ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 399, 2011-03-28 10:00

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

אלכס מילר: היום 28 במרס 2011, כ"ב באדר ב' תשע"א.

אלכס מילר: הנושא השני על סדר-היום של ועדת החינוך הוא נקודות זכות אקדמיות בתמורה לעבודה קהילתית בפריפריה – לציון "יום איילים" בכנסת.

אלכס מילר: ראשית, אני מברך את חבר הכנסת בילסקי שביקש דיון בוועדה.

אלכס מילר: אני גם במקביל עוסק בנושא של קידום התנדבות וקידום תרומה לקהילה, כמובן של הסטודנטים - בעברי גם כיושב-ראש אגודה וגם כסגן יושב-ראש בארגון הסטודנטים הארצי.

אלכס מילר: עשינו פעילות מאוד גדולה בגיוס של הסטודנטים להתנדבות, לתרומה לקהילה.

אלכס מילר: ולכן, ברגע שאנחנו קובעים הגדרה מסודרת גם בתנאי הקבלה באוניברסיטאות מאותם תלמידים שיצאו ממנגנון זה – אני מזכיר לכם לגבי תעודת בגרות חברתית, הפיילוט המוצלח שהתקיים בדרום הארץ ועכשיו מתרחב לכל הארץ - אני מקווה מאוד שאם תהיה תעודת בגרות שתיתן איזשהו מענה לאותם תלמידים שמתנדבים, כך גם האקדמיה תדע לקלוט אותם, וכך גם באקדמיה יהיה מנגנון מסודר לכל אותם סטודנטים שמתנדבים.

אלכס מילר: אנחנו מכירים את המצב הלא פשוט של סטודנטים בישראל – אם זה המצב הכלכלי, אם זה העומס בלימודים וכל אותן סוגיות מסביב – וכל מי שבא ונותן מזמנו לקהילה, הוא כמובן צריך להיות מתוגמל בצורה כזו או אחרת כי אמרנו שזאת לא חובה.

אלכס מילר: אי-אפשר להתנות את זה אבל בסופו של דבר צריך גם להיות רציונל.

אלכס מילר: אני מברך כאן את יושב-ראש התאחדות הסטודנטים, איציק שמולי, ברוכים הבאים.

אלכס מילר: שמעתי על כך שנכנסתם למאבק של העובדים הסוציאליים, אני מקווה מאוד שגם שם המצב ישתפר, והגיע הזמן שבאמת התאחדות הסטודנטים תתעסק בדברים שהם כלליים-ארציים ולא רק מה שהיה עד לפני שנכנסת לתפקידך, העניין של שכר הלימוד, ובזה סיימנו.

אלכס מילר: על כך אני מברך.

אלכס מילר: אני אתן לחבר הכנסת בילסקי לפתוח.

אלכס מילר: לאחר מכן מבקשים להציג מצגת.

אלכס מילר: בבקשה.

אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לך.

זה יום חג לכנסת, יום חג בשבילי.

"איילים" – אני הייתי יחד איתם על ערש הולדתם, כאשר זהו חלום של מתן ושל דני, שהתחילו להקים כפר סטודנטים באשלים, זה פשוט היה חלום.

אני זוכר את עצמי בסוכנות היהודית מגיע וכולם בסוכנות מסבירים לי מה צריך להגיד להם לעשות.

אחרי שבוע הבנתי שלא צריך להגיד להם שום דבר, פשוט צריך ללכת איתם, לזרום איתם, והתוצאה היום שהם פרוסים בנגב ובגליל - אנשים מופלאים שגייסו קרוב ל-1,000 סטודנטים שנמצאים היום בפעילות קהילתית, שמאמינים בייעוד של מדינת ישראל ביישוב הנגב והגליל.

אני רוצה מאוד להודות לך על כך שהסכמת לקיים דיון מיוחד עם הסטודנטים של "איילים", ואני מקווה שבמהלך השעה אנחנו נביא לכך שהוועדה תעזור לנו - אותם דברים שהתחלת בתפקידים הקודמים שלך ועכשיו כיושב-ראש הוועדה, לנסות ולהביא לכך שהאוניברסיטאות, המוסדות האקדמאיים, יכירו ויעודדו את הפעילות הקהילתית הזאת בדרך של מתן נקודות.

אני מודה לך מאוד.

היו"ר אלכס מילר: איציק, תן לנו סקירה כללית על התאחדות הסטודנטים מבחינת פעילות הרווחה וכולי.

איציק שמולי: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, בוקר טוב לכולם.

אנחנו מגיעים לדיון הזה מנקודה מאוד מאוד ברורה, אני מגיע ישר לתכלית, ברשותכם.

כיום יש סטודנטים – ו"איילים" היא דוגמה מובהקת ומצוינת לכך – שגם מעורים בחברה שלהם, גם משתדלים להיות כמה שיותר פעילים, ומבינים שהמהות של להיות סטודנט לא מסתכמת רק ברכישת השכלה אקדמית.

זה גם אומר משהו על המעורבות ועל האכפתיות שלי כלפי הסביבה שלי.

כיום, בהשכלה הגבוהה – אם אפשר להסתכל על זה רגע מלמעלה – בשנת 2004 קיבלה המועצה להשכלה גבוהה החלטה היסטורית, אפשר לומר, ובעצם תמכה בכל מה שקשור לעידוד סטודנטים לפעילות חברתית תמורת נקודות זכות אקדמיות.

צריך להדגיש שהניסוח המדויק של המועצה להשכלה גבוהה היה שהיא מעודדת את המוסדות להפעיל תוכניות מן הסוג הזה, כאמור שיזכו את הסטודנטים הפעילים באותן תוכניות בנקודות זכות אקדמיות, אבל לצערנו רק חלק מהמוסדות האקדמיים – אוניברסיטאות ומכללות – בחרו להשתמש בכלי הזה.

אנחנו חושבים שיש מקום להרחיב את המסגרת הזאת של קידום מעורבות חברתית תמורת נקודות זכות.

תחשבו איזה אימפקט זה יכול לעשות על החברה בישראל - אם אנחנו מדברים רק על הסטודנטים לתואר ראשון, שהם כ-160,000 סטודנטים - שיוכלו לעשות בתחום התמחותם, בתחום לימודיהם, איזושהי פעולה חברתית בתקופת זמן קצובה בעבור החברה שלהם.

תמיד יהיו אותם סטודנטים כמו אלה שיושבים כאן

בחדר – סטודנטים מ"איילים" או סטודנטים ממקומות אחרים שלא צריכים את אותן שתי נקודות זכות כדי לצאת לפריפריה, להשקיע ולהתחבר לכל מיני מטרות לאומיות.

אני יכול לספר לכם – כמו ש"איילים" או קבוצות קהילתיות סטודנטיאליות עוסקות הרבה גם בהתיישבות, גם בפעילויות חינוכיות, אנחנו בהתאחדות מאוד מחוברים למטרה של הסברה ישראלית בעולם.

אנחנו חברים בפורומים בין-לאומיים, ובעזרת סטודנטים אנחנו מקדמים את המטרה הזאת, אבל שוב, זו רק דוגמה.

הרעיון הוא ליצור את אותה פלטפורמה בעזרת מערכת ההשכלה הגבוהה, שנאמר תניע בצורה מסיבית יותר סטודנטים למעורבות חברתית.

לצערי, מדברים על תקציב מערכת ההשכלה הגבוהה, אז כיום, על-אף שצריך להדגיש שבשנה האחרונה הכפילו את התקציב, עדיין התקציב שמוקדש במערכת ההשכלה הגבוהה לטובת העניין מהווה פחות מעשירית האחוז מכלל תקציב המערכת.

אני חושב שזה מלמד במשהו על סדרי העדיפויות.

לפני כמה חודשים, אדוני היושב-ראש, הוצגה כאן תוכנית החומש של מערכת ההשכלה הגבוהה, דיברו גבוהה-גבוהה על המטרות החברתיות שיש למערכת ההשכלה הגבוהה, לאקדמיה, ככלי בשירות הקהילה, אבל כאשר מסתכלים על הנתון הזה ורואים שהתקציב שמוקדש לטובת מעורבות חברתית באקדמיה מהווה פחות מעשירית האחוז מכלל תקציב המערכת, זה אומר דרשני.

לסיכום.

אנחנו ממש נפעל בשנה הקרובה – אם בתוך המועצה להשכלה גבוהה ואם מחוצה לה, כלומר ננסה להביא זאת גם לדיון נוסף כאן.

אתם יודעים, לפעמים מערכת ההשכלה הגבוהה, היא צריכה איזשהו כוח חיצוני שיגיד לה מה צריך לעשות.

אני סבור שזה המצב גם בתחום הזה.

אנחנו מתכוונים לפעול בצורה מאוד מאוד חזקה השנה כדי להביא את העניין הזה לידי תוצאה משביעת-רצון.

היו"ר אלכס מילר: איציק, יש לי שאלה אליך.

במסגרת מתן מלגות שאתם נותנים כהתאחדות הסטודנטים, האם יש לכם גם פרמטר של פעילות חברתית התנדבותית לכל סטודנט שמקבל?

איציק שמולי: מאז כניסתי לתפקיד, קצת קודם, כל מלגה שניתנת היום בהתאחדות הסטודנטים – הכול, כולל הכול – בתמורת מעורבות חברתית.

אין יותר מצב, גם אם הסטודנט מגיע ממצב סוציו-אקונומי נמוך, אנחנו עדיין מבקשים ממנו לעשות משהו סמלי בתמורה לקהילה.

היו"ר אלכס מילר: כמה מלגות מחלקת היום ההתאחדות?

איציק שמולי: היום ההתאחדות מפעילה קרוב ל-1,000 מלגאים.

רוב המלגאים פועלים עם ניצולי שואה, אבל עדיין, יש פרויקטים נוספים של סטודנטים עם נוער בסיכון, ילדים בבתי-חולים.

לא חסרות אוכלוסיות שצריך לעזור להן.

אני מעריך שהתקציב הזה מסתכם בכ-5-4 מיליון שקלים.

היו"ר אלכס מילר: אני רואה שדווקא כשאנחנו מדברים על מתן נקודות זכות לסטודנטים באקדמיה, אף נציג אקדמיה לא נמצא כאן, נכון?

איציק שמולי: וזו לא הפעם הראשונה.

היו"ר אלכס מילר: דרך אגב, רק שתדעו, אני מעלה כאן נקודה שכאשר אנחנו מדברים על מתן נקודות זכות אקדמיה, אף נציג אקדמיה לא נמצא.

גברתי מנהלת הוועדה, זה לטיפולנו להוציא מכתב ליושב-ראש הכנסת על כך שאנחנו רואים בחומרה שנציגי האקדמיה לא ראו לנכון להגיע לישיבה.

אתמול התקיימה כאן ישיבה על נושא אחר שבאמת היה קשור אליהם.

כאשר מדובר על כסף, היו פה מנשיא האוניברסיטה העברית עד כל דיקני בתי-הספר לרפואה של כל המוסדות להשכלה גבוהה – כולם ביטלו הכול, הגיעו לכאן.

כשמדובר על משהו שהם צריכים לתת, פתאום - - -

יש לי הצעה.

בפעם הבאה נצמיד את הדיון של אתמול לדיון הזה, ואז כולם יגיעו.

..

היו"ר אלכס מילר: אני חושב שאת הדיון של אתמול צריך לקיים מחדש ולקבל החלטה בכיוון קצת שונה.

יכול להיות שזה יעבוד.

זה ועד ראשי האוניברסיטאות מול יושב-ראש הכנסת.

רבותי, אני רוצה להתקדם.

ישראל אייכלר: אתה רוצה הצעת רוויזיה?

אלכס מילר: אצלי לא עושים רוויזיות.

אלכס מילר: בדרך כלל אנחנו כאן ברוח טובה יודעים לקדם דברים.

אלכס מילר: דרך אגב, הישיבה הבאה היא ישיבה מס' 100 שלי בתפקיד.

אלכס מילר: אני ארבעה חודשים בתפקיד, ועד היום לדעתי כל ההחלטות שהתקבלו היו החלטות משמעותיות שבאמת עשו קצת שינויים במערכת, אבל זה לא הנושא.

מתן דהן: אני מציע ליושב-ראש הוועדה שאני אפתח, ואם המצגת לא תעלה נסתדר גם בלעדיה.

מתן דהן: אני מתן דהן, מנכ"ל עמותת "איילים".

מתן דהן: קודם כול, באמת תודה על כך שפתחתם בפנינו את דלתות הוועדה וגם אני רוצה לברך את יושב-ראש ההתאחדות – גם על הכניסה לתפקיד וגם באמת על שינוי הכיוון שההתאחדות מראה מאז כניסתך, בטח בהקשר ההצטרפות למאבק של העובדים הסוציאליים.

מתן דהן: אני אגיד במילה אחת כי את "איילים" אתם מכירים, אני יודע שביקרתם גם בכפרים.

מתן דהן: רק אגיד לחברי הוועדה לפני שאני אעביר את השרביט לסתיו, שאחראית אצלנו על הפרויקטים החברתיים, שלמדינת ישראל יש אחת לכמה זמן איזשהו סנכרון בין היעדים, הייתי אומר הלאומיים, לבין הנכונות של צעירים לממש אותם, ואנחנו נמצאים בתקופה אחת כזאת, מני רבות, ואתם כמנהיגות צריכים לבחון יחד איתנו איך מייצרים את התנאים האידיאליים כדי להוציא מהכוח אל הפועל את אותה נכונות של אלפי צעירים היום בארץ גם להתיישב בנגב ובגליל, גם להיות מעורבים בקהילה על הבעיות שלה, ובשל כך אנחנו גם שמחים שאנחנו פה.

מתן דהן: בהזדמנות הזאת אני גם רוצה להודות לחבר הכנסת , שבאמת עוזר לנו מהרגע הראשון שקמנו בכל מקום שהוא נמצא, ופתח בכלל את הכנסת לכל הסטודנטים של העמותה.

מתן דהן: אנחנו רק סנונית ראשונה, יושבים פה מסביבי מנהלי הכפרים של 11 כפרי סטודנטים שקיימים היום בנגב ובגליל – כפרים של "איילים" – והרכזים החברתיים, שזה בעצם ה"קאדר" של החבורה שמפעילה את כל הפעילות החברתית.

מתן דהן: אם צריך להגיד למישהו תודה, זה בטח להם בראש ובראשונה, כך שזו גם הזדמנות להגיד את הדברים.

מתן דהן: סתיו, בבקשה.

מתן דהן: סתיו וייץ: קוראים לי סתיו, אני מנהלת מרחב דרום בעמותת "איילים".

מתן דהן: אני אסביר על הפעילות החינוכית של הסטודנטים שלנו.

מתן דהן: היום כל סטודנט בעמותת "איילים" – מעבר לכך שהוא גר בקהילת סטודנטים – מתחייב ל-300 שעות בשנה של פעילות חברתית ותרומה לקהילה.

מתן דהן: הפעילות החברתית שלנו מתבצעת עם ילדים ונוער בסביבה בה אנחנו קיימים, והיום העמותה החליטה להתייצב על שתי תוכניות ליבה מרכזיות.

מתן דהן: הסטודנטים שלנו מחולקים חצי-חצי בהפעלת הפעילויות האלה.

מתן דהן: תוכנית ליבה ראשונה שלנו נקראת "מרכזים למשפחות".

מתן דהן: בכל כפר סטודנטים בו אנחנו נמצאים אנחנו מקימים מרכז למשפחות.

מתן דהן: זה סוג של מתנ"ס שמתכלל את כל הפעילות הבלתי פורמלית במקום שאנחנו נמצאים בו.

מתן דהן: במקומות שאנחנו מגיעים אליהם, בדרך כלל לילדים לא היתה מערכת של חוגים או של חינוך בלתי פורמלי, והמטרה של המרכזים למשפחות שלנו היא בעצם להקים הנהגה ומנהיגות צעירה במקומות בהם אנחנו נמצאים – אם זה בקורסי מנהיגות, קורס מד"צים, כישורים לחיים, בכל מרכז משפחות שלנו יש לימודיה במטרה שכל ילד שנמצא ביישוב שבו אנחנו קיימים, יגיע לבגרות מלאה.

מתן דהן: אנחנו רוצים להגיע למצב שמאה אחוז מהילדים באזורים בהם אנחנו נמצאים עוברים תחת החינוך הבלתי פורמלי שלנו, כשהמטרה שבמרוצת השנים הם אלה שינהלו את המקום ויהיו מדריכים במקום הזה.

מתן דהן: תוכנית הליבה השנייה שלנו נקראות "חממות".

מתן דהן: בכל בית-ספר בו אנחנו נמצאים אנחנו מקימים חממה אקולוגית.

מתן דהן: המטרה של החממה היא ליצור בתוך בית-ספר איזשהו מקום הוליסטי, מקום שאנחנו יוצרים חווית הצלחה לילדים.

מתן דהן: מדובר בפעילות שהיא מאוד פשוטה – בהנבטת זרעים ובפעילות שבסופו של דבר יכולה להניב משהו שהוא יותר כלכלי – וכל הילדים חווים איזושהי חוויה בתוך בית-ספר שהיא חוויה חיובית.

מתן דהן: המטרה היא לאחר שחווית את החוויה החיובית בתוך החממה בבית-ספר, אחר כך להצליח גם בפן החברתי ובפן הבית-ספרי.

מתן דהן: יש לנו היום שש חממות במקומות מאוד שונים ומשונים.

מתן דהן: יש לנו חממה בבית-ספר ברנקו וייס בבאר-שבע, חממה בבית-ספר ביישוב ביר אדג', כאשר הפעילות בחממה היא באמת בעיני מאוד מרגשת ורואים בה את ההתפתחות האישית של הילדים.

מתן דהן: בתחום הנוער אנחנו מקדמים היום תוכנית עסקית ויזמית בנושא החממות, כשהנערים יקבלו כלים יזמיים ועסקיים ואחר כך יצליחו בצורה עצמאית לעשות פעילות עסקית.

מתן דהן: מעבר לכך, כל סטודנט שלנו עושה פעילות של חניכה פרטנית בשיתוף פעולה עם פר"ח, במטרה לקחת "קאדר" – יש לנו היום 500 סטודנטים ויש 500 ילדים ביישובים בהם אנחנו נמצאים שמקבלים חניכה פרטנית של ארבע שעות שבועיות מהסטודנטים שלנו.

מתן דהן: מעבר לסטודנטים, יש לנו גם תוכנית של שנת שירות בעמותה של 54 חבר'ה שבמשך שבעה ימים בשבוע עושים את הפעילות שהסטודנטים עושים במשך שמונה שעות שבועיות, ומעבר לכל הדברים האלה, לכל סטודנט יש יכולת להקים פרויקט עצמאי שהוא בוחר לעצמו במהלך השנה – אם זה "שוק בשקל" ביישובים בהם אנחנו נמצאים, אם זה פורום של טיול משותף לבדואים ולישראלים.

מתן דהן: אנחנו נותנים פתח ליצירתיות של הסטודנטים במסגרת הפעילות החברתית.

מתן דהן: היו"ר אלכס מילר: איציק, השתתפות בהפגנות בעד עובדים סוציאליים, האם זה נקרא פעילות חברתית?

מתן דהן: איציק שמולי: בהחלט, זאת פעילות חברתית מורחבת.

מתן דהן: דני גליקסברג: דני גליקסברג, אני סמנכ"ל עמותת "איילים".

מתן דהן: אגיד לסיכום – הסיבה שביקשנו את הדבר הזה, אתם יכולים לראות במצגת את הדרישות המאוד גבוהות שיש לנו מהסטודנטים שלנו.

מתן דהן: הדרישות האלה הן באמת מתוך ההבנה שהדרך הנכונה לחבר צעירים לעשייה לאומית – לא רק חברתית – היא דרך העשייה הזאת של עבודה עם נוער.

מתן דהן: הדרישות הגבוהות שאנחנו דורשים – ולאט-לאט גם הרבה ארגונים הולכים בדרך הזו ודורשים הרבה מאוד שעות של פעילות – לא משאירות לסטודנטים הרבה זמן לעבוד, אם בכלל, וההכרה בנקודות זכות – שכפי שגם אמרתי לחבר הכנסת בילסקי, יש לה תקדימים גם בארץ ובטח בעולם – יכולה לשחרר להם קצת זמן.

מתן דהן: בעצם אם נצליח להוריד להם קורס בשנה אל מול נקודות הזכות האקדמיות - - - היו"ר אלכס מילר: אבל אתה יודע שזה לא יקרה.

מתן דהן: האקדמיה בחיים לא תוותר על כמות הקורסים המקצועיים תמורת דבר כזה.

דני גליקסברג: נכון, אבל יש הרבה מאוד קורסי בחירה.

דני גליקסברג: היו"ר אלכס מילר: אני מכיר את הנושא הזה כל כך הרבה שנים.

דני גליקסברג: אנחנו ניסינו לעשות את זה גם דרך המילואים וגם דרך פעילות חברתית.

דני גליקסברג: מה שעושים, הם מעלים את כמות הקורסים ואת כמות הנקודות שאתה צריך לעשות תמורת התואר, ואז מכניסים, אין בעיה.

דני גליקסברג: דני גליקסברג: אני יכול לתת לך דוגמה פשוטה שמסבירה עד כמה זה קל.

דני גליקסברג: היו"ר אלכס מילר: אל תיקחו את זה במקביל לרמה אקדמית שהאוניברסיטאות צריכות לספק לסטודנטים.

דני גליקסברג: יש עניין שתמיד אפשר לתקוף אותו גם אם זה במסגרת של באופן כללי.

דני גליקסברג: יש כל מיני קורסים שהם לא חובה, אבל ברגע שאתם תתחילו לדבר איתם על נושא של להוריד מהסטודנט קורס כזה או אחר מבחינת ההיבט המקצועי שלו, זה אף פעם לא יעבור.

דני גליקסברג: תנסו ללכת לעניין הזה מכיוון אחר, כי אתה יודע, באקדמיה לוותר על הרמה המקצועית, הם בחיים לא ילכו לצד הזה, הם פשוט יעלו את כמות הנקודות שצריך לתואר.

דני גליקסברג: דני גליקסברג: אנחנו מדברים על קורסי בחירה, אני אתן דוגמה.

דני גליקסברג: למשל, באוניברסיטת בן-גוריון יש קורס שמזכה אותך בנקודת זכות, שהוא קורס שבו אתה משחק ביליארד, אז קורס ביליארד מזכה בנקודת זכות; לעומת זאת, עבודה עם נוער בשכונה קשה בדימונה לא, וזה הדבר שאנחנו רוצים לשנות.

דני גליקסברג: לא מדובר פה על לקחת במקום קורס בסוציולוגיה, אלא הקורסים שהיום האוניברסיטה מכירה בהם כקורסי בחירה, כשאחת האופציות שהיא גם תדרבן אנשים ללכת לעשות פעילות חברתית.

אלכס מילר: עכשיו הבנתי למה כאשר גרתי בבאר-שבע – אני באר-שבעי לשעבר – היה שם סנוקר בכל פינה.

אלכס מילר: .. גברתי, בבקשה.

אלכס מילר: אתי אלוני: שלום.

אלכס מילר: אתי אלוני, מרכז השלטון המקומי, ראש מינהל חינוך.

אלכס מילר: קודם כול, אני שמחה כי אנחנו הצד הנהנה מהשירות הזה, ואני מצטערת שאני לבד כאן בטריבונה הזאת אבל אני רואה את זה כזכות – גם כי אני מכירה את הפעילות הזאת, בעיקר בחלק הדרומי אבל אני מכירה אותה גם בכללותה, גם כי אני מכירה את כפרי הסטודנטים וגם כי היום אני יודעת כמה המדיניות היא כזאת שמחברת כבר תלמידים.

אלכס מילר: ואנחנו מדברים, אדוני היושב-ראש – ואתה מעורב בנושא של תעודת בגרות חברתית – אני כן רוצה לקשור את זה.

אלכס מילר: קשרתי כבר.

אלכס מילר: אתי אלוני: אוקיי.

אלכס מילר: אני בהחלט חושבת שקודם כול, יש לנו דוגמה לפרו-אקטיביות של צעירים, וזה מבורך.

אלכס מילר: ואם יש הזדמנות רק לברך אתכם על העניין הזה, אני מברכת אתכם, בוודאי בשם הרשויות המקומיות שנהנות מהפעילות הזאת - שנהנות מהפעילות הזאת שחוסכת להם בכוח-אדם אחר, ובתקנון, ובהרבה מאוד תקציבים אחרים שאין להם, לטובת הפעילות הזאת.

אלכס מילר: לכן אני חושבת שהמעט שקרדיטציה יכולה לתת, מוסד אקדמי זה לא רק הקרדיטציה עצמה אלא גם האמירה שהמוסדות האקדמיים מברכים על נושא של מעורבות חברתית ופעילות בקהילה, שאנחנו ברמה ארצית ולאומית מטפלים בה ורוצים לעודד אותה.

אלכס מילר: אני חושבת שיושב פה מיטב הנוער – כאלה שהיו נוער וכאלה שעובדים עם נוער – ואולי אחר כך יישבו בצד הזה של השולחן בבוא העת.

אלכס מילר: ואני, מהמקום הזה שמייצג את הרשויות המקומיות גם בנגב וגם בגליל, ואני מכירה קצת יותר טוב את הנגב – את הפעילות בדימונה ואת ירוחם ואת ערד ואת האחרים – אני באמת רוצה לומר שאני חושבת שזו האידיאולוגיה והאידיאליסטים של היום, ומה כבר הם מבקשים?

אלכס מילר: מבקשים שניתן לדבר הזה קרדיטציה כי זה לטובת החברה ולטובת המדינה.

אלכס מילר: זה לא שהם הולכים במקום זה לשחק, או לא עלינו, מבזבזים את הזמן הזה על דברים אחרים, אלא לטובת החברה ולטיוב החברה, לעשות חברה טובה יותר- גם במסר שהם מעבירים כצעירים.

אלכס מילר: אני רוצה מהבמה הזאת, בשם הרשויות המקומיות, להודות לכם.

אלכס מילר: אני חושבת שאתם גם מהווים דוגמה, ואני חושבת שזאת דוגמה למנהיגות, אני חושבת שזאת דוגמה למנהיגות חברתית, הלוואי ויהיו הרבה כאלה, ואני חושבת שאנחנו פה מהקתדרה הזאת צריכים לקרוא – לא רק לתת את הקרדיטציה אלא לעודד עוד הרבה יותר ולתת כל דבר שתומך בדבר הזה ומקדם את החברה שלנו באשר היא, גם בנגב ובגליל וגם במרכז, דרך אגב, בפריפריות החברתיות במרכז יש לא מעט עשייה ועבודה.

אלכס מילר: היו"ר אלכס מילר: שאלה לשלטון המקומי.

אלכס מילר: מבחינת המלגות שאתם נותנים, אני יודע שיש עיריות שנותנות מלגות לסטודנטים.

אלכס מילר: אתי אלוני: נכון.

אלכס מילר: האם אפשר לבחון אפשרות, כמו שהתאחדות הסטודנטים מתנה את כל מתן המלגות בפעילות חברתית התנדבותית לטובת קבלת מלגות, גם בנושא הזה?

אלכס מילר: האם אפשר לעשות את זה, כי אני יודע שנותנים את זה לכל תושב שהוא סטודנט.

אלכס מילר: אתי אלוני: אני רוצה לומר שבמרבית המקומות ובהרבה מאוד רשויות, הרשויות מחלקות מלגות על-פי קריטריונים כמובן, אבל ישנו גוף עירוני מתכלל, וכל אחד שמקבל מלגה חייב במה שנקרא שירות חברתי.

אלכס מילר: אני רוצה לומר שביישובי נגב גליל, במקומות שבהם נמצאים מרכזי הצעירים, האחריות על הפעלת הסטודנטים בתחום של המעורבות החברתית, במרביתה, יושבת שם והם הגורם המתכלל.

אלכס מילר: אני אתן דוגמה את שדרות.

אלכס מילר: בשדרות ישנו גם גורם רשותי, בשיתוף עם נוחי ועם IDB, נותנים ל-450 סטודנטים מלגות.

אלכס מילר: הם עושים בראייה עירונית חלוקה של המשימות למעורבות החברתית, ובזה הם מתחייבים וכל סטודנט פעם בחודש ממלא גיליון כזה, וכולי.

אלכס מילר: אני חושבת שזה לא הרמטי, אם אתה שואל, אדוני היושב-ראש, אבל בכוונת העירייה לגבי אותו סטודנט שהוא תושב המקום או בן המקום, אל"ף לתת לו את האפשרות דרך המלגה ללמוד, אבל בי"ת, גם להחזיר לעיר בערוצים שונים, בהחלט בדגש חברתי-קהילתי.

אלכס מילר: היו"ר אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אני מבקש שהשלטון המקומי יעלה בצורה כללית ומסודרת את בקשתי לבדוק כל מקום ומקום ולעשות את החובה בקריטריונים למתן מלגות לסטודנטים ביישובים – את הקריטריון של פעילות חברתית התנדבותית ביישוב.

אלכס מילר: אתי אלוני: כחובה.

אלכס מילר: היו"ר אלכס מילר: כן.

אלכס מילר: האם יש כאן נציג של המועצה להשכלה גבוהה?

אלכס מילר: משה אהרוני: כן.

אלכס מילר: היו"ר אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: איפה כל הנשיאים, איפה כל הדיקנים, הרקטורים?

אלכס מילר: משה, האם אתה רוצה להתייחס, יש לך בשורות בשבילנו?

אלכס מילר: משה אהרוני: שלום.

אלכס מילר: שמי משה אהרוני מהמועצה להשכלה גבוהה, אני אחראי על פרויקטים מיוחדים, בין השאר פרויקט שהתחלנו ליישם החל משנת 2006-2005, שנקרא פעילות חברתית של סטודנטים או פעילות של סטודנטים באקדמיה בקהילה.

אלכס מילר: תחילת היוזמה נדונה במועצה להשכלה גבוהה, שחשבה שהנושא הזה חשוב.

אלכס מילר: לא ידעו בדיוק איך לעודד את זה.

אלכס מילר: אנחנו לא היינו הראשונים שהמצאנו את הגלגל, פעילות חברתית היתה וקיימת במוסדות להשכלה גבוהה, או בחלקם, כבר המון המון שנים, אבל בצורה די ספורדית, ואנחנו חשבנו שצריך לעשות כאן מעשה.

אלכס מילר: הוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה החליטה להקים ועדה של מומחים לנושא והקציבה כ-3 מיליון שקלים בשנה לעידוד ולקידום הנושא.

אלכס מילר: אני באופן אישי בזמנו ביקרתי בכנס בארצות-הברית שעסק בנושא הזה והבאתי איתי לא מעט ידע על מודלים שונים של פעילות בקהילה של סטודנטים.

אלכס מילר: נקודות זכות אקדמיות – יש או אין?

אלכס מילר: משה אהרוני: אני מגיע לזה.

אלכס מילר: אנחנו הוצאנו קול קורא לכל המוסדות שמתוקצבים על-ידינו – יש גם מוסדות אחרים – כאשר אנחנו מעודדים פעילות קהילתית, הצגנו בפני המוסדות מספר אפשרויות לעשות את זה, וכמובן שכאשר מעודדים פעילות קהילתית צריך להגיד איך מתגמלים את הסטודנט.

אלכס מילר: דרך אחת לתגמל היא דרך מלגות, דרך אחרת היא דרך נקודות זכות אקדמיות.

אלכס מילר: אנחנו מאפשרים, או לפחות הצענו למוסדות – וזאת החלטה פנימית שלהם, אנחנו לא כופים על אף אחד – אנחנו מועצה להשכלה גבוהה, למוסדות יש את החופש האקדמי אבל אנחנו בהחלט עודדנו, וזאת החלטה שלהם, חשוב לשים את הדגש על כך, לאפשר שני סוגי פעילות.

אלכס מילר: פעילות חברתית שהמוסד – בדרך כלל דיקנט הסטודנטים

אלכס מילר: – מארגן מול כל מיני מוסדות שונים של אוכלוסיות שונות שזקוקות לסיוע, וסטודנטים הולכים ועושים שם פעילות, מקבלים שתי נקודות זכות עד ארבע נקודות זכות.

אלכס מילר: נושא אחר שניסינו לקדם ונתנו לו עדיפות – וגם העדיפות הזאת באה לידי ביטוי במובן התקצובי – זה פעילות חברתית שהיא חלק מקורס אקדמי, שהיא מלווה בלימודים אקדמיים.

אלכס מילר: אנחנו מצאנו על-פי כל המחקרים שכאשר פעילות חברתית מלווה בלימודים אקדמיים, שהיא חלק מקורס אקדמי, היא יותר אפקטיבית, יותר איכותית.

אלכס מילר: הסטודנט שתורם לקהילה מקבל רקע מתאים, הוא יודע מה הוא עושה, הוא מקבל יותר כלים.

אלכס מילר: ניסינו לעודד את הדבר הזה, ויש לא מעט קורסים של עבודה קהילתית, עבודה בקהילה, שירות קהילתי, דברים שבין האוכלוסייה הערבית לאוכלוסייה היהודית, כל מיני נושאים שיש ממש קורסים ברמה האקדמית.

אלכס מילר: יש אפשרות שמוסד אקדמי – וזה קורה הרבה בעולם וגם אצלנו – יאמץ שכונה או אזור בעייתי, וסטודנטים מפקולטות שונות – מהנדסה ומכלכלה ומאמנות ומעבודה סוציאלית – עובדים באותה שכונה יחד עם תושבי השכונה וחושבים איך להעלות את השכונה על פסים יותר טובים.

אלכס מילר: קריאה: אין בארץ דבר כזה.

אלכס מילר: (ישראל אייכלר - מ"מ היו"ר)

משה אהרוני: בארץ יש גם דוגמאות כאלה.

משה אהרוני: יהודית גידלי: כמה כאלה באמת אימצו?

משה אהרוני: אמרת שאתה לא מתערב בהחלטות אבל כמה אכן אימצו את ההצעות שלכם?

משה אהרוני: משה אהרוני: אנחנו מדברים כרגע על כמעט 30 מוסדות להשכלה גבוהה שיש בהם פעילות חברתית - ואני אישית ערכתי את הדוחות השנתיים, עברתי על הנתונים - יש בהם פעילות קהילתית כזאת או אחרת.

משה אהרוני: יש מוסדות שיש בהם יותר פעילות קהילתית, יש מוסדות שפחות.

משה אהרוני: אנחנו ביקשנו שכל מוסד אקדמי יקים אצלו ועדה עליונה שנמצאים בה בכירים ביותר במוסד, שיתוו את המדיניות, שהמוסד יהיה גם עם הפנים לחברה.

משה אהרוני: חשבנו שזה חשוב מאוד – לא רק אקדמיה כמגדל-שן אלא עם הפנים לחברה.

משה אהרוני: יהודית גידלי: כשאתה אומר בצורה כזאת או אחרת, ברגע שיש קורס אחד באוניברסיטה העברית, אתה מחשיב את זה שיש.

משה אהרוני: המוסד קיים.

משה אהרוני: משה אהרוני: לא, אבל אני מדבר על כך שאנחנו סופרים מספר סטודנטים שמשתתפים.

משה אהרוני: יהודית גידלי: אז כמה?

משה אהרוני: משה אהרוני: באוניברסיטה העברית במקרה יש פעילות של מספר אלפי סטודנטים.

משה אהרוני: יהודית גידלי: כמה?

משה אהרוני: תן מספר.

משה אהרוני: משה אהרוני: לא הבאתי איתי את הדוח.

משה אהרוני: אני אוכל להעביר לכם.

משה אהרוני: יש לנו את כל הנתונים בות"ת, אבל יש אלפי סטודנטים שמתנדבים ומקבלים או מלגות או נקודות זכות.

משה אהרוני: דבר נוסף, יש לא מעט קרנות פרטיות ועמותות פרטיות – אם זה קרן "אימפקט" ואם זה קרן "חורב" וכל מיני קרנות – שמממנות מלגות לסטודנטים שפעילים בנושאים כאלה או אחרים.

משה אהרוני: אני רוצה גם להזכיר את פר"ח – שזה פרויקט הדגל של המדינה אולי, של המועצה להשכלה גבוהה.

משה אהרוני: יהודית גידלי: כמה מלגות פר"ח נותן?

משה אהרוני: משה אהרוני: ות"ת מתקצבת בלמעלה מ-100 מיליון שקלים בשנה.

משה אהרוני: מדובר על 25,000 מלגות לסטודנטים, כל אחת 4,000 שקלים או קצת יותר.

משה אהרוני: מדובר על 25,000 סטודנטים שעושים פעילות בקהילה עם ילדים של פר"ח, במסגרות שונות.

משה אהרוני: יהודית גידלי: כל המלגות המוצעות אכן נלקחות?

משה אהרוני: כל המלגות שאתם מציעים, סטודנטים משתמשים בהן?

משה אהרוני: משה אהרוני: בוודאי.

משה אהרוני: יש אפילו מחסור.

משה אהרוני: יש יותר ביקוש מאשר אנחנו יכולים לממן.

משה אהרוני: אנחנו נותנים קצת למעלה מ-100 מליון שקלים בשנה, יש יותר סטודנטים שמבקשים פר"ח ונדחים כי זה כבר לא מספיק.

משה אהרוני: אני יכול להגיד שרואים חשיבות לנושא הזה ואנחנו נוכל להציג את הדוחות על ההתקדמות בנושא הזה.

משה אהרוני: משנת 2005 ועד היום חלה התקדמות נהדרת.

משה אהרוני: סטודנטים בבן-גוריון מתנדבים, סטודנטים לרפואה עובדים עם ילדים בבית-חולים "סורוקה" על מנת שלא יפסידו לימודים בזמן שהם מאושפזים.

משה אהרוני: סטודנטים בשדרות ב"ספיר" מפעילים ניידת לילה שמטפלת בנוער בסיכון; המכללה האקדמית "רופין" למשל, שנמצאת ליד חדרה ונתניה – יש שם הרבה מרכזי קליטה והגירה – הקימה מרכז אקדמי בנושא של קליטה, הגירה ועלייה, הביאו כוחות אקדמיים שמלמדים את הנושא ברמה אקדמית.

משה אהרוני: : כן, אבל זה לא קשור לעבודה קהילתית.

משה אהרוני: משה אהרוני הסטודנטים במסגרת הקורס מתנדבים ועובדים עם עולים חדשים – עם אתיופים, עם עולי חבר העמים ואחרים.

משה אהרוני: יש עבודה קהילתית.

משה אהרוני: עדיין יש הרבה מה לעשות, עדיין לא מספיק.

משה אהרוני: אפשר – אם אנחנו מדברים על 180,000 תלמידים לתואר ראשון כל שנה, או קצת יותר, ועוד 240,000 עם תואר שני, אנחנו היינו רוצים שיהיו אחוזים יותר גבוהים של סטודנטים שמתנדבים.

משה אהרוני: אנחנו מאמינים שיש פה משולש – אקדמיה, סטודנטים וקהילה – כל אחד מהקודקודים של המשולש הזה יוצא נתרם מהפעילות.

משה אהרוני: הקהילה נתרמת.

משה אהרוני: : אני מבקש להגיד בהערת אגב – בחיים אין הרבה הזדמנויות כאלה כמו שיש בדיוק עכשיו בגיל הזה של הסטודנטים.

משה אהרוני: זה המקום שבו אתה יכול למצות את הפעילות הקהילתית.

משה אהרוני: לפני כן, אדם בבית-ספר, בצבא, אחרי כן הוא כבר בעל משפחה וכולי.

משה אהרוני: זאת הזדמנות לעצב את הדמות.

משה אהרוני: ואני ראיתי מה שקרה לכל אחד מחברי "איילים".

משה אהרוני: אלה אנשים שהחיים שלהם השתנו כתוצאה מהיותם חברים במועדון היוקרתי הזה שנקרא "איילים".

משה אהרוני: זה דבר שילך אתם לכל החיים.

משה אהרוני: גם אם לא ימשיכו בשלב מסוים, זה דבר שיעצב את דמותם.

משה אהרוני: לכן היינו מאוד רוצים לראות אתכם מביאים לכך שהרבה יותר סטודנטים יהיו מעורבים בזה.

משה אהרוני: (היו"ר אלכס מילר חוזר לישיבת הוועדה) משה אהרוני: אני מסכים לכל מילה שלך.

משה אהרוני: אני מכיר אישית את "איילים" ואת החברים.

משה אהרוני: בזמנו נפגשתי, והפעולה שלהם היא מבורכת, ודוגמה יוצאת מן הכלל לפעילות חיובית.

משה אהרוני: אנחנו כאמור תומכים בנושא, מעודדים את המוסדות לנושא ואנחנו רואים שיש עלייה משנה לשנה.

משה אהרוני: חשוב לי להגיד – הזכרתי קודם את עניין החופש האקדמי כי אתם מדברים על נקודות זכות.

משה אהרוני: אנחנו פועלים לפי מספר עקרונות.

משה אהרוני: ראשית, כל מוסד רשאי להחליט אם הוא עושה פעילות או לא עושה פעילות.

משה אהרוני: אנחנו לא כופים.

משה אהרוני: : אתם לא צריכים לכפות אבל לדבר איתם בצורה כזאת.

משה אהרוני: יש הרבה דרכים כדי להביא אותם להכיר במה שהם עדיין לא הכירו מספיק טוב.

משה אהרוני: משה אהרוני: אחד הדברים שאנחנו עושים זה דרך תקצוב, דרך תגמול.

ג'מאל זחאלקה: בדיוק.

ג'מאל זחאלקה: תן להם כסף, הם יעשו.

ג'מאל זחאלקה: משה אהרוני: אנחנו עושים את זה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מתגמלים פעילות.

ג'מאל זחאלקה: שנית, אנחנו לא אומרים למוסד איזה פעילות לעשות.

ג'מאל זחאלקה: כל מוסד, על-פי הסביבה שלו, על-פי האופי שלו, על-פי היכולות שלו.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אלכס מילר: אבל אתם קובעים את המדיניות.

ג'מאל זחאלקה: אם קבעתם מדיניות שזה חובה, זה יהיה חובה.

ג'מאל זחאלקה: משה אהרוני: לא.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא יכולים לקבוע מדיניות שהיא חובה.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אלכס מילר: קודם כול, כן.

ג'מאל זחאלקה: משה אהרוני: שהיא לא קשורה לעניין אקדמי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מעודדים.

ג'מאל זחאלקה: : אתה יכול למשל לדאוג לכך שיפורסם.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אלכס מילר: חבר הכנסת בילסקי, אתה יותר מדי עדין איתם.

ג'מאל זחאלקה: ג'מאל זחאלקה: עזוב.

ג'מאל זחאלקה: יתן להם כסף, הם יעשו.

ג'מאל זחאלקה: לא יתנו להם כסף, הם לא יעשו.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אלכס מילר: אני יכול להגיד לך שכל רופא, כל עורך-דין, כל מהנדס, קודם כול צריך להיות בן-אדם.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נמצאים במצב שהחלטות רציונל-אינסטרומנטליות במדינה עוברות כל גבול, וזה נובע מכך שאותם אנשים שנכנסים לתפקידים בכירים בכל מיני מישורים, צמחו מכל מיני פעילויות שהן היו פעילויות יבשות של מערכת החינוך וההשכלה הגבוהה, בלי התחברות לכל מה שקורה בתוך המדינה.

ג'מאל זחאלקה: ועל כך אתם צריכים להתעקש כי אני כן חושב שהתנדבות ופעילות חברתית מעצבות את האדם, כאדם שמשפיע בסופו של דבר על כל נושא ונושא במדינת ישראל, על חיים של אנשים ועל כל דבר אחר – הנדסה, הוראה, כל דבר.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, שיהיו בני-אדם, וזה חלק מהעיצוב.

ג'מאל זחאלקה: שמעתי כאן שבבאר-שבע נותנים נקודת זכות על לימודי סנוקר או ביליארד.

ג'מאל זחאלקה: אין בעיה.

ג'מאל זחאלקה: משה אהרוני: אני רק רוצה להדגיש – אנחנו מאוד בעד הנושא, המועצה להשכלה גבוהה מעודדת את הנושא, מתגמלת, מתקצבת אותו בכמה מיליונים בשנה.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אלכס מילר: ואנחנו נבקש לחייב.

ג'מאל זחאלקה: משה אהרוני: ואנחנו חושבים שזאת החלטה פנימית של כל מוסד.

נעמה זיו: שמי נעמה, אני מנהלת את כפר הסטודנטים של קרית-שמונה ואני רוצה להגיב ולהחזיר את הדיון לעניין של נקודות זכות.

נעמה זיו: : ברחוב עולי הגרדום בקרית-שמונה.

נעמה זיו: נעמה זיו: ברחוב עולי הגרדום בקרית שמונה, כמובן.

נעמה זיו: התקצוב של המלגות הוא מבורך והוא חשוב והוא נכון.

נעמה זיו: הסטודנטים שנמצאים כאן ונמצאים אצלי בכפר ובכפרים האחרים, נכללים באותם מספרים של אותם סטודנטים שמקבלים את המלגות.

נעמה זיו: למה כן אנחנו באים ועדיין מבקשים שייתנו נקודות זכות?

נעמה זיו: כי אותם סטודנטים שבעצם עושים את המלגות – וסטודנטים של "איילים" עושים מלגה כפולה; הם עושים 300 שעות בשנה – עם כל העשייה החברתית, זה לא משאיר להם זמן גם לעבוד ולעשות דברים שהם מעבר.

נעמה זיו: לכן, יש צורך מעבר למלגות גם לתת להם את הקרדיט עם נקודות זכות כדי שהם יוכלו גם לעבוד וגם לעשות דברים אחרים שהם חיוניים לכל סטודנט אחר פה במדינה.

נעמה זיו: לכן אני חושבת שמעבר לדיון על המלגות חשוב להדגיש את הדיון על נקודות הזכות כי זה משמעותי.

נעמה זיו: היו"ר אלכס מילר: תודה רבה.

נעמה זיו: בבקשה.

נעמה זיו: סתו ארז: סתו ארז, התאחדות הסטודנטים.

נעמה זיו: קודם כול, תודה רבה למל"ג באמת על ההיענות והנכונות לעודד מעורבות חברתית אבל אני רוצה לחזור לנתונים.

נעמה זיו: התקציב למעורבות חברתית הוא פחות מעשירית מהתקציב של ות"ת.

נעמה זיו: מעבר לזה, רק עוד חידוד אחד – הנתונים שנאמרו בנוגע למעורבות חברתית של סטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה, נאמרו לא בהקשר של נקודות זכות אלא מעורבות חברתית באופן כללי, על-ידי מלגות וכדומה.

נעמה זיו: חשוב להפריד את זה.

נעמה זיו: אנחנו רוצים פה לדון בעצם על נקודות זכות עבור מעורבות חברתית, וזה משהו שלא נמצא ב-30 מוסדות.

נעמה זיו: מהבדיקה שאנחנו ערכנו, זה נמצא בערך ב-10 מוסדות, ומבחינתנו זה לא מספיק.

נעמה זיו: מבחינת התאחדות הסטודנטים, העמדה שלנו שזה צריך להיות הרבה הרבה יותר רחב.

נעמה זיו: דיברת קודם על הרמה האקדמית.

נעמה זיו: אנחנו מאוד מסכימים.

נעמה זיו: לא צריכה להיות ירידה ברמה האקדמית בעקבות מעורבות חברתית.

נעמה זיו: ולכן, אחד המודלים הוא איזשהו ליווי – או אקדמי או של הכשרה מקצועית של המעורבות החברתית.

נעמה זיו: אני יכולה לתת דוגמאות מאוניברסיטת בר-אילן.

נעמה זיו: יש קורס אקדמי בתחום גישות יהודיות ופילוסופיות למעורבות בקהילה, שנותן איזשהם כלים שהם אקדמיים, ובנוסף הסטודנטים עושים מעורבות חברתית בקהילה.

נעמה זיו: לחילופין, באוניברסיטת תל-אביב יש סטודנטים שלוקחים את מה שהם למדו בתואר הראשון שלהם – סטודנטים מצטיינים – והם מלמדים סטודנטים בקהילה כדי לעזור להם בעצם גם לסיים תעודת בגרות, גם כדי להצליח או לחשוף אותם להשכלה הגבוהה.

נעמה זיו: יש אפשרות מאוד מאוד ברורה לערב מעורבות חברתית תוך כדי שמירה על רמה אקדמית נאותה, בלי שום פגיעה, והעמדה שלנו היא להרחיב את זה כמה שיותר ולהגדיל את התקציב.

נעמה זיו: היו"ר אלכס מילר: תודה רבה.

נעמה זיו: חבר הכנסת בילסקי, אני רוצה לסכם, יש לנו ישיבה נוספת.

נעמה זיו: האם אתה רוצה להוסיף?

נעמה זיו: : כן.

נעמה זיו: אני רוצה לשוב ולהודות לך.

נעמה זיו: אני חושב שזאת פעם ראשונה שאנחנו נמצאים בוועדת החינוך של הכנסת ואני מודה לך.

נעמה זיו: אני רוצה שוב להדגיש – אנחנו מדברים פה במלח הארץ.

נעמה זיו: אנחנו מדברים פה באנשים שיתרמו לחברה בסופו של דבר הרבה יותר.

נעמה זיו: אתה יודע, אני עכשיו נחשפתי לסטאז'רים – בערך 1,000 אנשים שהמדינה אילצה אותם ללמוד רפואה בחוץ.

נעמה זיו: באו לפה, לא הצליחו, הכשילו אותם בבחינות.

נעמה זיו: כשבדקנו את מי מקבלים מסתבר שהקריטריונים לקבלה הם פסיכומטרי ותעודת בגרות, ורק יחידי סגולה יכולים להתקבל פה במספר כזה.

נעמה זיו: לא הוכח בשום מקום שהאנשים האלה הם הרופאים הטובים ביותר כי יש פה הרבה מרכיבים מה הופך רופא לטוב, לא בהכרח הפסיכומטרי שלו.

נעמה זיו: אנשים שוגים פה וטועים על ימין ועל שמאל.

נעמה זיו: לכן, יש לך פה אנשים שהם יהיו בסופו של דבר מלח הארץ של המדינה הזאת, ויש לכם תפקיד חשוב מאוד – ללכת ולהביא את אותם מוסדות להשכלה גבוהה שיבינו מה תפקידם פה, והם בסופו של דבר יכולים לעשות את זה בלי מאמץ כל כך גדול.

נעמה זיו: ואני שב ומודה לך, היושב-ראש, על שקיימת את הדיון.

נעמה זיו: היו"ר אלכס מילר: תודה רבה.

נעמה זיו: רבותי, אני רוצה לסכם.

נעמה זיו: ראשית, אני רוצה לברך את כל הסטודנטים שלוקחים חלק בפעילות חברתית התנדבותית, את התאחדות הסטודנטים, את פרויקט "איילים".

נעמה זיו: אני גם רוצה לקרוא לאקדמיה לתת נקודות זכות אקדמיות עבור פעילות חברתית כחובה.

נעמה זיו: גם כל אלה שהם לא מתוקצבים, שעוברים דרככם בעת קבלת אישור למסלולים ולתוכניות – שהם המוסדות הפרטיים – אפשר להקנות בעצם את אותם האישורים בעת חובת פעילות חברתית של הסטודנטים.

נעמה זיו: אני מברך את המועצה להשכלה גבוהה וות"ת על כך שאתם נותנים תקציב לא קטן לנושא מלגות ופעילות חברתית, וכמובן כל שאר הגופים – כמו השלטון המקומי, התאחדות הסטודנטים וכל קרן וקרן שלוקחת חלק בקידום ועיצוב של צעירי ישראל כחברה מתוקנת וכחברה שיודעת להתנדב ולתת עזרה לקרוב ולמי שזקוק לכך.

נעמה זיו: אני גם קורא למועצה להשכלה גבוהה ולכל מי שבעצם מקבל החלטות – אם זה ור"ה – בעניין של הקבלה למסלולים אקדמיים, לתת נקודות מסוימות לכל מי שסיים תעודת בגרות חברתית במסגרת של הקבלה למוסדות להשכלה גבוהה, זה גם יכול להיות חלק מהעניין הזה.

נעמה זיו: דובר על הדוח שבו אתם עוקבים אחר יישום ההחלטה שלכם בנושא הפעילות החברתית במוסדות להשכלה גבוהה - אם תוכלו להעביר אותו לוועדת החינוך, שנוכל לראות באמת איך הדברים האלה עובדים בשטח.

נעמה זיו: במקרה של השלטון המקומי, אנחנו מבקשים שהשלטון המקומי יעלה את הסוגיה על סדר-יומו כחלק מהחובה של כל ראש עיר שנותן מלגה בשלטון המקומי, שפרמטר חובה יהיה פעילות חברתית התנדבותית.

נעמה זיו: תודה רבה, רבותי, ישיבה זו נעולה.