מתמודדים.

נסים מלכה: אנחנו מתמודדים בנושאים שלא צריכים בכלל להתמודד אתם.

נסים מלכה: אני לא צריך להתמודד עם בעיה של מתנ"ס.

נסים מלכה: אני צריך להתמודד אתה?

נסים מלכה: אני צריך להתמודד עם בעיה של חדר מיון קדמי?

נסים מלכה: אני צריך להתמודד עם זה?

נסים מלכה: אלה דברים שצריכים להיות א'-ב', הם צריכים להיות בסדר עדיפות ראשונה.

נסים מלכה: קריית שמונה כעיר קצה שצריכה לחיות, שיש לה את הזכות, כמו שיש לכל תושבי מדינת ישראל, אבל לא נותנים לה.

נסים מלכה: לא נותנים לה את החיים.

נסים מלכה: אני מבקש שהיום נצא מכאן עם בשורה, שנוכל לבוא לבשר לתושבי קריית שמונה, גם אלה שעזבו.

נסים מלכה: אתם יודעים שיש היום הגירה שלילית מהעיר וכל שנה יוצאים 260 מהתושבים ועוזבים את קריית שמונה.

נסים מלכה: עוד חמש-שש שנים נבוא לקריית שמונה ונמצא רק אנשים עם עגלות כשסוחבים את הזקנים.

נסים מלכה: זאת שעת כושר ושעת רצון.

נסים מלכה: אני מבקש כבוד היושב ראש וחברי הוועדה, זו השעה שאתם יכולים להירתם ולעזור לקריית שמונה.

נסים מלכה: אני מודה לכם מאוד.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חזי, מנהל מרכז ההשקעות.

חזי צאיג: קצת סבלנות כמה דקות, אבל תשמעו הכול ואני חושב שבסוף כולנו נהיה מרוצים.

חזי צאיג: קודם כל, אנחנו בעד.

חזי צאיג: אנחנו לא נגד אלא אנחנו בעד שאיתוראן תעבור לקריית שמונה.

חזי צאיג: אני גם בעד לשנות את הוראות המנכ"ל ולהוריד את הסף של פי אחד וחצי משכר המינימום לשכר ממוצע במשק.

חזי צאיג: אנחנו בעד.

חזי צאיג: אנחנו עובדים ביחד עם האוצר לשנות את הנוהל הזה ואני מוכרח לומר לכם שגם האוצר לא עומד על הרגליים האחוריות אבל צריך קצת סבלנות.

מירי רגב: זה מ-2003.

חזי צאיג: לא.

חזי צאיג: זה לא מ-2003.

חזי צאיג: מפעל עוגן הוא בשנתיים האחרונות ולא מ-2003.

חזי צאיג: ב-2003 היה רק קול-סנטרים והממשלה החליטה.

מירי רגב: אני רואה מכתב אליכם, כולל לראש הממשלה, מ-2003.

חזי צאיג: אבל הכלים שהיו קיימים ב-2003 במסלול תעסוקה קיימים גם היום.

חזי צאיג: כלומר, איתוראן יכולה לגשת למסלול תעסוקה ולקבל תמיכה.

חזי צאיג: אני רוצה שתבינו שבמסלול עוגן התמיכה היא בממוצע של 27 אחוזים מהשכר.

חזי צאיג: יש לנו היום מסלול תעסוקה שיכול להעמיד לרשותם 15 אחוזים.

איזי שרצקי: גם את זה ניסיתי לפני שנים ולא הצלחתי.

חזי צאיג: תגיש היום.

חזי צאיג: אתה יכול לקבל.

איזי שרצקי: ניסיתי אתך ולא הצלחתי.

חזי צאיג: תגיש היום.

חזי צאיג: אני אומר לך שתגיש.

משה גפני: אנחנו לא הולכים לשום מקום עד שנברר את הדברים עד תום.

חזי צאיג: יש לנו מסלול תעסוקה.

חזי צאיג: כנראה זה לא עושה להם היגיון כלכלי והם רוצים לגשת למסלול עוגן, שם התמיכה היא 27 אחוזים ואני מבין אותם.

חזי צאיג: מה לעשות שמסלול עוגן הוא תנאי של פי אחד וחצי מהשכר הממוצע והם לא עומדים בזה.

חזי צאיג: אנחנו עובדים להקטין את זה על מנת שכן תוכלו לגשת.

משה גפני: אגב, יש מקרים בהם עשיתם מפעל עוגן?

חזי צאיג: קודם כל, אנחנו מאוד יצירתיים כדי לייצר דברים ולעשות דברים.

משה גפני: אני שואל אם עשיתם.

חזי צאיג: לגבי הטענה שעומד תקציב למסלול עוגן ולא ניצלנו אותו, צר לי לאכזב אתכם אבל כל תקציב 2010 במסלול עוגן כבר מנוצל.

חזי צאיג: יש חברה שקיבלה 150 מהנדסים ברמות שכר של שלושים אלף שקלים למהנדס והיא מקימה את המפעל בבאר-שבע, היא כבר שכרה את המקום והיא מגייסת את המהנדסים.

חזי צאיג: אני מקווה שאני לא מאכזב אתכם.

חזי צאיג: זאת לא קריית שמונה, אבל זאת באר-שבע.

איזי שרצקי: אני שמח לשמוע.

יעקב אדרי: כל התקציב הלך למפעל אחד.

חזי צאיג: לא.

חזי צאיג: יש עוד חברה והיא דווקא לידך, בתל חי, בקריית שמונה, מלנוקס.

נסים מלכה: כמה עובדים יש שם?

חזי צאיג: תן לי להגיד לך.

נסים מלכה: עשרים עובדים.

חזי צאיג: אבל מה זה משנה?

חזי צאיג: גם היא מהתקציב.

נסים מלכה: מפעל עם עשרים עובדים, זה עוגן?

חזי צאיג: מלנוקס מקבלת סיוע על עשרים עובדים כרגע בשכר גבוה, היא משלמת 25 אלף שקלים.

חזי צאיג: אתם שואלים אותי לאן הלך התקציב ואני אומר שהתקציב הולך לחברות האלה.

חזי צאיג: יתרה מזו, ראש העיר, אני רוצה שתדע שגם מלנוקס מנהלת אתנו משא ומתן - ואנחנו כרגע מדברים אתה – להעסיק לפחות עוד מאה מהנדסים, עוד 150 מהנדסים בתל חי.

יעקב אדרי: אבל זה לא ייתן את הפתרון לקריית שמונה.

חזי צאיג: אני מגיע לקריית שמונה.

חזי צאיג: גם כאן אני רוצה לאכזב אתכם.

חזי צאיג: אנחנו מנהלים משא ומתן עם עוד שתי חברות ושתי החברות משלמות שכר של 25 אלף שקלים לעובד ושתיהן בקריית שמונה.

יעקב אדרי: אולי תגיע לנו מי החברות.

יעקב אדרי: שוב יהיו עשרה מהנדסים אבל כאן יש לך הזדמנות ל-200-300 עובדים.

חזי צאיג: לא.

חזי צאיג: אני מדבר אתך על עשרות עובדים, אם לא על מאה ו-150 עובדים בקריית שמונה.

יעקב אדרי: ראש העיר, אתה יודע על זה?

נסים מלכה: מפעל עוגן?

חזי צאיג: כן, מפעל עוגן.

איזי שרצקי: אף מפעל עוגן, בדקתי, לא הוקם בחודשים האחרונים.

משה גפני: אני לא יכול כך לנהל את הדיון.

משה גפני: אם אתם רוצים לנהל את זה כמו שמנהלים לא חשוב מה, אנחנו נפסיק את הדיון.

משה גפני: אני מבקש לא להפריע אלא לאפשר למר צאיג להגיד את הדברים ברצף.

משה גפני: אני מתנצל ששאלתי שאלה כי זה הזמין עוד צעקות.

משה גפני: אני מבקש שתאמר את הדברים ברצף.

משה גפני: אני רק מבקש נתונים.

משה גפני: קח בחשבון שאני לפחות לא מכיר את הנתונים שאתה אומר.

משה גפני: תאמר אותם ברצף אבל שלמים.

משה גפני: כשאתה אומר שיש מפעל עוגן בקריית שמונה, תאמר את השם, תאמר כמה עובדים יש היום, כמה אתה מתכנן לעתיד.

משה גפני: תאמר את הנתונים.

משה גפני: אני לא יודע.

חזי צאיג: קודם כל, אני אחזור ואומר שכל הסכום של 2010 שהקצבנו למסלול עוגן נוצל.

חזי צאיג: אישרנו חברה, 150 מהנדסים וזה נוצל.

חזי צאיג: יחד עם זאת אנחנו יודעים לייצר עוד תקציב, אם יהיו מפעלים ויש כאלה שהם בדרך.

חזי צאיג: אני מאמין שאנחנו נאשר לפחות לעוד מפעל אחד בקריית שמונה, ברמות שכר גבוהות, לפחות 20-25 אלף שקלים שכר בקריית שמונה בתחום הפרמצבטיקה, ואתם יכולים לנחש מי זאת החברה שאני לא רוצה לציין את שמה, אבל אין הרבה חברות באזור קריית שמונה שהן בתחום הפרמצבטיקה ואנחנו במשא ומתן אתה.

חזי צאיג: אני מאמין שהם יגישו בקשה בשבועות הקרובים.

חזי צאיג: לגבי איתוראן.

חזי צאיג: אנחנו בעד.

חזי צאיג: אנחנו נשנה, אנחנו עובדים על שינוי הנוהל אבל זה ייקח כמה שבועות.

חזי צאיג: אני לא יכול להבטיח שזה יהיה היום או מחר.

חזי צאיג: כפי שאמרתי לכם, מאחר שנוצל כבר התקציב, נצטרך גם להביא מקורות תקציביים לזה אבל אנחנו יודעים גם לעשות את זה.

יעקב אדרי: מה שאבסורד זה שפעם ראשונה שאני רואה שהאוצר עם הזרועות שלו, כולל אותך, מתעקשים על שכר גבוה.

יעקב אדרי: הם עושים מלחמת עולם לא להעלות שכר מינימום .

יעקב אדרי: כשהייתי באור עקיבא שאלו אותי אם להביא היי-טק לשם, ואני אמרתי תודה רבה, יש לי הרבה אנשים פשוטים והם צריכים עבודה ופרנסה.

יעקב אדרי: לא כולם היי-טק.

יעקב אדרי: בקריית שמונה האוכלוסייה היא מגוונת, היא עממית, יש גם מהנדסים, יש גם רופאים, אבל אתם רוצים לתת את רוב הסכום לתעשייה של היי-טק וזה אומר מעט אנשים.

חזי צאיג: לא, זה לא נכון.

יעקב אדרי: זאת טעות קשה מאוד.

חזי צאיג: זה לא נכון.

יעקב אדרי: חזי, אני שומע אותך.

חזי צאיג: מה אתה שומע?

חזי צאיג: 150 מהנדסים לבאר-שבע.

יעקב אדרי: לבאר-שבע, זה בסדר.

יעקב אדרי: אני מדבר על קריית שמונה ספציפית.

יעקב אדרי: אין להם 150 מהנדסים בעיר.

יעקב אדרי: אין.

יעקב אדרי: אין 150 מהנדסים בעיר.

יעקב אדרי: יש לך כאן מפעל שיכול לתת תעסוקה גם לחלק הבכיר וגם לחלק הנמוך.

יעקב אדרי: זאת הזדמנות.

יעקב אדרי: אלה איזונים נכונים.

יעקב אדרי: אני לא מבין את ההתעקשות.

יעקב אדרי: מדובר בקריית שמונה.

יעקב אדרי: ריבונו של עולם, זאת קריית שמונה.

ציון פיניאן: חזי, האם קיימת מגמה או רצון של משרד התעשייה להגמיש את התנאים כדי להכריז על איתוראן כמפעל עוגן בקריית שמונה?

חזי צאיג: אמרתי שכן.

ציון פיניאן: אם כן, כמה זמן?

חזי צאיג: ב-2016.

משה גפני: רגע, חזי, אתה לא משיב.

משה גפני: יש שאלות.

משה גפני: יש עוד שאלות?

ליה שמטוב: מה קורה אם - אתה אומר שמדובר ב-150 מהנדסים - שבסוף לא יבואו 150 המהנדסים אלא יבואו פחות?

ליה שמטוב: מה אתם עושים?

יעקב אדרי: בבאר-שבע יהיו.

ליה שמטוב: זאת קריית שמונה.

יעקב אדרי: הוא מדבר על 150 מהנדסים בבאר-שבע.

ליה שמטוב: לא, הוא דיבר על קריית שמונה.

יעקב אדרי: עשרה מהנדסים.

חזי צאיג: אלה לא חייבים להיות מהנדסים אלא יכולים להיות גם עובדים שהם לא מהנדסים אבל השכר צריך להיות פי שתיים.

משה גפני: מה ההגדרה של מפעל עוגן?

חזי צאיג: מבחינתנו מעל מאה עובדים.

משה גפני: אני מקשיב לך כל הזמן ולא שם לב להפרעות.

משה גפני: שאלו אותך על מפעל עוגן.

משה גפני: איך קראת למפעל בתל חי?

יעקב אדרי: מלנוקס.

משה גפני: שאלו אותך כמה עובדים יש במפעל הזה ואמרת שיש עשרים עובדים.

חזי צאיג: כרגע.

משה גפני: כרגע, לא משנה.

משה גפני: מה ההגדרה של מפעל עוגן?

משה גפני: תגיד לנו מה ההגדרה של מפעל עוגן.

משה גפני: מפעל עוגן זה מישהו שיש לו השפעה במשרד האוצר, במשרד התעשייה?

משה גפני: מה זה מפעל עוגן?

משה גפני: זה איש שיש לו יכולות?

משה גפני: מפעל עוגן זה הגדרה של מספר עובדים?

משה גפני: של שכר?

משה גפני: ישוב?

משה גפני: זאת אומרת, אין מפעל עוגן בתל אביב.

משה גפני: נכון?

משה גפני: אם כן, איפה יש מפעל עוגן?

משה גפני: מה ההגדרה של הישוב?

משה גפני: מה ההגדרה של המפעל?

משה גפני: כמה עובדים ומה השכר?

משה גפני: מה ההגדרה של מפעל עוגן?

חזי צאיג: מפעל עוגן מבחינתנו הוא מפעל שמעסיק מעל מאה עובדים ומשלם פי אחד וחצי מהשכר הממוצע במשק.

משה גפני: באיזו עיר?

חזי צאיג: בפריפריה.

חזי צאיג: מסלול העוגן אצלנו בהוראה שלנו מתוקצב ביחד עם מסלול שכר גבוה.

חזי צאיג: יש לנו עוד מסלול שנקרא מסלול שכר גבוה.

משה גפני: שזה לא מפעל עוגן.

חזי צאיג: זה לא חייב להיות מפעל עוגן.

חזי צאיג: הוא יכול להעסיק גם 15 עובדים.

יעקב אדרי: מה זה אומר?

חזי צאיג: הוא יכול להעסיק מעל 15 עובדים אבל רמות השכר צריכות להיות פי שתיים וחצי מהשכר הממוצע.

חזי צאיג: שני המפעלים האלה מתוקצבים באותה תקנה מבחינתנו ועליהם אנחנו מייעדים את הכסף לחברות.

משה גפני: זה קצת מוזר מה שאתה אומר.

משה גפני: אם כך, צודק חבר הכנסת אדרי.

משה גפני: עכשיו תירצת לי את הקושיה והכל בסדר.

משה גפני: המדינה קצת נראית כאן לא לעניין.

משה גפני: זאת אומרת, אם אנחנו רוצים להביא לפריפריה מפעל גדול שמעסיק הרבה עובדים ומשלם שכר גבוה, בתקנה השנייה של אותה הגדרה אתה בעצם טרפדת את זה מכיוון שאתה לא צריך 150 עובדים אלא מספיקים לך עשרים עובדים.

משה גפני: לא פתרת את הבעיה של התעסוקה בישוב אלא הבאת כמה אנשים שמשתכרים שכר גבוה.

חזי צאיג: לא.

משה גפני: או שאני לא מבין ואני מתנצל.

יעקב אדרי: או שתפרו את זה במיוחד לאיזה כיוון.

משה גפני: אסור להגיד דבר כזה.

יעקב אדרי: אני לא יודע.

יעקב אדרי: אני אומר את הדברים ואת חזי אני מכיר הרבה שנים.

משה גפני: מה זה תפרו?

משה גפני: מישהו כאן חייט?

חזי צאיג: התקציב קיים.

חזי צאיג: זה לא מסלול תחרותי.

חזי צאיג: זה מסלול שאם הוא עומד באחד מהתנאים האלה, הוא בא ומגיש לנו בקשה.

חזי צאיג: אם הוא מגיש בקשה ועומד בקריטריונים, אחד משני אלה, הוא מאושר.

חזי צאיג: כפי שאמרתי לכם, לפני שבועיים אישרנו לחברה, ל-150 מהנדסים, שלושים אלף שקלים שכר, מפעל עוגן.

יעקב אדרי: זה טוב וזה בסדר.

יעקב אדרי: אנחנו שמחים על כך.

יעקב אדרי: אנחנו מדברים על קריית שמונה.

קריאה: באיזה עיר אישרתם?

קריאה: בתל אביב אולי.

יעקב אדרי: לא.

יעקב אדרי: בבאר-שבע.

קריאה: איזה מפעל זה?

חזי צאיג: EMC, חברה רב לאומית.

מירי רגב: מצוין.

חזי צאיג: אנחנו בעד.

חזי צאיג: אנחנו לא נגד.

מירי רגב: אז מה הבעיה?

מירי רגב: אם אתה בעד, למה אנחנו כאן?

חזי צאיג: כי צריך להוריד את התנאים.

יעקב אדרי: במי זה תלוי?

חזי צאיג: אני רוצה שתבינו שהיום יש מסלול שנקרא מסלול תעסוקה שכל חברה יכולה להגיש ולקבל סיוע.

יעקב אדרי: עם שכר של 25 אלף שקלים.

חזי צאיג: לא.

חזי צאיג: גם עם 5,000 שקלים היא יכולה לקבל.

משה גפני: הוא מקבל פחות.

חזי צאיג: הוא יקבל פחות אבל שם הוא יקבל קרוב ל-15 אחוזים סיוע, בין 15 ל-20 אחוזי סיוע.

מירי רגב: אתה יודע איזה יופי זה שפתאום הממשלה נלחמת על שכר?

מירי רגב: חבל שלא נלחמים על שכר כזה של עובדי קבלן שמנקים לכולם את המשרדים.

מירי רגב: זה מה שחבל, אבל על זה בטח נקיים דיון אחר.

יעקב אדרי: חבל שאנחנו נאבקים להביא מפעל לקריית שמונה.

יעקב אדרי: זה חבל.

מירי רגב: מדובר בשכר של 8,000 שקלים לחודש והלוואי עלינו שכולם יקבלו שכר כזה.

משה גפני: אני מבין שמהאוצר אין אף אחד.

יעקב אדרי: לא במקרה הם לא כאן.

ציון פיניאן: אדוני היושב ראש, השאלה היא האם יקום איתוראן בקריית שמונה או לא יקום.

מירי רגב: ומתי.

מירי רגב: ציון ידידי, זאת לא השאלה.

מירי רגב: השאלה היא מתי יקום מפעל איתוראן בקריית שמונה.

מירי רגב: יכולים לומר לי מה שרוצים, אבל לי יש תכתובות מ-2003.

מירי רגב: תנאים השתנו, תנאים לא השתנו, אבל אני יודעת שהתנאים רק הוחמרו ואנשים מקריית שמונה עוזבים למרכז הארץ.

מירי רגב: אנחנו לא רוצים לאבד לא את הנגב ולא את הגליל.

מירי רגב: לכן צריך להעביר את המפעלים לשם.

יעקב אדרי: צאו למאבק.

יעקב אדרי: מה אתם יושבים?

יעקב אדרי: צאו למאבק ותעשו מה שצריך.

משה גפני: לא, אני לא אומר לכם לצאת למאבק.

יעקב אדרי: אני אומר להם.

יעקב אדרי: למה לא?

יעקב אדרי: מאבק לגיטימי.

יעקב אדרי: תעשו את זה בכל הכלים.

משה גפני: אני לא קורא לצאת למאבק.

יעקב אדרי: אני קורא לצאת למאבק.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני לא.

יעקב אדרי: למה לא?

משה גפני: אני הולך להגיד.

משה גפני: אני סבור שאנשים שלחו אותנו לכנסת כדי שאנחנו נעשה את המאבק כאן.

משה גפני: אנחנו לא צריכים לקרוא לאנשים כי אנחנו לא מיצינו את ההליך.

משה גפני: יכול להיות שהמצב יהיה שלא תהיה ברירה ובסופו של דבר יהיה גם מאבק ציבורי מאוד קשה על העניין הזה כי איך שהוא נראה על פניו, המדינה עומדת מהצד וקריית שמונה מתמוטטת.

משה גפני: אנחנו צריכים לעשות את העבודה שלנו.

משה גפני: אני אבקש לקיים ישיבה נוספת אליה יוזמן השר סילבן שלום, שר הנגב והגליל.

יעקב אדרי: לא הוא הכתובת.

מירי רגב: שר התעשייה.

משה גפני: אני אגיד לתושבי קריית שמונה שיפסיקו להצביע לליכוד.

מירי רגב: צריך לאשר את זה.

מירי רגב: מה זה קשור עכשיו לליכוד?

יעקב אדרי: עכשיו, זאת ההזדמנות שלכם.

מירי רגב: מ-2003 היה צריך לאשר את זה.

משה גפני: אם זה יאושר, אני אגיד להם שכן יצביעו לליכוד.

מירי רגב: וגם ייבנו הרבה ישיבות בקריית שמונה.

משה גפני: על ישיבות עוד לא דיברנו היום.

יעקב אדרי: חזי יכול למצוא את הפתרון.

משה גפני: הוא ימצא.

משה גפני: אדוני ראש העיר, מר מלכה, בבקשה.

משה גפני: יש עוד מישהו שרוצה להתייחס לעניין?

משה גפני: בבקשה להירשם.

נסים מלכה: אני מקדם בברכה את חבר הכנסת זבולון אורלב שהוא מכיר את קריית שמונה ומכיר אותה טוב גם מהעבר ויודע בדיוק מה הצרכים של העיר יחד עם כל חברי הוועדה.

נסים מלכה: אני רוצה קודם כל להודות למשרד התעשייה על כך שאנחנו כבר שומעים מעין בשורה של גמישות.

ציון פיניאן: ניצנים נראו בארץ.

נסים מלכה: כן.

נסים מלכה: אני מקווה שנשמע היום משהו לגבי לוח הזמנים.

נסים מלכה: אני רוצה לתקן כמה דברים.

נסים מלכה: כאשר מדברים על מפעל בקריית שמונה, מפעל כמו מלנוקס שנמצא בקריית שמונה, יש לו עשרים עובדים.

נסים מלכה: אלביט למשל נמצא ליד קריית שמונה ועד היום הוא לא מצליח למצוא מהנדסים שיעבדו אצלו אלא הוא מסיע מהנדסים מכרמיאל לקריית שמונה.

נסים מלכה: זאת אומרת, זאת לא הבעיה שלנו להביא מהנדסים למפעלים בקריית שמונה.

נסים מלכה: אני צריך למצוא עבודה לתושבים של העיר והם לא מהנדסים.

נסים מלכה: אם תהיה עבודה, גם המהנדסים יבואו.

נסים מלכה: הילדים יחזרו בחזרה לקריית שמונה, אותם ילדים של מהנדסים שנמצאים בתל אביב ובירושלים ובמקומות אחרים.

נסים מלכה: הם יחזרו בחזרה לקריית שמונה עם ההורים שלהם, אבל שקודם כל שלהורים תהיה עבודה כי להם אין היום תעסוקה.

נסים מלכה: את זה אני צריך יותר מאשר מאה מהנדסים.

נסים מלכה: מה יעזרו לי מאה מהנדסים?

נסים מלכה: אני לא מצליח למצוא עשרה מהנדסים כדי לספק לאלביט.

משה גפני: תודה.

עמרם שחר: אני מברך על קיום הישיבה.

עמרם שחר: אני ממלא מקום ראש העיר קריית שמונה.

משה גפני: איך זה להיות ממלא מקום של מלכה?

עמרם שחר: יוצא מן הכלל.

עמרם שחר: הוא מלך.

עמרם שחר: אני מברך על קיום הישיבה.

עמרם שחר: היהודי הקדוש הזה שיושב מולנו כרגע, שמוכן לבוא לקריית שמונה, הצניעות שלו כבר גובלת ואני לא יודע במה.

עמרם שחר: אדם שקט, רוצה להשקיע בקריית שמונה ואין הרבה כמוהו.

משה גפני: אם אתה מדבר על מישהו קדוש, תגיד למי התכוונת כי אחרת בפרוטוקול יחשבו שהתכוונת לאורלב.

עמרם שחר: אני מתכוון לאיזי שרצקי.

עמרם שחר: רבותיי, הוא תורם על מנת לא לקבל פרס והוא החליט לבוא ולהקים בקריית שמונה מפעל.

עמרם שחר: כמו שאמר ראש העיר, תעסוקה.

עמרם שחר: אנחנו לא מצליחים להשיג מקומות עבודה ואם יש כבר מפעל שיכול לבוא ולתת תעסוקה, צריך למצוא לו את הפתרון הכי מהיר.

עמרם שחר: כמו שאמרתם, מיד צריך להקים את המפעל הזה.

עמרם שחר: זה התפקיד שלכם, למצוא את הנוסחה כדי לקדם ולהביא את המפעל לקריית שמונה.

איזי שרצקי: דרך אגב, לחברה שלנו אין שום הטבת מס בקריית שמונה.

איזי שרצקי: שלא יהיו אי הבנות.

מוטי רוחאם: ראש מטה השר סילבן שלום.

מוטי רוחאם: נמצאת כאן גם ראש אגף גליל.

מוטי רוחאם: אנחנו מרכזים את החומרים והנושא הזה הוא בין משרד התעשייה לבין משרד האוצר.

יעקב אדרי: נכון.

יעקב אדרי: ללא ספק.

מוטי רוחאם: זה לא שייך למשרד לפיתוח הנגב והגליל.

מוטי רוחאם: החזון של השר הוא 300 אלף תושבים.

יעקב אדרי: הם יכולים לעודד, לעזור, אבל זה לא שלהם.

ציון פיניאן: איך יבואו 300 אלף אנשים אם אין עבודה?

מירי רגב: מדובר כאן בלוחות זמנים.

מירי רגב: התעשייה בא ואומר ששונו התקנות?

יעקב אדרי: אל תפנו את זה למשרד לפיתוח הנגב והגליל.

מירי רגב: זה צריך להיות עוד במושב הזה.

מירי רגב: כמו שאנחנו דוחפים דברים אחרים שיהיו עוד במושב הזה, גם זה צריך להיות.

משה גפני: יש משרד ממשלתי שהשר שלו הוא ממלא מקום ראש הממשלה, המשרד לפיתוח הנגב והגליל, ואני לא נותן למשרד הזה לחמוק מאחריות.

משה גפני: אנחנו יודעים שזה משרד התעשייה מול משרד האוצר, אבל גם לכם יש מה לומר.

מוטי רוחאם: לאחרונה נכנסנו לנושא הזה.

מוטי רוחאם: אמורה להיות לנו פגישה עם מר שרצקי ואנחנו אכן רוצים להוביל את זה, לקחת את זה קדימה, ובהחלט זה מתחבר לחזון שלנו.

משה גפני: דיברתם עם משרד התעשייה?

סיגל שאלתיאל: יש לי פגישה ביום חמישי הקרוב עם אבי פלדמן שהוא בעצם ראש מטה נגב וגליל במשרד התעשייה והוא הרפרנט שעובד מולנו, מול נגב-גליל, בכל נושא משרד התעשייה.

זבולון אורלב: במשרד התעשייה או במרכז ההשקעות?

חזי צאיג: זה שייך למרכז ההשקעות.

סיגל שאלתיאל: אבל אבי פלדמן הוא מרכז את העבודה בנגב-גליל מטעם משרד התעשייה.

סיגל שאלתיאל: אבי פלדמן הוא הפונקציה שמרכזת את כל נושא נגב-גליל מבחינת משרד התעשייה.

משה גפני: ממתי אתם יודעים על הבעיה הזאת של איתוראן?

סיגל שאלתיאל: לפני כשבוע וחצי.

מוטי רוחאם: ממש לאחרונה.

משה גפני: מתי התעוררה הבעיה, מר שרצקי?

איזי שרצקי: לפני חמש שנים התחלתי במהלך עם מר צאיג להעביר את המוקדנים שלי - לא את כל המפעל כי זה קשה להעביר את כל המפעל – אבל לא הצלחתי.

איזי שרצקי: זה היה 15 אחוזים וזה לא מכסה את ההוצאות.

איזי שרצקי: לא הצלחתי.

איזי שרצקי: לפני חצי שנה בערך, יותר מחצי שנה, שבעה חודשים, התחלתי את המהלך הזה.

איזי שרצקי: אמרו לי שהולכים לקראתי, יהיה בסדר, אבל לא קרה דבר.

איזי שרצקי: לפני שבעה חודשים התחלתי מהלך במשרד התעשייה ואמרו לי שהולכים לקראתי ויהיה בסדר.

משה גפני: אתה היית בקשר עם חזי?

נסים מלכה: היינו בקשר עם אשר.

איזי שרצקי: הייתי אצלו כמה פעמים.

איזי שרצקי: רואה החשבון שלי היה אצלי וניסינו לעשות את המהלך הזה.

איזי שרצקי: אז ביקשנו לשנות את הממוצע ל-8,500 שקלים אבל זה לא הצליח.

איזי שרצקי: בסוף, אחרי כמה חודשים, הודיעו לנו שחבל על הזמן שלנו ושנעזוב את זה.

איזי שרצקי: אני רוצה שתבינו.

איזי שרצקי: היה לי קל מאוד לעזוב את זה.

משה גפני: את זה הבנו אבל אנחנו לא רוצים שתעזוב את זה.

איזי שרצקי: זה מהלך קשה, הכי קשה שעשיתי לעובדים שלי.

משה גפני: קח אותי בתור יועץ שלך ואני לא לוקח ממך שכר כי אני מקבל משכורת מהכנסת.

משה גפני: יש לך חלק מהעובדים שאתה רוצה להעביר לקריית שמונה והם משתכרים 12,500 שקלים.

איזי שרצקי: יותר.

איזי שרצקי: חלק משתכרים 20 אלף שקלים וחלק משתכרים 6,000 שקלים.

משה גפני: חלק מהעובדים שלך שאתה רוצה להעביר לקריית שמונה משתכרים 12,500 שקלים ויותר.

איזי שרצקי: ויותר.

משה גפני: אלה יכולים להיכנס למסלול הזה.

איזי שרצקי: לא.

איזי שרצקי: הם לא מאה עובדים.

חזי צאיג: בתוך ה-300 עובדים אין מאה עובדים שמשתכרים 12,500 שקלים.

משה גפני: כמה יש לך?

איזי שרצקי: זה לא משנה.

משה גפני: זה משנה.

איזי שרצקי: זה לא רלוונטי.

איזי שרצקי: חברים, זאת חברה.

איזי שרצקי: אני חייב להשאיר בתל אביב 20-30 אנשים שעוסקים בשיווק.

איזי שרצקי: אני לא אפרק את החברה.

איזי שרצקי: אני עושה מהלך שגם כך הוא מהפכה.

איזי שרצקי: תסלחו לי, אבל בסופו של דבר אם אני לא אעבור, יהיה לי יותר קל.

משה גפני: לא, אתה תעבור בעזרת השם.

משה גפני: לשם כך אנחנו כאן.

איזי שרצקי: אם אני אקבל את המענק הזה, אני מביא כל שנה לקריית שמונה פי שלוש מכל המענק.

איזי שרצקי: המענק הוא לשלוש שנים ואני הולך לשם לא לשלוש שנים אלא לחיות שם עשר שנים.

איזי שרצקי: העובדים שלי יהיו שם.

איזי שרצקי: צריך להבין, אבל זה לא אני.

איזי שרצקי: תשנו את התקנון לכל המדינה.

איזי שרצקי: תסלחו לי שאני אומר, אבל כל התקנה הזאת היא בלוף.

איזי שרצקי: כל מה שאמרו כאן, זה לא באותה תקנה עליה אני מדבר.

איזי שרצקי: אף מפעל עוגן לא הוקם במדינת ישראל בשנים האלה.

משה גפני: בוא נתקן קודם את העניין של קריית שמונה עם מפעל איתוראן ואחרי כן נתקן את כל המדינה.

משה גפני: לאט לאט.

משה גפני: לא נתקן את הכול יחד.

עמרם שחר: חבר מועצת קריית שמונה.

עמרם שחר: אני אהבתי את ההצהרה של יושב ראש הוועדה שאתם נבחרתם כדי לנהל את המאבק של עיירות הפיתוח ושל כל המדינה.

משה גפני: נכון.

עמרם שחר: אבל יש לי הרגשה שאתם מנותקים לחלוטין ממה שנעשה.

עמרם שחר: אתם צריכים לדעת שכל הפריפריה הולכת ומזדקנת.

עמרם שחר: אתם לא יודעים מה קורה שם.

עמרם שחר: אנחנו קיבלנו מפעל, קיבלנו פרס יצוא.

עמרם שחר: אנחנו מלמדים תלמידים, החינוך ברמה, הולכים להיות מהנדסים, רואי חשבון, בכל המקצועות, אבל הם לא חוזרים הביתה וזאת הבעיה שלנו.

עמרם שחר: מערכת החינוך הולכת ומצטמצמת ואנחנו נשארים בעיר עם זקנים.

עמרם שחר: לכן צריך תעסוקה רגילה.

עמרם שחר: כל הדרך חשבתי על הנוסחה הזאת של 12,500 שקלים לחודש, אבל ריבונו של עולם, מי המציא את המספרים האלה?

עמרם שחר: אנחנו צריכים תעסוקה כדי להחזיק את העיר ולפתח אותה.

עמרם שחר: כשנגיע לכמות מסוימת של ארבעים אלף תושבים, לא נצטרך גם את משרד האוצר ולא את משרד התעשייה.

עמרם שחר: כפי שאמר ראש העיר, אנחנו צריכים לתת תעסוקה לתושבים רגילים כדי שיצליחו להחזיק את עצמם, לשלם ארנונה כמו שצריך, כך שיהיה לנו תקציב אמיתי שנוכל להוציא אותו ולא שרושמים שלושים מיליון שקלים הכנסות ובסוף יש עשרים מיליון שקלים כי הכול הולך על הנחות מאחר שמדובר בחוסר הכנסה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: דברים כדורבנות.

חזי צאיג: אני רוצה שתבינו.

חזי צאיג: לא מדובר על שכר ברוטו של 12,500 שקלים אלא על עלות השכר.

חזי צאיג: עלות שכר היא בערך שלושים אחוזים מהשכר.

איזי שרצקי: זה 11,000 שקלים ברוטו.

יעקב אדרי: היינו מאוד רוצים שכולם יקבלו 12,500 שקלים, אתה חושב שיש מישהו שלא רוצה את זה?

חזי צאיג: זה 8,000 שקלים שכר.

מירי רגב: זה בכל זאת יותר מ-3,000 שקלים שמקבל עובד קבלן.

איזי שרצקי: אני מודיע לך ש-12,500 שקלים עלות, ברוטו זה 10,500 שקלים.

צבי סוויסה: כמה המזכירה שלך מקבלת?

משה גפני: לא, איך הגעת למזכירה שלו?

צבי סוויסה: אם היא תקבל 12,500 שקלים, הוא ייתן.

צבי סוויסה: היא מקבלת שכר מינימום ואתה רוצה 12,500 שקלים בקריית שמונה.

מירי רגב: הממשלה היא המעסיק הגדול של עובדי קבלן שמקבלים 3,000 שקלים בחודש.

מירי רגב: על מה מדברים כאן?

משה גפני: הוא עובד מדינה והוא עושה את מלאכתו נאמנה.

משה גפני: עם כל הכבוד, הוא עשה הרבה דברים טובים למדינה ואני אגן עליו, במיוחד שהיום הוא חיובי.

יעקב אדרי: אני רוצה לשבח את חזי צאיג.

מירי רגב: הוא עושה עבודה מצוינת.

משה גפני: אז מה אם הוא מקדימה?

משה גפני: אסור לתת לאדרי לדבר?

מירי רגב: לא יעזור לך כלום, לא תצליח לסכסך ביני לבין אדרי.

יעקב אדרי: אני רוצה לומר משהו.

יעקב אדרי: את חזי אני מכיר כמעט שלושים שנים ומותר לי לומר את זה.

יעקב אדרי: הוא עזר להרבה מאוד עיירות פיתוח, כולל אור עקיבא.

יעקב אדרי: חזי, הפתרון אצלך.

יעקב אדרי: בנושא קריית שמונה, תעקוף את כל הבירוקרטיה ותן להם את זה כי זה חשוב להם.

ציון פיניאן: בשבוע שעבר אישרנו כאן 150 מיליון שקלים לטאוור במגדל העמק עבור 400 עובדים.

יעקב אדרי: נכון, וזה חשוב.

מירי רגב: צאיג, אי אפשר לעשות משהו נקודתי בעניין הזה?

זבולון אורלב: אני מכיר את התסמונת הידועה שהניתוח הצליח והחולה מת.

זבולון אורלב: אני גם מכיר את התסמונת הזאת כמי שהיה עובד מדינה, נדמה לי לא פחות שנים ממך, שנוח להסתתר מאחורי תקנות שכאשר קבעו אותן לא עמדה מציאות שעומדת היום בפני מקבל ההחלטה.

זבולון אורלב: הרי לו לא היו תקנות ועכשיו היו צריכים לתקן את התקנה, היו אומרים שאי אפשר לתקן תקנה כזאת, כי אם נתקן את התקנה הזאת, המשמעות היא שמפעל איתוראן לא יכול לעבור לקריית שמונה.

זבולון אורלב: אם מישהו יגיד שאין צורך, אין טעם, אין עניין, אין תכלית בהעברת המפעל לקריית שמונה, זה בסדר שמסתתרים מאחורי תקנה, אבל אין אחד כזה במדינה שאומר שאפשר לוותר אלא כולם אומרים שיש חשיבות רבה שהמפעל יעבור לשם.

זבולון אורלב: אז בבקשה, תתאימו את התקנות לצורך.

זבולון אורלב: זה מה שצריכה לעשות מדינה.

זבולון אורלב: ממשל תקין מתאים את התקנות למציאות ולצורך, ואם הוא צורך לאומי – בוודאי.

זבולון אורלב: לא עושים הפוך, לא אומרים לקריית שמונה שתתיישר על פי התקנות.

זבולון אורלב: אם קריית שמונה תצטרך להתיישר על פי התקנות, הניתוח יצליח והחולה ימות.

זבולון אורלב: לכן אני חושב אדוני היושב ראש שהגישה של הוועדה צריכה להיות שתקנה היא לא הלכה למשה מסיני אלא היא נעשתה בידי בני אדם כאשר המציאות לא הייתה ידועה, ולכן צריך לבקש שמשרד התעשייה יעשה שיעורי בית יחד עם האוצר.

זבולון אורלב: אני מניח שהוא לא חופשי להתקין תקנות בעצמו, תקנות שיש להן משמעויות תקציביות.

זבולון אורלב: שיבוא אלינו בפרק זמן סביר – שבוע, עשרה ימים – כפי שהיושב ראש יקבע, עם הפתרון.

זבולון אורלב: הוועדה צריכה לתבוע חד משמעית שיהיה פתרון שיאפשר שהעברת המפעל הזה תתבצע, ואם יש צורך לשנות תקנות, שישנו את התקנות.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: רבותיי, אני מבקש לסכם את הדיון.

משה גפני: ועדת הכספים מחליטה שיש צורך חיוני ממדרגה ראשונה בהעברת מפעל איתוראן לקריית שמונה.

משה גפני: גם אם התקנות מדברות על כך שכדי להיות מפעל עוגן צריך שהשכר יהיה 12,500 שקלים לחודש, שכר עלות, אנחנו סבורים שהשכר יכול להיות נמוך יותר, כפי שדובר כאן על 8,500 שקלים.

משה גפני: הסיבות לכך הן מאוד ברורות.

משה גפני: קריית שמונה היא עיר שנמצאת בהגירה שלילית, היא עיר שכל תושבי מדינת ישראל חייבים לה את המשך קיומה ופיתוחה של המדינה.

משה גפני: תושבי קריית שמונה עומדים בחזית, עמדו במשך כל השנים ועומדים גם היום, ויש צורך, לפני שמביאים לשם מהנדסים ואנשים שמשתכרים שכר גבוה, שגם זה חיוני וחשוב – ובמפעל איתוראן יש גם כאלה – צריך גם לספק עבודה מכובדת ונורמאלית לתושבי העיר על מנת שלא יעזבו כי אחרת גם התושבים הצעירים, שהיום הם תושבים שמשתכרים במרכז הארץ שכר גבוה, לא יחזרו.

משה גפני: לכן אנחנו רואים צורך לאומי ממדרגה ראשונה – אנחנו, ועדת הכספים – להעביר את מפעל איתוראן לקריית שמונה.

משה גפני: ועדת הכספים שמחה על כך שמנהל מרכז ההשקעות וסגן מנהל מרכז ההשקעות, ומשרד התעשייה בכלל, סבורים שיש לשנות במקרה הספציפי הזה – אני לא מדבר על כל המדינה אבל יכול להיות שאז יהיה צריך לקיים דיון יותר מקיף – את התקנות, לגבי הנושא של מפעל עוגן בקריית שמונה, במקרה של חברת איתוראן.

משה גפני: אנחנו נותנים לכם שבועיים ובשבועיים האלה אנחנו מבקשים שתחזרו אלינו, ואם אכן זה יסתדר, זה בסדר גמור וכל אחד נתחיל לריב על הקרדיט, מי הביא את מפעל איתוראן לקריית שמונה, אבל המפעל יעבור.

משה גפני: במידה וחס וחלילה לא יהיה פתרון בתוך שבועיים, אני רוצה שתודיעו לי מה הסיבה שהנושא הזה לא הסתדר.

משה גפני: אם יהיה צורך, אם זה לא יסתדר עם השרים, אני חושב שצריך ללכת לראש הממשלה.

איזי שרצקי: יש לי פגישה עם השרים.

משה גפני: אני יכול לקבל את לוח הזמנים שלך?

איזי שרצקי: כן.

משה גפני: עם איזה שר יש לך פגישה?

איזי שרצקי: שר התעשייה.

איזי שרצקי: הם יזמו את זה, לא אני.

משה גפני: מרינה, אמרתי בתחילת הישיבה, את הגשת הצעה לסדר על המקצועות השוחקים.

מרינה סולודקין: כן.

משה גפני: הודעתי בשם מנכ"ל משרד התעשייה שהנושא סגור ואני מקווה שזה עומד להסתיים.

משה גפני: כמעט כל שבוע אני מדבר אתם על זה.

משה גפני: יש לי הרבה טלפונים כל הזמן.

משה גפני: היא חושבת שאני מדבר על הישיבות, אבל אני מדבר על המקצועות השוחקים והיא זאת שמדברת על הישיבות.

משה גפני: חזי, אני מבקש שבועיים.

משה גפני: שבועיים זה מספיק?

חזי צאיג: נעדכן אתכם, אבל אני לא יודע לגבי שבועיים.

חזי צאיג: אם זה עוד שבוע, אני אומר לך.

חזי צאיג: אני אעדכן אתכם תוך שבועיים.

משה גפני: הוא יכול להתייאש.

משה גפני: בוא נתקדם עם העניין הזה.

חזי צאיג: אני אעדכן אתכם.

משה גפני: אתם תשמרו עליו שהוא לא יתייאש.

משה גפני: אני אשמור עליהם.

נסים מלכה: אנחנו נשמור עליו.

מירי רגב: שבועיים.

משה גפני: שבועיים.

משה גפני: תנסו לקדם את זה.

משה גפני: אם יש צורך, אני מוכן לדבר גם עם שר האוצר ואם יש צורך, גם עם שר התעשייה.

חזי צאיג: בסדר.

משה גפני: אני רוצה לקדם את העניין הזה כי זה נראה דבר נורא ואיום אם אחרי שזה עלה כאן לדיון והנושא הזה לא מסתדר, אנחנו הולכים להיות בבעיה ציבורית קשה מאוד כי זה יעד לאומי ונראה משונה לחלוטין מה שקורה.

משה גפני: יושב כאן בן אדם ואומר שהוא רוצה להעביר את המפעל שלו לקריית שמונה עם מאות עובדים.

איזי שרצקי: ציונות.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: זה הסיכום.

משה גפני: אני מבקש בתוך שבועיים להיות בקשר כדי לראות מה אנחנו עושים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אנחנו עובדים לדיון הבא.