ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 398, 2011-03-28 09:00

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם, אנחנו בתאריך 28 למרץ 2011, כ"ב באדר ב' תשע"א, הנושא – תשלום קוד 07 למוסדות חינוך.

אלכס מילר: אנחנו מקיימים כאן ישיבה על-פי בקשת חברי כנסת, גם חברת הכנסת חוטובלי, גם חבר הכנסת אורלב, שהעלו בפניי את הסוגיה המסוימת הזו ואני גם ערכתי סיור לפני שבוע-שבועיים.

אלכס מילר: התרשמתי מאוד, הבנתי את הנושא ואני חושב שצריך לקבל כאן החלטות ברורות בעניין וכך אנחנו גם נתקדם בדיון.

אלכס מילר: אתה רוצה להציג את הנושא בפנינו באופן כללי?

אלכס מילר: כך אנחנו נתקדם.

יצחק גורקביץ: אני מנכ"ל ישיבת אהבת חיים בכוכב השחר.

יצחק גורקביץ: קודם כל, אני רוצה להודות לחבר הכנסת אלכס מליר, יושב ראש הוועדה, שהוא ערך אצלנו סיור לפני כשבועיים, על-פי הזמנתנו, על-מנת שייראה באמת בעיניים, איזה אוכלוסיית תלמידים אנחנו מטפלים, איזה עבודת קודש אנחנו עושים.

יצחק גורקביץ: אני משוכנע שהוא אכן התרשם עמוקות מעבודתנו.

יצחק גורקביץ: אני את סקירה קצרה על בית-הספר שלנו, שבו למעשה אנחנו מייצגים פה את ארבעת המוסדות, לפחות שאני מכיר.

אלכס מילר: עזוב את זה, אנחנו לא מתעסקים בזה.

אלכס מילר: תן לנו כללית, על הנושא, איפה אנחנו עומדים וכך אנחנו נתקדם.

אלכס מילר: כי אם נתחיל עכשיו כל בית-ספר ובית-ספר, לא נסיים כאן.

יצחק גורקביץ: בסדר גמור.

יצחק גורקביץ: אנחנו בתי-ספר שמטפלים באוכלוסיית לקויי למידה, ADHD, מה שאנחנו קוראים הדיס'ים – דיסלקציה, דיסקלקוליה וכדומה.

יצחק גורקביץ: אנחנו אישית קיימים 18 שנה, ומי שמפנה אלינו תלמידים זה הרשויות, הפיקוח.

יצחק גורקביץ: רוב התלמידים אצלנו זה תלמידים שעברו ועדות השמה, כפי שאמרתי מקודם, שהרשויות והפיקוח חינוך מיוחד הפנה אלינו, שההגדרה בוועדת השמה זה ילד מסלול 07, כיתת חינוך מיוחד בבית ספר רגיל.

יצחק גורקביץ: אנחנו לאורך כל השנים, לא היתה שום בעיה עם התקצוב הזה, ילד שעבר ועדת השמה, זכאי לשעות האלו, קיבל את השעות האלו.

יצחק גורקביץ: אנחנו לשם דוגמה, בית-ספר של 150 תלמידים, נותן 760 שעות, 34 משרות, בנוסף צוות טיפולי של פסיכולוג, שלוש עו"סיות, חמש מורות מתקנות.

יצחק גורקביץ: זאת אומרת, זה סדר גודל של שעות מטורף.

יצחק גורקביץ: אנחנו כמובן, בלי הוועדות השמה, בלי הזכאות של התלמידים, לא היינו יכולים להתקיים.

יצחק גורקביץ: לפני כארבע או חמש שנים, בחוברת שמפרסמת כל שנה לאה רוזנברג, סמנכ"לית ומנהלת המינהל הפדגוגי, הוכנס איזה שהוא סעיף או תקנה שבו הוגבלו תלמידים שעברו ועדת השמה, שהוגדרו ככיתת חינוך מיוחד בבית ספר רגיל, כ- 40% בלבד.

יצחק גורקביץ: זאת אומרת, דוגמה – בית ספר כמו שלנו, שיש בו בין 70% ל- 80% תלמידים כאלו, התלמידים האלו, למרות שקיבלו את הזכאות לשעות האלו, אומרים להם – ידידנו היקרים, אתם לא יכולים ללמוד בבית ספר, דוגמה, אהבת חיים.

יצחק גורקביץ: בית ספר אהבת חיים שהוא בית ספר שמתמחה, ש- 18 שנה קיים, והוא נותן את המענה הכי מקצועי שהוא יכול, אנחנו במקרה גם את התורה שלנו כבר מרצים במקומות אחרים, אז אומרים לדוגמה למוישה זוכמיר – אתה, אל תלמד באהבת חיים, אתה תלמד בבית ספר אולי של 1,000 תלמידים, שמן הסתם הם פחות מתמקצעים בדברים האלו, כפי שעד שהגעת לאהבת חיים ונדדת ממוסד חינוכי למוסד חינוכי ובכל מקום שזרקו אותך כי טבעת שם, כי אין את המענה המקצועי, אל תלמד באהבת חיים, תלך מפה, תלך למקום אחר.

יצחק גורקביץ: על זאת אנחנו נזעקים.

יצחק גורקביץ: לצערנו, במשך השנים לא הצלחנו להגיע לקשר עם משרד החינוך, להבין את העניין הזה.

יצחק גורקביץ: לא הצלחנו אפילו להביא את ההנהלה הבכירה של משרד החינוך לביקור אצלנו ואני מדגיש, הפיקוח, המפקחות של חינוך מיוחד, כל הזמן רצות אחרינו שנקבל את הילדים, כי זה המקום שלהם, אנחנו האנשים הכי מקצועיים ובתי-הספר הכי מקצועיים ויש את ההגבלה הזאת של 40% ולכן הילדים האלו לא יכולים, לא יוכלו ללמוד אצלנו.

יצחק גורקביץ: זאת אומרת, אני מסכם את העניין – ילד, למרות שקיבל זכאות בוועדת השמה, שזה כמובן גורם חיצוני, הפיקוח של החינוך מיוחד, הרשות המקומית, לא קשור כלל אלינו, קיבל את הזכאות, אבל כיוון שהוא באהבת חיים, לדוגמה, שיש יותר מ- 40%, הוא לא יקבל את השעות שלו, למרות שהוא קיבל את הזכאות לשעות שלו.

יצחק גורקביץ: זו הנקודה.

יצחק גורקביץ: במידה וזה יהיה מצב העניינים, המשמעות של העניין זה סגירה של בתי הספר שלנו, כי אנחנו, שאנחנו הכי מומחים והכי יודעים את העבודה הזאת, לא נוכל להחזיק את הילדים האלו ללא השעות האלו וכפי שכתבנו מכתב למנכ"ל משרד החינוך, לאן ילכו הילדים?

יצחק גורקביץ: עד כאן – הצגת הנושא.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: משרד החינוך, בבקשה.

רעיה לוי גודמן: בוקר טוב, אני מנהלת האגף לחינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: ראשית, אני רוצה לברך על הפגישה הזאת ולהודות עליה כי זאת הזדמנות מצוינת עבורנו לבחון את כל הנושא של מסלול 07 לכיתות חינוך מיוחד בעל יסודי.

רעיה לוי גודמן: כבודו יודע מהוועדה הקודמת שאני מכהנת בתפקידי כמנהלת האגף שמונה שבועות ומאז אני נדרשת להרבה סוגיות מאתגרות.

רעיה לוי גודמן: זאת אחת הסוגיות המאוד מאתגרות.

רעיה לוי גודמן: ברשותך, אני רוצה להוסיף לנתונים שאמר מנהל בית ספר אהבת חיים, מספר נתונים, לוועדה.

רעיה לוי גודמן: ראשית, אין חולק על כך שהתלמידים הגיעו לבית הספר אחרי ועדת השמה, כל התלמידים הם זכאים לכיתות חינוך מיוחד על-פי החלטת ועדת ההשמה.

רעיה לוי גודמן: המציאות בבית הספר, ואינני חולקת על עבודתכם המקצועית ואני אשמח לבקר אצלכם.

יצחק גורקביץ: תודה.

רעיה לוי גודמן: הלימודים בבית-הספר אינם בכיתות חינוך מיוחד, הן בכיתות רגילות.

רעיה לוי גודמן: מסלול 07, שהוא מסלול של הקצאה תקציבית, נועד לתת לילדים זכאות לחינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: משרד החינוך לוקח על עצמו לבדוק את הסוגיה הזאת לעומקה ולחזור אל הוועדה בהקדם, אבל אני רוצה להוסיף מספר נתונים.

רעיה לוי גודמן: תלמידים של חינוך מיוחד לא נולדים ילדי חינוך מיוחד בגיל 15.

רעיה לוי גודמן: המציאות היא כזו, ואני רוצה לתת נתונים על בית-הספר, שהוצג פה כרגע.

רעיה לוי גודמן: בבית-הספר 161 תלמידים.

רעיה לוי גודמן: 113 תלמידים עברו ועדת השמה, למסלול 07.

רעיה לוי גודמן: שני תלמידים נוספים מקבלים שעות תמיכה מתוכנית השילוב.

רעיה לוי גודמן: מתוך כל המבחר הזה, 12 היו בחינוך מיוחד לפני כן.

רעיה לוי גודמן: זאת אומרת שבמעבר מבית הספר היסודי או חטיבת הביניים לתיכון, פתאום נולדו 101 ילדי חינוך מיוחד או שפתאום הם הפכו להיות ילדי חינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: אני רוצה להגיד יתרה מכך ולהוסיף בבקשה לכבודו, שמתוך ה- 100 האלה, רק שבעה, בכיתה ט', נתמכו בתוכנית השילוב.

רעיה לוי גודמן: זאת אומרת שעד המעבר לישיבה, הם אפילו לא הוגדרו כילדים עם צרכים מיוחדים, לא רק שהם לא קיבלו זכאות בוועדת ההשמה לחינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: אני לא מלינה על בית הספר, חלילה, אני מלינה על התהליך של לפני והתהליך של לפני מחייב בדיקה.

רעיה לוי גודמן: איך ייתכן שילד שלכאורה היה.

אלכס מילר: את רוצה להגיד לי שאת יכולה להתחייב היום על כל ילד בישראל שאובחן או לא אובחן, מה מצבו ואם זה עולה בגיל 15 ואז פתאום יש בעיה?

אלכס מילר: זה שהוא לא אובחן, זה שלא עלו על זה, זה בעיה לא שלהם.

אלכס מילר: זה בעיה אולי של המערכת.

אלכס מילר: שלא הצליחה לעלות על זה.

רעיה לוי גודמן: אני לא מלינה על בית הספר, נדמה לי שאמרתי את זה באופן חד משמעי.

רעיה לוי גודמן: אינני מלינה על בית הספר.

רעיה לוי גודמן: יש תהליך בדרך.

רעיה לוי גודמן: לעניות דעתי ומתוך היכרותי המקצועית רבת השנים של למעלה מעשרים שנה, ביניהן 15 שנה בישיבה בוועדות ההשמה, התהליך הוא כזה – הורה, לא המערכת, פונה לרשות המקומית ומבקש ועדת השמה, כהורה.

רעיה לוי גודמן: הרשות המקומית מחויבת לאפשר לו ועדת השמה.

רעיה לוי גודמן: התהליך של הלחץ ברשות המקומית הוא לחץ מאוד גדול של ההורים שבאים ואומרים – אם הילד שלי לא יעבור ועדת השמה ותאשרו לו מסלול 07, לא תאשרו לו כיתת חינוך מיוחד, לא יקבלו אותו לישיבה.

רעיה לוי גודמן: ואז הרשות המקומית, שמן הסתם רוצה לתת שירות לתושביה, "כנעת" במירכאות לתוך התהליך הזה ויש לנו פה משהו גורף ביותר.

רעיה לוי גודמן: אני רוצה שנבין מה זה 40%.

רעיה לוי גודמן: 40% מילדי בית ספר הם ילדי חינוך מיוחד, זה אומר שאולי אנחנו צריכים לפתוח כיתות חינוך מיוחד.

אלכס מילר: לפי הנוסחה שלך, לא הייתי מקבל לפחות 20 מכתבים מכלל, כל שבוע אני מדבר אתך, מכלל תושבי ישראל, שכל פעם שולחים לי – תשמע, יש בעיה אצלי ברשות המקומית, לא משחררים אותי לבית-ספר כהה ובית-ספר ככה, כי ראש העיר רוצה לשמור עלי בתוך המקום איפה שאני גר.

אלכס מילר: אז את מדברת אתי על מצב הפוך, את אומרת לי שהרשות המקומית מהלחץ שיש עליה, הם משחררים.

אלכס מילר: כי בסופו של דבר הרי ילד יוצא מהיישוב, ההקצאה מקבלת כבר הישיבה, לא היישוב.

רעיה לוי גודמן: לא, היישוב לא מקבל הקצאה.

רעיה לוי גודמן: הילד מקבל.

רעיה לוי גודמן: בחינוך מיוחד, ההקצאה היא עבור הילד, לא חשוב איפה הוא ילמד.

רעיה לוי גודמן: אבל מסלול 07 הוא מסלול לכיתת חינוך מיוחד, הוא לא מסלול לכסף, לכיתה רגילה.

רעיה לוי גודמן: רק במקרים שאין לנו כיתת חינוך מיוחד, במקרים נדירים ביותר, מאשרים להיות בכיתה רגילה עם מסלול 07.

רעיה לוי גודמן: ההקצאה זה אמר המנהל, אני מצטטת את המנהל – קיבלו זכאות בוועדת ההשמה לכיתת חינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: לא למשהו אחר.

רעיה לוי גודמן: בפועל, הם לא בכיתות חינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: האגף לחינוך מיוחד, למיטב הבנתי, ואני מתנצלת אם אני לא מדייקת, נכנסתי לפני שמונה שבועות.

רעיה לוי גודמן: מכל הרישומים לפני כן, הציע לבית הספר להפוך את בית הספר לבית ספר לחינוך מיוחד.

אלכס מילר: לא טוב.

אלכס מילר: לא טוב.

קריאה: לא רוצים את זה.

קריאה: לא תקבלו את זה, לא.

רעיה לוי גודמן: זה לא אנחנו נקבל, זה מה הילדים יקבלו.

רעיה לוי גודמן: אני לא צריכה עוד בית ספר.

אלכס מילר: סליחה, סליחה, רבותיי.

אלכס מילר: גברתי, תראי, את נכנסת לפני שמונה שבועות, אני מבין, לתפקיד, ולא יודע מה התעסקת לפני, אם היית בכלל קשורה לכל העולם הזה של החינוך המיוחד של 07.

רעיה לוי גודמן: ציינתי שאני 22 שנה במערכת, 15 מתוכם בתוך הנושא.

אלכס מילר: מצוין, מצוין.

אלכס מילר: רציתי לתת לך גלגל הצלה בכך שאת טרייה בתפקיד.

רעיה לוי גודמן: אני לא זקוקה לגלגל הצלה.

אלכס מילר: אין בעיה.

אלכס מילר: גברתי, את צריכה להבין שאת בוועדת חינוך, יופי.

אלכס מילר: אז אם את כבר עם 22 שנה ניסיון, אז את צריכה להבין דבר מאוד פשוט, שעצם העובדה שיש כאן מנגנון שנותן מענה לילדים עם צרכים מיוחדים, אבל לא רוצה להפוך את בית הספר שלו למקום שאך ורק מזוהה עם העולם של צרכים מיוחדים ואז זה מונע מהילדים האחרים להיות שם.

אלכס מילר: זה הבעיה.

אלכס מילר: אז צריכה להיות כאן גמישות.

אלכס מילר: אם אנחנו נתחיל לעבוד כאן בצורה פלס, או ככה או ככה, אז אנחנו נמצא את עצמנו, בסופו של דבר, באותו מקום.

אלכס מילר: אנחנו רוצים להתקדם.

אלכס מילר: צריך להיות יצירתיים.

אלכס מילר: בנו כאן מערכת שהיא, ואני הייתי שם ומאוד התרשמתי, דרך אגב, מהמצב, שוחחתי עם התלמידים גם, אני מבין מה בעצם נותנים להם אל מול מה היו יכולים לקבל וגם אחרים במקום איפה שהם נמצאים והיו רוצים לעבור לשם ועוברים לשם, אבל לא בגלל הצרכים המיוחדים, אלא בגלל דברים נוספים שבית הספר נותן ואז נוצר מצב שאנחנו בעצם חוסמים בפניהם דלתות וזה לא המצב שהיינו צריכים לראות.

אלכס מילר: תראו, אנחנו לא מדברים כאן על אלפים.

אלכס מילר: אנחנו מדברים כאן על מצב שמערכת החינוך יודעת להיות גמישה, יכולה להיות גמישה וצריך לשבת ולבנות מנגנון יצירתי שנותן מענה לצרכים.

אלכס מילר: או שפשוט אפשר ללכת בצורה הישנה ביותר, ואומרים – או ככה או ככה, אבל זה כבר לא יעבור.

אלכס מילר: למה?

אלכס מילר: כי יש לך יושב ראש ועדת חינוך שתומך, יש לך יושב ראש ועדת חינוך לשעבר שתומך, יש לך יושבת ראש של ועדת מעמד האישה שתומכת, והמנגנון הזה, ואז אנחנו הופכים את הדבר הזה ומעבירים אותו למגרש הכנסת וזה אומר חקיקה וזה אומר כל ההיבטים האלו ותאמינו לי, אני לא רואה שזה יהיה הדגל של משרד החינוך ללכת להילחם בכל המערכת שלנו, בשביל שלא יקרה, כי זה קורה בשטח ואין עם זה לאף אחד בעיה.

אלכס מילר: אז מה שאני מציע, מה שאני מציע – אל תסבירו לי איך בעצם אתם מנסים לצאת מהמצב, איפה שהוא היה קודם.

אלכס מילר: תסבירו לי איך אנחנו היום יכולים לבוא ולתת מענה למה שהמערכת צריכה.

אלכס מילר: וזה מה שצריך.

אלכס מילר: כי היינו שם, עברנו.

אלכס מילר: יהודית, היתה לנו ישיבה על הנושא הזה?

יהודית גידלי: היתה לנו ישיבה גם בעבר בנושאים האלו.

אלכס מילר: מתי?

יהודית גידלי: אצל זבולון, קודם לכן.

אלכס מילר: מתי?

אלכס מילר: שנה?

יהודית גידלי: לא.

יהודית גידלי: היה פה איזה שהוא נוהל, יחד עם מנכ"ל המשרד, זבולון העלה את זה.

אלכס מילר: ראשית, אני שמח קודם כל שוועדת החינוך הצליחה להעלות את הסוגיה הזאת על סדר היום של משרד החינוך, אני מברך על כך ואני מקווה מאוד שהצוות שאתם מגבשים לבחון את העניין הזה, נותן מסקנות חיוביות.

אלכס מילר: אנחנו עוד נגיע, אנחנו נשמע כאן אנשים ואנחנו נגיע גם לעניין של כמה זמן ואיך זה יעבוד.

אלכס מילר: אני פשוט צריך גם שתעשי סיבוב שם ותביני גם בעינייך, איך המערכת הזאת עובדת ולמה זה צריך להיות משולב.

אלכס מילר: למה אסור לתת לזה צבע של חינוך מיוחד כולל, או צבע של חינוך רגיל ואז הם לא יקבלו את התקציב המיוחד הזה, מה שהם מקבלים.

אלכס מילר: צריך להבין.

אלכס מילר: בבקשה, גברתי.

רעיה לוי גודמן: אני רוצה להוסיף נתון.

רעיה לוי גודמן: אני מסכימה אתך שמי שלא צריך להיות בחינוך מיוחד, לא צריך להיות בחינוך מיוחד ומי שלא צריך להיות בחינוך מיוחד, לא צריך משאבי חינוך מיוחד כוללני.

רעיה לוי גודמן: לשם כך הוטמעה תוכנית השילוב.

רעיה לוי גודמן: ילדים בתיכונים שאינם חינוך מיוחד זכאים מתוקף חוק להקצאות גם בתיכון לשעות תמיכה.

רעיה לוי גודמן: מדובר פה בסל שירותים של תוכנית השילוב.

רעיה לוי גודמן: אין שום מניעה שתלמידים שמגיעים לישיבה והם ילדים לקויי למידה, שאינם ילדי חינוך מיוחד בעלי לקויות קשות ומשמעותיות, תודה לאל, יכולים ליהנות משעות התמיכה בתיכונים.

רעיה לוי גודמן: לשם כך יש את החוק הזה.

רעיה לוי גודמן: אין צורך לשים את הילד תחת הכותרת ותחת התקצוב של חינוך מיוחד, כוללני.

רעיה לוי גודמן: לשם כך יש רצף.

רעיה לוי גודמן: יש רצף לקויות, ויש רצף שירותים.

רעיה לוי גודמן: יש תקציב ויש אפשרות לקבל שעות תמיכה בתיכון, עבור תלמידים לקויי למידה.

רעיה לוי גודמן: יש אפשרות, יש רצף.

רעיה לוי גודמן: אנחנו לא אומרים לא לתמוך בילדים, אנחנו נועדנו לתמוך בילדים, אבל רצף שירותים.

רעיה לוי גודמן: ילד, שוועדת ההשמה קבעה חינוך מיוחד, זכאי ליותר בתוך מסגרת חינוך מיוחד או בתוך כיתת חינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: ילד שיכול להיות בכיתה רגילה ואנחנו בעד, זה החזון שלנו, ככל שאפשר יהיה לשלב ילדים בחינוך הרגיל, יותר טוב.

רעיה לוי גודמן: אבל בהקצאה של תוכנית השילוב ולא בהקצאת חוק חינוך מיוחד כוללני.

אלכס מילר: עד מתי, בעצם, המנגנון הזה עבד?

יצחק גורקביץ: עד לפני ארבע שנים, התחיל השינוי.

יצחק גורקביץ: אנחנו למעשה עד השנה האחרונה, לא היתה שום בעיה.

יצחק גורקביץ: בשנה האחרונה, התחילו להקפיד עלינו.

אלכס מילר: כמה, בעצם, ההקצאה שאתה רואה שצריך לעמוד בה בשביל לשלב את שני המנגנונים האלו, מבחינת האחוזים?

יצחק גורקביץ: צריך לקבל.

יצחק גורקביץ: כל ילד שיש לו זכאות, הוא צריך לקבל את השעות שלו, זה מה שאני מדגיש, העניין הוא לא כלכלי, כי הרי מי שקבע שזה יהיה כיתת חינוך מיוחד בבית ספר רגיל זה לא אני, זה הפיקוח.

אלכס מילר: הבנו, כן, בבקשה.

יצחק גורקביץ: זה לא עניין כלכלי בכלל.

חיים גולדברג: שלום וברכה.

חיים גולדברג: אני ראש ישיבת בני חיל בקדומים, שהיא למעשה ישיבה מקבילה לישיבת בני חיל בירושלים.

חיים גולדברג: אני רוצה להתייחס, אני כבר אתקדם קדימה.

חיים גולדברג: אמנם שמתי שם חוברות עם טיפה נתונים ואם אפשר היה להראות לאנשים את הנקודה הזאת, במיוחד במשרד החינוך, בשבילך, שאת חדשה במערכת, זה מאפיין את כולנו.

חיים גולדברג: אני חושב שיש כאן שתי נקודות שמהן קצת משרד החינוך מתעלם.

חיים גולדברג: הרי הדבר הראשון זה שאנחנו עוסקים עם אוכלוסייה של מחוננים עם לקויות למידה וזה הבלבול הגדול שגרם גם לאנשים, לכל אורך השנים במערכת, להתייחס אליהם טיפה אחרת.

חיים גולדברג: כי החבר'ה האלה מסוגלים ומסוגלים מאוד ומגיעים להישגים מאוד גבוהים כמו שתראו פה בחוברת, רובם יוצאים עם תעודות בגרות, יש לנו חבר'ה שבאקדמיה.

חיים גולדברג: אנחנו מלמדים תוכנית אקדמיה תוך כדי הלימודים בישיבה, גם חבר'ה מגיעים לקצונה, החבר'ה מגיעים להישגים גם בצבא.

חיים גולדברג: לפני כמה שנים, כשחינכתי קבוצה בישיבת כוכב השחר, כל החבר'ה האלה הגיעו לסיירות, הגיעו למקומות מאוד טובים.

חיים גולדברג: בסך-הכל מדובר על חבר'ה עם איכויות מאוד מאוד טובות, אבל המערכת הרגילה לא מסוגלת להכיל אותם והם מחוננים עם לקויות למידה.

חיים גולדברג: אז מנסים, ההורים מנסים ובצדק, כל הזמן, לשמר את הדבר הזה, שבמערכת הרגילה, עד שמגיעים לשלב הסופי, של הבגרויות, ושם מתחיל הבלגאן והורים מתחילים עם הלחצים ובצדק, שלפעמים הם באים עם אבחונים מכיתה ה', מכיתה ו', והמערכת אומרת – אם עד עכשיו לא היה ועדת השמה, לא יהיה.

חיים גולדברג: ואז בעברית יפה, אני לא רוצה להשתמש פה בביטויים קשים, אבל תוקעים את הילדים בצורה אמיתית עד הסוף.

חיים גולדברג: זו הערה ראשונה.

חיים גולדברג: והערה שנייה שמשרד החינוך לא שם לב אליה, זה אני קורא לזה המבנה הארגוני.

חיים גולדברג: מה שפה חבר הכנסת אלכס אמר ואני מאוד מאוד מסכים אתו ואני מעריך את האמירה הזאת.

חיים גולדברג: יש את המבנה הארגוני המוכר של מה שנקרא החבר'ה עם מה שנקרא חינוך מיוחד, יש את המבנה הארגוני המוכר הרגיל ויש מבנה ארגוני חדש, שנולד מהשטח, במשך עשרים השנים האחרונות, בני חיל התחילו אותו, אחר-כך כוכב השחר ושכפלו אותו לשומרון, יחד אתו יש קצת בחיצים, יש בעוד כמה מקומות דברים כאלה ואת המבנה הארגוני החדש, משרד החינוך אומר – אנחנו לא מכירים.

חיים גולדברג: לא מוכנים להכיר בזה.

חיים גולדברג: אנחנו מוכנים להציף את המבנה הארגוני, להסביר איך הוא בנוי, תתקצבו אותנו במבנה הארגוני הזה.

חיים גולדברג: תמציאו גלגל חדש, אל תקראו לזה 07, אל תתנו לו את ההקצאות.

חיים גולדברג: תבינו רגע אחד איך הדברים עובדים.

חיים גולדברג: אנחנו מוכנים לפרוש הכל, לא מחביאים כלום.

חיים גולדברג: אבל יש כאן מבנה ארגוני שקיים כאן בשנים האחרונות, שלוקח חבר'ה שלפעמים באים משבעה, שמונה, תשעה בתי ספר, ואפילו יותר, לא מצאו את מקומם בשום מקום, מצליחים "למסנן" אותם, במירכאות, למקום החדש, להחזיר אותם חזרה לציונות הדתית, כאנשים מרכזיים ומובילים, יש לנו קצינים שהם מה שנקרא אצל פרס, הנשיא פרס, מה שנקרא מצטייני נשיא, יש לנו חבר'ה שהם מצטיינים באקדמיה, מצליחים להחזיר אותם למסלול ואתם באים ואומרים – לא, זה לא לפי הסטנדרטים שלנו, תודה רבה, תלכו לעזאזל.

חיים גולדברג: זה נראה לי הזוי לחלוטין.

חיים גולדברג: לא מובן בכלל.

רעיה לוי גודמן: אני רוצה להביע מחאתי.

רעיה לוי גודמן: לא אמרנו לכו לעזאזאל ולא אמרנו לא מעניין אותנו.

רעיה לוי גודמן: אמרנו מאוד מעניין אותנו.

חיים גולדברג: סליחה.

רעיה לוי גודמן: לא, אני מבקשת.

רעיה לוי גודמן: אנחנו מעריכים את העבודה ובין זה לבין לעבוד על פי מינהל תקין, אני מבקשת קצת, קצת רספקט.

רעיה לוי גודמן: זה דבר אחד.

רעיה לוי גודמן: דבר שני, לגבי ישיבת בני חיל, אני גם את ישיבת בני חיל מכירה וגם תלמידים שהיו שלי הגיעו אליכם.

רעיה לוי גודמן: אני מכירה היטב.

רעיה לוי גודמן: לא הייתי אצלכם פיסית, אבל אני מכירה היטב.

חיים גולדברג: את מוזמנת.

רעיה לוי גודמן: אני אשמח להגיע, אמרתי את זה בהתחלה.

רעיה לוי גודמן: גם אצלכם, 47 מתוך 72, הם ילדים במסלול 07.

רעיה לוי גודמן: אני צודקת?

אלכס מילר: סליחה, סליחה.

אלכס מילר: רבותיי.

רעיה לוי גודמן: עשרה מהם היו בחינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: אני לא אומרת לא לעשות, אני לא אומרת לא לעשות, אני חושבת שהאגף לחינוך מיוחד רוצה לעשות, רוצה לעשות תחת תוכנית שילוב ולא תחת חינוך מיוחד, אני מסכימה אתך שהם לא צריכים להיות בחינוך מיוחד, אין לי ויכוח אתך.

רעיה לוי גודמן: אבל אם הם לא צריכים להיות בחינוך מיוחד, למה אתה רוצה את הזכאות לחינוך מיוחד?

רעיה לוי גודמן: תקבל בשבילם את הזכאות לתוכנית השילוב.

חיים גולדברג: כי זה לעג לרש מה שאת אומרת.

חיים גולדברג: תוכנית שילוב זה לעג לרש.

חיים גולדברג: אני מתנצל גם על האמירה של לכו לעזאזל, באמת לא הולם את הוויכוח, סליחה.

אלכס מילר: סליחה, רבותיי.

אלכס מילר: אתי, בבקשה.

אתי בנימין: לא ברור לי איך משרד החינוך הגיע ל- 40%, לא, לא ברור לי.

אתי בנימין: מבחינתי, קביעה של 40% זה חריצת גורלות של ילדים.

אתי בנימין: זה פגיעה בילדים לכל החיים.

אתי בנימין: כי לא יכול להיות שילדים, ה- 07 בעצם זה הקביים של הילדים.

אתי בנימין: הקביים של ילדים שרוצים לצאת מכיתות מקדמות ולהיות בכיתות רגילות וזה הקביים של אותם ילדים שוועדת ההתאמות קובעת לתת להם או לא לתת להם, ועדת השמה קובעת אם לתת להם או לא לתת להם את ה- 07.

אתי בנימין: ברגע שנותנים להם 07, ברגע שמשרד החינוך אומר – רגע, אבל בית-הספר עבר את המכסה של ה- 40% אז תלך ללמוד במקום אחר, זה לא יכול להיות דבר כזה.

אתי בנימין: למה להוציא את הילד מהחברה שלו, למה להוציא את הילד מהמקום שלו, מהמסגרת שלו, להעביר אותו למקום אחר, כי בית-הספר עבר את ה- 40%.

אתי בנימין: אני רוצה שתעקבי ותבדקי, אמנם את חדשה בתפקידך, אבל אין לי ספק שאת יודעת את הנתונים.

אתי בנימין: המספר של הילדים שניגשים בשנים האחרונות לוועדות השמה והם נכנסים לכיתות מקדמות הוא רק עולה, הוא רק עולה בשנים האחרונות.

אתי בנימין: יש יותר ויותר ילדים בכיתות מקדמות ולדעתי, ההקצאה של ה- 07 היא הרבה יותר זולה מלהכניס ילד לכיתה מקדמת.

אתי בנימין: אז כדאי שתבדקו את זה ותפסיקו עם ההחלטות האלה של 40% או 30%.

אתי בנימין: ילד שמגיע לו, צריך לאפשר לו.

אתי בנימין: את אומרת שלא יכול להיות אם ילד בבית הספר היסודי לא היה לו 07, פתאום יהיה לו? ילד, לפעמים בבתי הספר היסודי לא מאבחנים את הילד נכון, הוא מגיע לחטיבת הביניים, הוא מגיע לתיכון, יותר קשה לו, הוא יושב בכיתה של 40 ילד, יותר קשה לו.

אתי בנימין: יש ילדים שמאוד קשה להם בכיתות האלה, הם לא מסוגלים ללמוד בכיתות האלה וה- 07 הזה נותן להם את הפיתרון.

אתי בנימין: למה לא לאפשר לילדים האלה?

אתי בנימין: למה לחרוץ את גורלם?

אתי בנימין: זה דבר אחד.

אתי בנימין: יש דבר נוסף.

אתי בנימין: יש ילדה, למשל, יש לי מקרה שהגיע אלי רק בימים האחרונים.

אתי בנימין: ילדה עם אינטליגנציה נמוכה.

אתי בנימין: אבל הילדה הזאת, לא קיבלה בוועדת ההשמה את ה- 07, בגלל שיש לה אינטליגנציה נמוכה.

אתי בנימין: אז ההורים שלה, זאת אומרת, יש לה אינטליגנציה נמוכה אבל אין לה לקות, זה לא נחשב לקות.

אתי בנימין: אז ההורים שלה נאלצים לשלם אלפי שקלים בחודש עבור שיעורים פרטיים והילדה הזאת במבחנים בעל פה בבית הספר מוציאה 80 ומעלה.

אתי בנימין: למה לא לאפשר לה?

אתי בנימין: למה לא לעזור לה?

אתי בנימין: למה לא לצאת קצת מהמסגרת הזאת שאתם הולכים ישר ישר לפי הכללים שלכם ואתם לא סוטים ימינה ושמאלה?

אתי בנימין: אין לי ספק שאתם בוחנים אלפי ילדים אם לא יותר, כל שבוע.

אלכס מילר: תודה, אתי, תודה.

אלכס מילר: בבקשה, חברת הכנסת חוטובלי.

ציפי חוטובלי: בוקר טוב.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב ראש אני רוצה להודות לך מאוד על קיום הדיון החשוב הזה.

ציפי חוטובלי: אני מתנצלת על האיחור, פשוט הייתי צריכה לעסוק בעניינים אחרים שקשורים לבית הזה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר כמה מילים על הרקע לדיון הזה.

ציפי חוטובלי: למעשה, אני מכירה באופן אישי, מוסד חינוכי אחד, את הישיבה החינוכית בכוכב השחר ואני יודעת עד כמה נעשית שם עבודת קודש אמיתית ברמה הכי גבוהה שיכולה להיות.

ציפי חוטובלי: זאת אומרת, מדובר במוסדות ייחודיים שכל הייחוד שלהם הוא ביכולת שלהם לקחת תלמידים שנמצאים עם רמה מסוימת של ליקויי למידה ולהפוך את התלמידים האלה לתלמידים מהשורה הראשונה, גם מבחינת הישגי הבגרות שלהם, גם מבחינת המחויבות האזרחית שלהם, גם מבחינת ההמשך האקדמי שלהם, גם מבחינת התרומה שלהם לחברה הישראלית דרך השירות הצבאי.

ציפי חוטובלי: וכשאני רואה את המהפכה שבתי הספר האלה מייצרים, אני יודעת רק דבר אחד – מדובר במרקם אוכלוסייה איכותי, שנוצר ממש תפור למידות אותם תלמידים ומה שמטרפד את היכולת של המוסדות האלה לשרוד ולהצליח זה העובדה שנותנים להם מכסות, מגבילים בעצם את היכולת של המוסדות האלה לקלוט את אותם תלמידים שראויים, שמגיע להם, מגיע להם בדין, מגיע להם בזכות.

ציפי חוטובלי: זה לא דבר שבו הם מבקשים תקציב שלא מגיע להם.

ציפי חוטובלי: לתלמידים האלה מגיע בכל מקרה, הרי אותו תקציב שמיועד להם כמי שהוכרו על-ידי ועדות השמה כתלמידים בעלי צרכים מיוחדים או ליקויי למידה.

ציפי חוטובלי: והעובדה שהתפישה השמרנית, אני לא יודעת מי הגורם כאן במשרד החינוך.

רעיה לוי גודמן: אני מנהלת אגף חינוך מיוחד.

ציפי חוטובלי: שלום.

ציפי חוטובלי: את חדשה בתפקיד, נכון?

אלכס מילר: אבל היא 22 שנה בנושא.

ציפי חוטובלי: אני מברכת אותך על המינוי החדש.

ציפי חוטובלי: אני אומרת שיש כאן

ציפי חוטובלי: באמת תופעה ייחודית שראוי שמשרד החינוך יגן עליה, יגן עליה בחירוף נפש כי באמת, כשאתם צריכים להסתכל על טובת העניין, טובת העניין היא שבסופו של דבר כל תלמיד יוכל לבחור את המקום שבו הוא ממצה את הפוטנציאל שלו ברמה הכי גבוהה ותלמיד שזכאי להטבה מסוימת, כי כך משרד החינוך עובד, כי כך משרד החינוך קבע, למה שלא יקבל את ההטבה הזאת במסגרת לימודית חינוכית שבאמת מתאימה לו, שמפריחה אותו, שמייצרת את כל התנאים כדי שהוא בסופו של יום יהיה התלמיד הטוב ביותר שהמערכת יכולה להוציא ממנו.

ציפי חוטובלי: ולכן יש כאן עניין שאני באופן אישי, המנהל של כוכב השחר, הוא זה שפנה אלי והסב את תשומת לבי לבעיה הזאת ואני רוצה לומר שאני באמת חושבת, יש כאן, חבל שחבר הכנסת זבולון אורלב לא נמצא, הוא אחד מהיוזמים של הדיון הזה.

ציפי חוטובלי: יש כאן שינוי תפישתי שלא משרת לא את טובת העניין, לא את טובת התלמידים, ולכן חשוב לבטל את התקנה הזאת שמגבילה במכסות, חשוב מאוד שהדברים יישפטו לגופם של תלמידים.

ציפי חוטובלי: אם התלמידים האלה בוחרים ללמוד בבתי-הספר האלה כי זה המקום הטוב ביותר עבורם, לתת להם את אפשרות התקצוב דרך אותם מוסדות שעושים עבודת קודש אמיתית.

ציפי חוטובלי: צריך באמת לראות את הפלא הזה, זה ממש פלא, איך המערכת הזאת באמת מצמיחה את התלמידים הטובים ביותר ואני אומרת לך, אדוני היושב-ראש, זה שלקחת את זה כדיון מפתח, זה שהוועדה הזאת צריכה להוביל לכך שהתקנה הזאת תתבטל, שבתי-הספר האלה לא יתחננו מדי שנה לצורך במכסות.

ציפי חוטובלי: אני נדברתי עם מנכ"ל משרד החינוך, הדבר הזה, אסור שהוא יחזור על עצמו מדי שנה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה שיהיה ברור לחלוטין שבתי-הספר האלה מקבלים את התקצוב לפי מספר התלמידים שלהם ובלי להגביל במכסות כאלה ואחרות, כי זה לא משרת את בתי הספר.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: בבקשה.

שלמה ברילנט: שלום וברכה, אני מנכ"ל איגוד מנהלי הישיבות.

שלמה ברילנט: אני רוצה ראשית להגיד, לפני שאני אדבר על הנושא שלי, בנושא של 07, שמשרד החינוך פה מסתיר משהו ואני חושב, אני לא יודע אם מנהלי המוסדות מכירים.

שלמה ברילנט: יש לי פה פרוטוקולים של דיונים פנימיים בתוך משרד החינוך ואני אשמח להעביר לאדוני היושב ראש את הפרוטוקולים האלה, שמשרד החינוך בכלל מבטל את 07 והופך את כל התקצוב של 07 לסטטיסטי ולא דיפרנציאלי.

שלמה ברילנט: מה שאומר בעצם, שהוויכוח לא יתנהל על 40%, אלא הוויכוח מתנהל על אפס.

שלמה ברילנט: אז בעצם, לרדת סטטיסטי ואז הישיבות האלה נסגרות.

שלמה ברילנט: אז אני לא מבין מה הוויכוח פה של משרד החינוך, הולכים לאחור.

שלמה ברילנט: ומשרד החינוך פה לא אומר בכלל את המשפט הזה.

שלמה ברילנט: יש לי פה פרוטוקולים רשמיים, בדיונים בוועדה, שהיה אצל המנכ"ל, בהשתתפות כמעט למעלה מעשרה אנשים, יועצים משפטיים והכל, וכתוב במפורש – אנחנו בעצם, התרבותי ייחודי, נסמכים על זה שעדיין לא עברו לסטטיסטי ועדיין תקועים בדיפרנציאלי.

שלמה ברילנט: אבל משרד החינוך הולך בעצם לחסל את כל הישיבות האלה לגמרי.

קריאה: ממתי הפרוטוקול?

שלמה ברילנט: הפרוטוקול הזה מ- 14.2.2010, יש גם אחרי זה.

שלמה ברילנט: יש גם מכתב מגב' חיה הראל מה- 5 לינואר 2011.

שלמה ברילנט: ואני לא מבין פה, למה הם מדברים על 40%, כשבעצם הולכים לסגור אתכם.

שלמה ברילנט: אז יכול להיות שזה לא יקרה השנה הזאת, זה יקרה בשנה הבאה.

שלמה ברילנט: אבל משרד החינוך הולך לסגור בכלל את כל 07 ולהפוך אותו לסטטיסטי.

שלמה ברילנט: אני חושב, אדוני היושב-ראש, הנקודה הזאת פה, הסתירו את זה ממך.

שלמה ברילנט: יש פה פרוטוקולים מפורשים שאומרים שכל 07 עובר לסטטיסטי ולא דיפרנציאלי.

שלמה ברילנט: במקרה הזה, הם פשוט נסגרים.

שלמה ברילנט: כי סטטיסטי הם יקבלו 10%, מתוך התלמידים הרגילים שלהם, ובעצם אין ועדות שילוב והם נשארים לגמרי בחוץ.

שלמה ברילנט: את זה רציתי להגיד לגבי הדיון, הנושא שלהם.

שלמה ברילנט: אבל אנחנו במוסדות התרבותיים הייחודיים שהיה פה חוק שעבר פה בוועדה פה, שהתחייבו במפורש וחבל שהיועצת המשפטית לא נמצאת פה.

שלמה ברילנט: יש פרוטוקולים על זה, שאנחנו נקבל ילדי שילוב, נקבל 07, הפכו לנו את זה לילדי שילוב וחשוב לציין שילדי שילוב מדברים פה כל הזמן ילדי שילוב.

שלמה ברילנט: מדובר על אגורות, על כמעט 80 שקל לשנה, לחודש, ממש, אפשר למצוא, אפילו סטודנט לא יבוא ללמד במחירים האלה.

שלמה ברילנט: יש לי פה את רשימת השעות שכל בית ספר מקבל, אני אוכל להעביר את זה, אדוני היושב ראש, פשוט בדיחה של שעות.

שלמה ברילנט: והם מדברים כל הזמן שאפשר לקחת ילד בעייתי.

שלמה ברילנט: יותר מזה, כותבת לנו גב' חיה הראל, שהיא אחראית על זה, שיש ילדים שמגיע להם כסף, אז אני אומר לה – אז למה לא קיבלתי עליהם כסף?

שלמה ברילנט: תפנה לאגף התקציבים.

שלמה ברילנט: זה לא קשור אלי.

שלמה ברילנט: הילד מאושר.

שלמה ברילנט: מגיע לו כסף.

שלמה ברילנט: אז זורקים אותך, מאחד לשני, כאילו הילד הזה הוא בעצם אוויר.

שלמה ברילנט: לא מגיע לו, כשהיא כותבת לי שמגיע לו כסף.

שלמה ברילנט: היא מודה בקיום של הכסף.

שלמה ברילנט: ילד חירש, ופשוט מתעלמים ממנו.

שלמה ברילנט: אני חושב שיש פה פשוט דו-שיח של חירשים, שבעצם המשרד עושה משהו אחד ומדבר משהו אחר והם מדברים על בחינה ועל דברים שפשוט המנכ"ל בכלל אוחז במקומות אחרים.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: בבקשה.

סטוארט צ'סנר: אני פסיכולוג קליני, לפני 19 שנה הקמנו את בני חיל בירושלים וישבתי בוועדה הזאת.

סטוארט צ'סנר: אני רק רוצה להתייחס לשלוש נקודות קצרות.

סטוארט צ'סנר: קודם כל, אני חושב שהשיחה פה מאוד דומה.

סטוארט צ'סנר: השנה אני הייתי על ועדה ממשלתית לחקור את העניין של תקציב לילדים עם אוטיזם ובעיות שנקראות היום PDD – Pervasive developmental disorder.

סטוארט צ'סנר: וראינו שהמצב מאוד דומה שהמשרד היה מוגבל להגדרות מיושנות שלא היו רלוונטיות למצב של המחקר והידע הנוכחי וכמו כן זה בסיס של מה שמתנהל פה היום.

סטוארט צ'סנר: ההגדרה החדה הזאת של חינוך מיוחד לילדים שאינם חינוך מיוחד אלא ילדים עם צרכים מיוחדים, פשוט אין לו מנגנון של משרד החינוך, אין להם את הקטגוריות הנכונות וכתוצאה, הילדים האלה נושרים ואין להם פיתרון.

סטוארט צ'סנר: העובדה היא שאין פיתרון להם ואולי הדבר שהכי מצביע על זה, זה המחקר שיצא בשנתיים האחרונות שמגלה ש- 80% מהאסירים בבתי הסוהר, בכלא, בישראל, הם אנשים עם הפרעות קשב וריכוז וליקויי למידה.

סטוארט צ'סנר: זו נקודה ראשונה.

סטוארט צ'סנר: נקודה שנייה, לגבי הטענה של משרד החינוך, שלא ייתכן שילד פתאום בגיל ההתבגרות, הופך להיות ילד של חינוך מיוחד.

סטוארט צ'סנר: לפני 11 שנה קיבלתי ניהול של מה שנקרא פרויקט עידוד, פרויקט עידוד היה פרויקט ממשרד החינוך והמרכז להתפתחות הילד, כדי לנסות לטפל בילדי ADHD בתוך המערכת הרגילה ואכן עשינו מחקר יחד עם ברוקדייל והג'וינט ועשינו תוכנית בתוך בתי ספר, בתוך ירושלים, בתי ספר יסודיים.

סטוארט צ'סנר: מה שזיהינו להפתעתנו, שיותר מ- 80% מהילדים בבתי ספר, כאשר עשינו אבחון בתוך בתי הספר, זיהינו 80% מילדי ADHD ולקויי למידה לא עברו אבחונים, לא זוהו לפני כן.

סטוארט צ'סנר: היו שם כיתות רגילות לגמרי ואכן אנחנו יכולים לראות את התהליך מה שקורה לילד כזה וזה הרוב, במיוחד במקום כאשר הכוחות של ההורים הם יחסית חלשים.

סטוארט צ'סנר: והנקודה האחרונה, אני רק רוצה להגיד, שלפני כ- 14 שנה, ישבתי בוועדת החינוך, כאשר חבר כנסת זבולון אורלב היה יושב ראש של הוועדה ואכן, בדיוק אותו הדבר, אותו הדבר, אותו הדבר, אותו העניין, אז לא היה 40%, אז היה משהו אחר, אבל אותו העניין – סירוב לתת תקציב לילד שכבר קיבל את הזכאות לזה, כתוצאה מהבית-ספר שהוא לומד בו.

סטוארט צ'סנר: אז אני מאוד מאוד מקווה שאנחנו נוכל להגיע להסדר לאפשר למוסדות להתקיים.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: בבקשה, אדוני.

יששכר ואסרלוף: אני ראש ישיבת אהבת חיים.

יששכר ואסרלוף: הגברת רעיה, תראי בבקשה, קודם כל, אין כאן קונספירציה, אנחנו לא משלמים אחוזים לוועדות השמה שאתם מייצרים, לא אנחנו.

יששכר ואסרלוף: אז אין כאן איזה, שאנחנו משחקים עם ועדות ההשמה, תתנו לנו ילדים.

יששכר ואסרלוף: הרי אתם הקמתם את ועדות ההשמה.

יששכר ואסרלוף: אתם הקמתם.

יששכר ואסרלוף: נציג שלכם יושב.

יששכר ואסרלוף: אז ריבונו של עולם, בואו ניתן להם את הכבוד שלהם.

יששכר ואסרלוף: הם סתם, בגלל לחצים, הם מחליטים החלטות לא מקצועיות?

יששכר ואסרלוף: אני לא יכול בכלל להאמין כדבר הזה.

יששכר ואסרלוף: דבר שני, בנושא של אבחונים בבתי ספר יסודיים.

יששכר ואסרלוף: בתי ספר יסודיים לומדים ילדים לזוגות צעירים שעסוקים מאוד בעבודה שלהם ועד שהם אומרים ג'ק רובינסון, מה שבצנחנים 21, 22, 23, המצנח נפתח ומתברר שלא אמרו להם ולא גילו להם שיש אפשרויות לילדים שלהם והילדים שלהם גדלים עם פערים לימודיים, גב' רעיה, עם בעיות רגשיות שנוצרות על הבסיס של פערים לימודיים, דימוי עצמי נמוך.

יששכר ואסרלוף: אנחנו מקבלים לישיבה שלנו בכיתה ט' אבק אדם, לפעמים.

יששכר ואסרלוף: אנשים שפשוט, הם לא, הם לא מסוגלים, הם לא יודעים מה זה הצלחה.

יששכר ואסרלוף: הם יושבים בכיתות, ישבו ביסודי בכיתות של 35, אני לא אומר 40, אלא 35, והמחנך נכנס וקודם כל את הבעיות קשב וריכוז, תלך למגרש, תלך לעזור לאיש האחזקה, תצלם.

יששכר ואסרלוף: פערים נוצרים יום יום, עד שבמשך השנים, נוצרים פערים לימודיים.

יששכר ואסרלוף: אנגלית בכלל, אין אנגלית, אין מתמטיקה.

יששכר ואסרלוף: הם לא יודעים.

קריאה: לא יודעים קרוא וכתוב.

יששכר ואסרלוף: וזה כשל מערכתי לא שלי, של מערכת החינוך שאת מייצגת.

יששכר ואסרלוף: מילה אחת רעה לא עלייך, חס ושלום.

יששכר ואסרלוף: אבל גברת רעיה, מה זאת אומרת שמונה שנים, פתאום נוצרים עוד 100 תלמידים.

יששכר ואסרלוף: מאיפה הם נוצרו?

יששכר ואסרלוף: מהכשל של משרד החינוך.

יששכר ואסרלוף: מהטיפול שהילדים האלה – תצא החוצה, מותק.

יששכר ואסרלוף: מה הילד יודע?

יששכר ואסרלוף: מה הוא יודע על הזכויות שלו?

יששכר ואסרלוף: מה פתאום שאני אצא?

יששכר ואסרלוף: אדוני, תלמד אותי.

יששכר ואסרלוף: תלמד אותי, כמו אצלנו, שבאמצע ישיבה פדגוגית מורה רצה החוצה לתת עוד שיעור, עוד, עוד איזה קטע קטן, במתמטיקה, למישהו שמחכה לה בחוץ.

יששכר ואסרלוף: תיתן את הנשמה שלך לילדים.

יששכר ואסרלוף: תן אבחונים, בתוך המערכת היסודית.

יששכר ואסרלוף: כמו שאתה יודע לעשות את המבחנים הבינלאומיים, תעשה גם לילד בבקשה.

יששכר ואסרלוף: וכשיש, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך שיש בתי ספר שכשיש את מבחני המיצב, הם דואגים שהילדים האלה יהיו "חולים" והילדים האלה לא יהיו בתוך הכיתה ולא משתפים אותם, בשביל לא לפגוע בסטטיסטיקות, בשם של בית הספר.

יששכר ואסרלוף: גברת רעיה, עם כל הכבוד, אני בטוח שאת עושה עבודה נאמנה ואת באה למשרד החינוך ואת רוצה לעשות שיהיה הכי טוב.

יששכר ואסרלוף: אם הילדים האלה, שאנחנו מלווים אותם, אני יכול להגיד, סליחה, לכל האנשים שנמצאים כאן, עד החופה, אנחנו מלווים אותם.

יששכר ואסרלוף: מר אלכס, יושב-ראש הוועדה, הילדים האלה ישלמו מס הכנסה מגיל 25 עד גיל 67, הגב' רעיה, את שומעת אותי?

יששכר ואסרלוף: יכסו עשרות פעמים את ההוצאה של ארבע שנים, בסך-הכל.

יששכר ואסרלוף: אם אנחנו נייצב אותם, אם אנחנו נגדל אותם, אם אנחנו נצליח אותם, אתם תקבלו בחזרה גם מבחינה כלכלית, המדינה תקבל בחזרה את הכסף שלה.

יששכר ואסרלוף: 40 שנה של מס הכנסה.

יששכר ואסרלוף: אם הוא יהיה בתפקיד, במקום זה אתם תצטרכו מה לתת?

יששכר ואסרלוף: עובדים סוציאליים?

יששכר ואסרלוף: לא רק שלא ייתנו, אלא ימשיכו לקבל מהמדינה עזרה ותמיכה כל החיים.

יששכר ואסרלוף: תפסיקו עם זה, תנו לנו, לפחות תצדיעו לנו, אני לא אומר, אבל OK, אל תצדיעו לנו.

יששכר ואסרלוף: אבל תנו לנו את האפשרות, לא כל שנה להתחיל לרדוף כמו קבצנים.

יששכר ואסרלוף: אנחנו רוצים לעשות עם הילדים האלה.

יששכר ואסרלוף: אני מכיר את ד"ר צ'סנר, אני בטוח שזה פרויקט החיים שלו, זה מה שהוא עושה, זה כל ההוויה שלו.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: עוד מישהו רוצה להתייחס?

ציפי חוטובלי: בתגובה לרב יששכר, הרי זה לא שהכסף הזה, לא יוצא בכל מקרה.

ציפי חוטובלי: הכסף הזה יוצא בכל מקרה.

יששכר ואסרלוף: נכון.

ציפי חוטובלי: זה לא שמדובר בתקציב עודף.

יששכר ואסרלוף: נכון.

ציפי חוטובלי: מדובר בתקציב שהוא חלק מהעוגה בכל מקרה.

יששכר ואסרלוף: וזה גם ארבעה מוסדות, בסך-הכל.

אלכס מילר: בבקשה.

רעיה לוי גודמן: אני לא אחלוק על זה שצריך לעשות עבודה עם ילדים עם צרכים מיוחדים, אני אהיה האחרונה שאחלוק.

רעיה לוי גודמן: אני מדברת על רצף לקויות ורצף שירותים.

רעיה לוי גודמן: כשאני מדברת על זה שהילד לא נולד בגיל 16, ילד חינוך מיוחד, בעל לקויות משמעותיות, תוכנית השילוב מתחילה בגיל חמש.

רעיה לוי גודמן: אפשר היה לאתר אותו.

רעיה לוי גודמן: מסלול 07 נולד לילדים לכיתות מקדמות בבית ספר רגיל, לכיתות קטנות, לזה הוא נועד.

רעיה לוי גודמן: אם רוצים להמציא איזה שהוא דגם חדש, צריך לבחון אותו ואמרתי בתחילת דבריי שהמנכ"ל ביקש שאנחנו נבחן עכשיו הנהלה חדשה של האגף, את כל הנושא הזה של ילדים בתיכון, מחדש.

רעיה לוי גודמן: דבריך אינם מדויקים, אני מוכרחה להגיד.

רעיה לוי גודמן: יש לנו שעות ולא ראיתי את הפרוטוקולים שאתה מדבר ואני לא יודעת מה היה בפברואר 2010.

רעיה לוי גודמן: אני יודעת מה היה מהיום שאני נכנסתי ואני כן יודעת להגיד שהמגמה של משרד החינוך היא להפך, היא להיכנס עם תוכנית השילוב בצורה הרבה יותר מובנית, גם לתיכוניים, ולא לגמור את תוכנית השילוב בכיתה ט', כאילו הבעיות הסתיימו בכיתה ט'.

רעיה לוי גודמן: אבל בין זה שנכנסים בתוכנית שילוב מובהקת לבין זה שילד צריך להיות בכיתת חינוך מיוחד, יש הבדל, בין חינוך מיוחד לבין תוכנית שילוב.

רעיה לוי גודמן: אני חוזרת ואומרת, על-פי הוראת המנכ"ל, אנחנו נשארים כרגע ב- 40% תקרה, אנחנו מבקשים לעשות הבחנה מאוד ברורה בין ילדי חינוך מיוחד לילדים שיכולים להשתלב בחינוך הרגיל.

רעיה לוי גודמן: אנחנו נבחן במשרד החינוך את כל המטריה הזאת שנקראת תמיכה לילדים עם צרכים מיוחדים בתיכונים, על רצף הלקויות ועל רצף התקציבים.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: בבקשה.

שמעון וולף: אני מנהל אדמיניסטרטיבי של ישיבת בני חיל בירושלים.

שמעון וולף: יושבים פה מנהלים אדמיניסטרטיביים ומנכ"לים של ישיבות.

שמעון וולף: אנחנו עומדים עכשיו לקראת פתיחת שנת הלימודים הבאה.

שמעון וולף: יושבת גברת רעיה ובצדק, כמנהלת חדשה והוראת מנכ"ל ובטח שאין לה מה לעשות, אנחנו אמורים לתכנן את שנת הלימודים הבאה.

שמעון וולף: כשהיא אומרת לי היום, כרגע 40%, זאת אומרת אני סוגר את בית-הספר.

שמעון וולף: היא צריכה להבין שהמשמעויות של הדברים האלה, זה משמעויות של היום בבוקר, זה לא לחכות להוראות מהוועדה מה יהיה.

שמעון וולף: אנחנו צריכים מחר בבוקר לקבל את ההחלטות שלנו.

אלכס מילר: זהו, רבותיי?

אלכס מילר: עוד מישהו רוצה להתייחס, לפני שאני מסכם?

רעיה לוי גודמן: רק עוד משפט אחד בעניין הזה.

רעיה לוי גודמן: מנכ"ל משרד החינוך אישר לשתי ישיבות, סליחה, לישיבת אהבת חיים, את ה- 70%, כישיבה יחידה שהוא אישר לה 70%.

רעיה לוי גודמן: כל השאר נשארו במצב.

קריאה: לא ביקרתם אפילו שם, לא הייתם שם.

אלכס מילר: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: סליחה שאני בא ככה ברגע אחד, אבל יש נושא של ה- 07, שהיה סיוע לתלמידים גם בישיבות ותלמודי תורה במשך שנים רבות כמו כל ילד אחר שאין לו.

ישראל אייכלר: בשנים האחרונות ממש, מישהו החליט להפסיק לישיבות ולתלמודי תורה את ה- 07 הזה, למרות שהתלמידים לא נהיו עשירים יותר אלא עניים יותר ואמרו שזה קשור בליבה, דברים שלכאורה עוד אין פסיקה ואין, אפשר להפסיק את כל התקציבים בגלל העניין של הליבה.

ישראל אייכלר: אני רואה בזה כפייה אנטי חינוכית ועוול גדול ואני מבקש מהוועדה להמליץ או לדרוש ממשרד החינוך לא להתנות את הסיוע הסוציאלי לתלמידים שזקוקים למורה, לסיוע לימודי, בעניינים פוליטיים כמו הליבה ודברים כאלו, שלדעת משרד החינוך, הוא רוצה לעשות את זה.

ישראל אייכלר: זה בסך-הכל מה שביקשתי ואני מודה לך שאפשרת לי להעלות את זה.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: רבותיי, אני מציע שאנחנו נתקדם, קודם כל, אני רוצה להמליץ למשרד החינוך לבטל את העניין הזה של ההקצאות ושל האחוזים של 40, 60, 50, לא מעניין.

אלכס מילר: אנחנו מדברים על מנגנון שהוא עובד וצריך ליישם אותו וצריך לקחת אותו ולחזק אותו ולא לעשות כל מיני מוגבלויות שאחר-כך אנחנו צריכים להתמודד עם בעיות אחרות שיש לילדי ישראל, כאשר הם מתמודדים עם אותם החסמים שיש במערכת החינוך.

אלכס מילר: אם יש מנגנון שהוא עובד, צריך לחזק אותו.

אלכס מילר: אז אני מציע שבוועדה שאתם הקמתם, ואני מברך על כך שאפשרתם לבית-הספר אהבת חיים עד 70%, אני גם אציע שתאשרו גם לכל השאר.

אלכס מילר: אין שום בעיה עם זה.

אלכס מילר: זה דבר ראשון.

אלכס מילר: דבר שני, אני מציע שעד ה- 1 ליוני, כי כולנו פה בחגים, פגרות וכו', אתם תוציאו לנו מסקנות של הוועדה שאתם הקמתם באבחון של העניין הזה, ברוח של ההמלצות של ועדת החינוך.

אלכס מילר: כי אחר-כך צריך לחזור לכאן.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר גם ששוחחתי עם המנכ"ל בעניין הזה ואני חושבת שיש הבנה, וגם עם שר החינוך שוחחתי בעניין הזה.

ציפי חוטובלי: יש כאן הבנה באמת שלטובת העניין, שהתקנה הזאת לא משרתת את טובת העניין ונראה לי שזה בדיוק הרגע שבו את, בתפקידך החדש, באגף לחינוך מיוחד, צריכה באמת כאן לחשוב מחוץ לקופסה, מחוץ לתפישה הדווקנית הזאת של חינוך מיוחד.

ציפי חוטובלי: אני באמת אומרת לך את זה, מעומק הלב.

ציפי חוטובלי: יש כאן הזדמנות אמיתית למשרד החינוך לטפח תפישת עולם אחרת ושונה בכל מה שנוגע לילדי חינוך מיוחד והתפישה הזאת היא תפישה עם קבלות.

ציפי חוטובלי: לא מדובר במוסדות שהם מוסדות ניסויים, מדובר במוסדות שהביאו קבלות במשך 18 שנה, במשך 15 שנה, במשך כל השנים האלה, שבהם המוסדות האלה עבדו ותפקדו והצמיחו דור לתפארת.

ציפי חוטובלי: ולכן, חשוב לי מאוד שהדברים האלה ייאמרו, בתיאום עם המנכ"ל והשר.

אלכס מילר: אני חושב שהכיוון שלנו הוא מובן למשרד החינוך.

אלכס מילר: אנחנו לא מקבלים את הדירוג הזה של 40%, כי העובדה שזה בעצם הולך לגרום לסגירת בתי-ספר או לאיזה שהוא מצב שהוא מצב לא מקובל.

אלכס מילר: גם אם יש מצב שהילדים לא אובחנו במשך הכיתות היסודי או במשך ההליך הזה, זה לא מצביע על כך שאין בעיה ואת זה צריך להבין.

אלכס מילר: אני גם לא חושב שהלחץ שמופעל על השלטון המקומי, זה משהו שצריך להיות במסגרת של טיעון בעד או נגד.

אלכס מילר: כשרואים, רבותיי, אם יש לכם בעיה עם רשות מקומית כזאת או אחרת, יש לכם מנגנונים לטפל.

אלכס מילר: אם יש פה עניין של קשר אישי, של מעורבות של ראש העיר, של לחץ של אדם כזה או אחר, ומשרד החינוך עולה על זה, אז בבקשה, יש לכם את מבקר המדינה, יש לכם את מבקר העיריות, יועץ משפטי לממשלה, תפנו לכל אחד ואחד.

אלכס מילר: אבל זו לא יכול להיות טיעון שהוא בעצם עומד בפנינו שאנחנו על-פיו צריכים להחליט.

אלכס מילר: אני דווקא שומע טיעונים להפך, דווקא ראשי רשויות מעדיפים להשאיר את הילדים בערים שלהם ולא לשחרר אותם למקומות אחרים.

אלכס מילר: כי אז הם מאבדים איזה שהוא תקצוב וכל המנגנון שלהם משתנה בעקבות זה.

אלכס מילר: אז אני מציע שבאמת אתם עד ה- 1 ליוני תקיימו את הישיבה, תקבלו את ההחלטות.

אלכס מילר: אנחנו לא יכולים בכל שנה ושנה להביא לכאן את הנושאים מסוג זה ולהפוך אותם לאיזה מלחמות פנימיות בתוך המערכת.

אלכס מילר: רבותיי, אתם צריכים להבין שזה עובד וצריך לתת לזה לעבוד.

אלכס מילר: ברגע שמתחילים להילחם, אני לא חושב שבמלחמות מסוג זה אתם תנצחו.

אלכס מילר: כי העובדה שבעצם המערכת הולכת כנגד, כנגד רווחת הילד, בסופו של דבר.

אלכס מילר: באיזה שהוא שבלונה שהיא שבלונה ישנה, שהיא לא מתפקדת.

אלכס מילר: עובדה שזה לא מתפקד.

אלכס מילר: אם זה היה מתפקד, אף אחד לא היה מקים את הישיבות, אף אחד לא היה מקים את בתי-הספר ולא היה מנסה לעשות איזה שהוא דבר שהוא לדעתי דבר חיובי ביותר.

אלכס מילר: אם זה היה עובד, אז עובדה היא שזה לא עובד ועובדה שצריך לבוא ולחשוב ולצאת מהקופסה ולחשוב רחב יותר, איך פותרים את המשברים האלו.

אלכס מילר: אז בזה אנחנו סיכמנו.

אלכס מילר: חבר הכנסת אייכלר, אני אגיד לך למה אני לא מכניס, כי זה לא קשור האחד לשני.

אלכס מילר: לא קשור אחד לשני, זה דבר ראשון.

אלכס מילר: דבר שני, תראה, חבר סיעתך הוא סגן שר החינוך.

אלכס מילר: אני מציע שעם דברים כאלו, קודם כל תעברו ברשות המבצעת, ותסכמו שם את הנושאים מהסוג הזה.

אלכס מילר: כי אי-אפשר לערבב דבר אחד בדבר שני.

אלכס מילר: אני לא רוצה שהדיון המקצועי על הנושא של תקצוב של חינוך מיוחד למול חינוך רגיל, במסגרת של סעיף מיוחד שאנחנו דנים עליו, יהפוך להיות פוליטי.

אלכס מילר: כי אם אני עכשיו אצביע על הנושא הזה, זה לא יעבור.

אלכס מילר: ואני לא רוצה להגיע למצב הזה שעל הדרך שאנחנו מדברים כאן כרגע על המשבר של קיום של בתי-ספר, אנחנו נכניס כאן את הסוגיה של ליבה ותקצוב סביב הליבה.

אלכס מילר: זה לא המקום.

ישראל אייכלר: אדוני היושב ראש, אני מסכים עם כל מילה שאמרת, אבל מה שאני מבקש, שתקיים דיון נפרד, מתי שתבחר, בקרוב, בנושא הזה של קיפוח הילדים שראויים ל- 07, בגלל מטרות פוליטיות של משרד החינוך.

ישראל אייכלר: נושא אחר, באמת אתה צודק.

אלכס מילר: כשנגיע לגשר – נעבור אותו.

אלכס מילר: כן, רצית להוסיף משהו?

רעיה לוי גודמן: כן, להגיד שכל התלמידים במוכר שאינו רשמי, במוסדות שעברו, קיבלו רישיונות ועברו ועדות השמה למסלול 07 והוגשו עד דצמבר 2010, ועומדים בתוך כל ההנחיות, בדיוק כמו כל מוסד חינוכי אחר, קיבלו הקצבות 07 כמו כל ילד אחר במדינת ישראל.

אלכס מילר: בסדר גמור.

אלכס מילר: תודה רבה, רבותיי, אני חושב שאני סיכמתי את זה בצורה ברורה וכל מי שהיה צריך להבין – הבין.

אלכס מילר: תודה.