ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 382, 2011-03-01 09:00

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם.

אלכס מילר: אנחנו פותחים ישיבת וועדת חינוך.

אלכס מילר: הנושא – תלמידי תיכון הלומדים לתואר ראשון.

אלכס מילר: קיבלנו כאן מחקר ממחלקת המחקר של הכנסת שעשתה לנו את המחקר.

אלכס מילר: יש כמה נתונים שעולים.

אלכס מילר: אני ראשית רוצה לברך על כך שיש לנו תוכניות ומאפשרים לילדי ישראל, שיש להם פוטנציאל גדול, להתקדם במהרה כדי לקבל את ההשכלה שמגיעה להם.

אלכס מילר: כמובן שיש כל מיני היבטים שאנחנו גם ניגע בהם.

אלכס מילר: בטח כאשר יוצג לנו המחקר אנחנו נתייחס גם בהיבט של שילוב הפריפריה בכל אותן התוכניות, זה דבר ראשון; הסיבסודים הסוציו אקונומי, כל הסקטורים, וכמובן הנושא של בנים-בנות וכל הסיפור הזה.

אלכס מילר: כי ראיתי שעולה באמת מהמחקר, אם אני לא טועה, שני שליש מכל המערכת הזאת הם בנים.

אלכס מילר: אז כמובן שיש צורך לבוא ולבחון את הדברים האלה.

אלכס מילר: אבל אנחנו נתחיל מפרופסור פלדור שביקש להתייחס ראשון כי הוא צריך ללכת ולתת השכלה לאחרים.

אלכס מילר: אז תשכיל אותנו קודם כל, ואחר כך נמשיך.

נתן פלדור: תודה לך, אני מודה לך על ההתחשבות בלוח הזמנים שלי.

נתן פלדור: אני רוצה לומר כמה דברים, קודם כל – יש ביזמה הזאת של לימוד תלמידי תיכון באוניברסיטאות, הרבה מאד ברכה.

נתן פלדור: יש לנו תלמידים שמסיימים את הלימודים כמצטייני דיקן.

נתן פלדור: אנחנו אפילו נותנים מכספים של הפקולטה מלגות לתלמידים כאלה שהם מצטיינים, תלמידי תיכון מצטיינים, ובסך הכל אני חושב שהיזמה או עצם העלאת הרעיון הוא מבורך מאד, אבל יש הרבה מאד אני חושב, בדיקות שצריך לעשות על איך הוא מתבצע.

נתן פלדור: אני חושב שבאמת יש לנו מערכת, אני אתאר איך המערכת נראית באוניברסיטה העברית – רוב התלמידים שלנו מגיעים מבית ספר אורט שממוקם בקמפוס, זה פשוט קירבה גיאוגרפית, התלמידים נמצאים בקמפוס גבעת רם, איפה שהפקולטה למדעי הטבע, שהיא הפקולטה שבה מתנהלים רוב הלימודים של אותם תלמידי תיכון.

נתן פלדור: לא ברור לי למה זה, אבל כעובדה – רוב תלמידי התיכון שלומדים באוניברסיטה לומדים בפקולטה למדעי הטבע.

נתן פלדור: זה לא מאה אחוז, יש לנו גם תלמידים מבתי ספר אחרים בעיר.

נתן פלדור: יש כמה דברים שצריך לחשוב איך לעשות אותם הרבה יותר טוב.

נתן פלדור: קודם כל, אחוז הנשל הוא מאד מאד גדול.

נתן פלדור: הוא בלתי סביר, בלתי קביל.

נתן פלדור: אני חושב שבהתחשב בכך שהמערכת כולה, הן בית הספר, הן מרכז בלמונט אצלנו שמטפל בקשרי קהילה עם האוניברסיטה והן הפקולטה למדעי הטבע, שבעצם מרכזת את רובם של התלמידים, משקיעים בזה אנרגיה.

נתן פלדור: הנשל קצת גדול מדי.

נתן פלדור: צריך לעשות סינון קצת יותר טוב.

נתן פלדור: התחושה שלי, אנשים שנושרים במהלך התוכנית, הנחש משיל את עורו ואנחנו משילים אנשים שלא מתאימים, או המערכת משילה תלמידים נושרים, ואני חושב שצריך למצוא דרכים לעשות את הסינון בצורה קצת יותר טובה.

נתן פלדור: דבר שני שאנחנו בכלל לא בודקים, זה את ההשפעה שיש לזה שהתלמידים לומדים באוניברסיטה, על ההשפעה על הלימודים שלהם בבתי הספר.

נתן פלדור: כידוע, ביממה יש 24 שעות, אי אפשר לדחוס את מה שאי אפשר לדחוס, ותלמידים שלומדים מבוא למדעי המחשב כי הם כתבו כל מיני סוסים טרואינים בזמן שהם היו בחמישית, הולכים לקרוס הזה ברצון רב.

נתן פלדור: השאלה מה הם אחרי זה מקריבים בהקשר של היסטוריה והם לא יודעים אחרי זה מה זה נפוליאון בונפרטה, לא יודעים להביע דעה, לא מכירים מי היה א.ב. יהושע, וחושבים שזה האותיות הראשונות של הא' ב' בלבד, 'וישמן ישורון ויבעט' הם חושבים שזה לטינית.

נתן פלדור: צריך לתת את הדעת גם על הפגיעה שיש ללימודים האלה, ומטבעם, תלמידים שלומדים מדעי המחשב, יש להם הרבה מאד, שם זה פשוט התחום הפופולארי אצלנו.

נתן פלדור: הרבה מאד תלמידים מגיעים למדעי המחשב.

נתן פלדור: יוצאים אחרי זה עם השכלה פחותה למקצועות שהם חשובים לאזרחים טובים במדינה, לבני אדם משכילים במדינה, וגם אלה שיוצאים בסופו של דבר מהמערכת בלי לנשור.

נתן פלדור: אני חושב שלא בודקים את ההשפעה שיש לזה גם על הציונים וגם על רמת המוכנות.

נתן פלדור: אבל אולי לומר בכמה מילים איפה אני חושב, חוץ מאשר הגורמים כמו משרד החינוך ובית הספר יכולים להשפיע.

נתן פלדור: אני חושב שצריך לתת את הדעת באופן רציני גם על המימון של כל התוכנית הזאת.

נתן פלדור: כיום המצב הוא שהמימון, עד כמה שאני יודע מצד כל הגורמים שנוגעים בדבר, נעשה מתוך רצון טוב.

נתן פלדור: אני יכול לדבר על הפקולטה שלי, הפקולטה למדעי הטבע, אנחנו מממנים מלגות לתלמידים מכספי הפקולטה בעצם, זה אפילו לא כספי אוניברסיטה.

נתן פלדור: והשאלה האם אנחנו נקנה עוד מערכת מחשבים או ניתן מלגות לתלמידי תיכון היא, שאני שם ההחלטה היא ככה, יכול להיות במצב אחר יהיה אחרת.

נתן פלדור: אני חושב שצריך לתת לזה מימון מוגדר מראש לצרכי התוכנית הזאת, והמימון הזה צריך להיות לא רק מלגות לתלמידים, חלקם לא באים ממעמד סוציו אקונומי גבוה, חלקם אני חושב זקוקים למעקב יותר צמוד.

נתן פלדור: אצלנו בפקולטה יש כ-60-70 תלמידים כאלה.

נתן פלדור: זה בהחלט היקף של תוכנית.

נתן פלדור: לכל תוכנית אצלנו יש ראש תוכנית, יש מזכירת תוכנית.

נתן פלדור: לשכור ראש תוכנית ומזכירת תוכנית עולה כסף.

נתן פלדור: בלי המימון לא יהיה כזה דבר, והיום זה נעשה לטעמי, בצורה לא מיטבית.

נתן פלדור: אני חושב שצריך לדאוג לזה שהמל"ג, משרד החינוך, הרשויות יקציבו לזה קצב, שיהיה אירמט לדבר הזה, עם אפשרות מעקב טובה יותר, ואני מקווה ...

נתן פלדור: הצלחה שיאפשר לתלמידים להצליח.

נתן פלדור: לא מקובל בעיני שתלמיד שעבר את המסננת הראשונית, מגיע לשנה, נכנס לקורס אוניברסיטאי, נכשל פעמיים, אף אחד לא עוצר בעדו, אף אחד לא עושה שום דבר, ובשנה הבאה כשהוא נכנס עוד פעם לאותו קורס הוא נכשל עוד פעם.

נתן פלדור: זה לא בסדר.

נתן פלדור: יש לזה מחיר כאשר תלמיד שלפני שנתיים היה תלמיד מחונן ומצטיין, פתאום מתחילים להדביק לו על הגב תווית של כישלון.

נתן פלדור: צריך היה לעצור את זה, צריך היה להסתכל על זה בעיניים בוחנות, לטובות של אותו תלמיד, ויש גם תלמידים כאלה.

נתן פלדור: בנוסף למה שאמרתי בהתחלה, תלמידים טובים שגומרים באמת מצליחים לגמור בשנה י"ג, בשנה של דחיית שירות תואר, ואחרי זה אני מקווה גם עוסקים בזה בשירות הצבאי.

נתן פלדור: צריך גם לזכור שיש תלמידים שנושרים ולהם זה טראומה.

נתן פלדור: להם צריך למצוא דרך מעקב בשביל להקטין את המימדים.

נתן פלדור: תלמיד תיכון ניגש לבחינה ונכשל, קורה.

נתן פלדור: צריך אחרי זה לדאוג שזה לא יהיה טבוע בגנים שלו.

נתן פלדור: עם מימון טוב – אפשר לעשות את זה הרבה יותר טוב.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: מחלקת מחקר של הכנסת, בבקשה.

אוריאנה אלמסי: ככה, תחילה במסמך עשיתי טעות, פרופסור ליבמן מוועדת המל"ג היא בסמינר הקיבוצים ולא ממכללת לוינסקי.

אלכס מילר: אין בעיה.

אוריאנה אלמסי: אז ככה, בכל האוניברסיטאות מוצעים  מסלולים לתלמידי תיכון.

אוריאנה אלמסי: אנחנו במסמך שלנו לא התייחסנו למכללות, אלא רק לאוניברסיטאות, כשיש שונות בין האוניברסיטאות במבנה, בתנאי הקבלה, בדרישות האקדמיות בין התלמידים.

אוריאנה אלמסי: יש שני מסלולים עיקריים – מסלול אחד שהוא לצבירת נקודות אקדמיות, ובהן אין יעד מוגדר מתי לסיים את התואר ובאיזו שהיא תקופה.

אוריאנה אלמסי: מרבית התלמידים הם במסלול הזה.

אוריאנה אלמסי: המסלול השני הקיים זה השלמת תואר, ואז דחיית שירות, כשלרוב אלה שמסיימים 50% מהדרישות של התואר לפני הגיוס, מקבלים דחיית שירות לשנה, במהלכה הם מחויבים להשלים את התואר.

אוריאנה אלמסי: רוב התלמידים הם כיתות י' ומעלה.

אוריאנה אלמסי: רובם, כמו שאמר פרופסור פלדור לומדים מדעים מדויקים, מדעי הטבע ומדעי המחשב, כימיה פיזיקה וכהנה.

אוריאנה אלמסי: קשה, אין עיתונים מרוכזים שאנחנו יכולים לאמוד את היקף התלמידים בגלל השונות בין המסלולים ובין האוניברסיטאות.

אוריאנה אלמסי: אבל, מדו"ח המל"ג עולה כי יש כ-1,150 תלמידים, בלי אוניברסיטת בר אילן ולא כולל מכללות.

אוריאנה אלמסי: כשאנחנו כוללים את המכללות, זה עומד על 1,400, וזה לפי נתונים של המל"ג.

אוריאנה אלמסי: נשירה היא משתנה, היא מתחילה מאחוזים מזעריים עד 50% אפילו---

קריאה: או 60%.

אוריאנה אלמסי: 60%, אוקי, כשלרוב הנשירה היא בשנים הראשונות של התוכנית.

אוריאנה אלמסי: מי ששורד את השנים הראשונות הוא כבר מסיים.

אוריאנה אלמסי: הנשירה היא לא רלבנטית למסלול של צבירת נקודות אקדמיות.

אוריאנה אלמסי: סיבות לנשירה זה עומס, קושי בהסתגלות למערכת האקדמית, אנחנו מדברים על חברה צעירים בני 16 שגם המרצים והסגל באוניברסיטה לא ערוך כיצד להתמודד עם ילד שכזה, והתנגשות בין המערכת הבית ספרית למערכת האוניברסיטה.

אוריאנה אלמסי: פרופיל של התלמידים – שני שליש בנים; מעמד סוציו אקונומי מגוון, אם כי במסלולים האינטנסיביים, המסלולים הנחשבים יותר, זה חברה שבאים מבתים מבוססים, משכילים ומהמרכז יותר.

אוריאנה אלמסי: כמו שאני הבנתי, אין תמריצים עיקריים, אין תמריצים ממשיים לדחוף את הילדים מהפריפריה להשתתף בתוכניות הללו.

אוריאנה אלמסי: עד היום גם אין למל"ג ואין גם למשרד החינוך איזו שהיא מדיניות ברורה בנושא הזה.

אוריאנה אלמסי: אם כי לאחרונה, אני חייב לציין, שמרגישים שמתחילים לעקוב אחרי הנושא ולגבש איזו שהיא מדיניות.

אוריאנה אלמסי: אין מעקב מסודר אחרי התלמידים ואחרי ההתאקלמות שלהם.

אוריאנה אלמסי: אין גורם שמתאם בין האוניברסיטה לבית הספר, זו חוליה מאד חלשה שיוצא שהתלמידים וההורים נופלים בין הכיסאות וצריכים לתמרן.

אוריאנה אלמסי: שבוע שעבר אימצה המל"ג את הדו"ח של פרופסור ליבמן, שבחנה את הנושא.

אוריאנה אלמסי: בגדול הוועדה, הדו"ח רואה את זה באופן חיובי, אם כי הוא אומר שצריך לקחת תלמידים שבאמת מתאימים לכך, ושצריך ללוות אותם ליווי אישי, חינוכי, כדי שהם יידעו איך להשתלב שם.

אוריאנה אלמסי: כמו כן, בימים אלה משרד החינוך מגבש יחד עם משרד ראש הממשלה תוכנית כוללת בכל הנושא הזה.

אוריאנה אלמסי: אפשר לציין שרוב התלמידים, אפשר להתגאות בזה, משתלבים ביחידות הטכנולוגיה של צה"ל, הם באולימפיאדות בין לאומיות, לא רע.

אוריאנה אלמסי: במסמך, מפאת קוצר הזמן, לא התייחסתי לנושא של מלגות ותקציב, וגם לא התעמקתי בנושא של שיתוף הפעולה עם צה"ל.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: משרד החינוך.

אלכס מילר: בבקשה גברתי.

שלומית רחמל: שלום, שמי שלומית רחמל ואני  מנהלת האגף למחוננים ומצטיינים במשרד החינוך.

שלומית רחמל: אכן אנחנו באמת מגבשים היום תוכנית רחבה כוללת.

שלומית רחמל: היו בעבר ניסיונות שונים במתכונות של פיילוטים.

שלומית רחמל: האגף שלנו שפועל עם תלמידים שמאותרים כתלמידים מחוננים, כיום מפעיל מסלול מרכזי אחד עם האוניברסיטה הפתוחה.

שלומית רחמל: הבחירה באוניברסיטה הפתוחה באה מתוך כמה מניעים.

שלומית רחמל: א. לאוניברסיטה הפתוחה אין תנאי קבלה של פסיכומטרי;  ב. יש אפשרות ללמוד קורס סמיסטריאלי אחד, ואין צורך לתואר.

שלומית רחמל: זאת אומרת הגמישות במסלול       היא מאד מאד גבוהה.

שלומית רחמל: ג.  לאוניברסיטה הפתוחה יש חומרי לימוד שמאד מאד מתאימים ללומד העצמאי ולתלמידים בתיכון, מה שקשה יותר ---

אלכס מילר: כמה מכלל האחוזים שמדובר כאן לומדים באוניברסיטה הפתוחה?

שלומית רחמל: יש לנו כ-300 תלמידים.

אלכס מילר: מתוך 1,500?

אלכס מילר: כמה צוין כאן?

קריאה: 1,400.

שלומית רחמל: 300 תלמידים.

אלכס מילר: ומה ההצלחות, אם את משווה את זה לשאר המוסדות?

שלומית רחמל: זהו.

שלומית רחמל: עכשיו השאלה היא למה קוראים הצלחה.

אלכס מילר: לתואר ראשון.

שלומית רחמל: רגע, אם התוכנית הוצגה כמדד הצלחה תואר ראשון – אז 20% בערך משלימים את התואר.

שלומית רחמל: אבל התוכנית הוצגה, וכך אנחנו גם מקדמים אותה, כתוכנית לצבירת נקודות לקרדיט.

שלומית רחמל: כלומר, התלמיד מקבל אתגר נוסף, מאפשרים לו לממש את הפוטנציאל שלו בקצב שמתאים לו, בתחומים שהוא בוחר, והגמישות היא הרבה יותר גדולה, ואז גם הנשירה, זאת אומרת בין מי שנרשם לבין מי שמסיים קורס אחד, הנשירה היא בין 10 ל-20% ולא יותר, בדיוק בגלל הנקודה הזאת.

אלכס מילר: ומי מתקצב את זה?

שלומית רחמל: 50% הילד ו-50% אנחנו, למעט במקרים של נזקקות כלכלית, מקבלים פטור מלא.

שלומית רחמל: אבל זה אותם ילדים שמסומנים כמחוננים.

אלכס מילר: אבל אנחנו שמענו מהפרופסור שהוא טוען שבעצם הכל בא על חשבון המוסד האקדמי או ---

שלומית רחמל: אז אני רוצה להסביר משהו, הקדמתי ואמרתי שכרגע אנחנו מדברים עם תלמידים שמסומנים כתלמידים מחוננים.

שלומית רחמל: יש לנו תוכניות נוספות כמו סמסטר קיץ לדוגמא, שפועל באוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה זכתה במכרז מטעם המשרד.

שלומית רחמל: בתוכנית הזאת, ילדים מהפריפריה במיוחד באים לסמסטר קיץ לאוניברסיטה.

שלומית רחמל: אבל שוב, לא בהכרח משלימים תואר.

שלומית רחמל: אבל מאפשרים לילד מהפריפריה ל---

אלכס מילר: להרחיב את ההשכלה.

שלומית רחמל: זה מעבר לזה.

שלומית רחמל: זה לא רק להרחיב, זה להעמיק את ההשכלה ולהתנסות בלימודים ברמה אקדמית, שזה לא כמו לימוד בתיכון.

אלכס מילר: נכון.

אלכס מילר: עכשיו, מכלל התלמידים שנמצאים היום במסגרות של לימודים אקדמיים, כמה מתוך כלל אותם התלמידים, משרד החינוך מתקצב ב-50% את שכר הלימוד?

שלומית רחמל: מתוך כל הלומדים?

אלכס מילר: כן, כן, מתוך כל מי שהיום נמצא מבחינתך.

שלומית רחמל: אותם 300.

אלכס מילר: רק 300 מתוך 1,500.

שלומית רחמל: לא, ה-300 פלוס עוד קרוב ל-100 שבאים בסמסטר הקיץ, שזה סמסטר, זה לא מסלול.

אלכס מילר: אוקי, מה הולך להיות מבחינתכם השינוי בתוכנית שאתם מגבשים?

אלכס מילר: מה הבשורה שבעצם אתם רוצים לצאת אליה?

שלומית רחמל: הבשורה תהיה הרבה יותר רחבה וכוללת.

אלכס מילר: לא, אני לא נכנס כרגע לנושא של התקצוב.

שלומית רחמל: לא על התקצוב, אני מדברת על התכנים, על המהות.

אלכס מילר: לא, אבל תשמעי, קודם כל נשאלו כאן שאלות.

אלכס מילר: השאלה הראשונה שנשאלה כאן זה בעניין של הסנכרון של בתי הספר למול מוסדות אקדמיים.

אלכס מילר: זה דבר ראשון.

אלכס מילר: דבר שני, מטרות שאתם רוצים להשיג, ועד כמה משרד החינוך צריך לתקצב את המטרות שהן מטרות יותר כלליות, או שמטרות שהן מכוונות לטובת דבר כזה או אחר.

אלכס מילר: אם נגיד אתם מכוונים שכמות מסוימת של תלמידים צריכה לקבל חיזוק בהשכלה ולהשתלב בצה"ל, במשרד הביטחון, זה אלף; אם אתם מכוונים לבוא ולחזק נגיד תחומים מסוימים שלשם אתם רוצים לכוון.

אלכס מילר: אם זה באופן כללי כל מי שרוצה, כל מי שמקבל הגדרה של מחונן – אז אתם פשוט פותחים לו את הדלת, ולא משנה מה תהיה התוצאה.

אלכס מילר: אני רוצה לשמוע את הקווים הכלליים שמשרד החינוך בתחום הזה, שאתם רוצים להתקדם איתו.

אלכס מילר: אני לא נכנס כרגע כמה כסף הולך להיות התקציב של כל המערכת שאתם מכוונים.

אלכס מילר: לא מעניין אותי באיזה מוסדות אתם רוצים שהם יקבלו הכשרה, במוסדות האוניברסיטה הפתוחה או בבר אילן או בתל אביב.

אלכס מילר: זה לא מעניין.

אלכס מילר: מה שמעניין אותי – לאן אתם רוצים להגיע, מה היקף הפעילות שלדעתכם אתם תגיעו מבחינת החשיפה, איך הפריפריה והמגזרים הסוציו אקונומיים משולבים בדברים האלה, ומה המנגנון סנכרון של מערכת החינוך הבית ספרי עם המערכת האקדמית מבחינתכם.

אלכס מילר: זה הדברים שמעניינים אותי.

אלכס מילר: עכשיו, חלק מהתוכנית, לא חלק מהתוכנית, זה השאלות שאני שואל, ותראו מה התשובות.

שלומית רחמל: אז אני יכולה להשיב?

אלכס מילר: בבקשה.

שלומית רחמל: קודם כל התוכנית שמשרד החינוך עכשיו מגבש, היא תוכנית כוללת שתיתן מענה לכל השאלות ששאלת.

שלומית רחמל: זאת אומרת, כשאנחנו עכשיו מגבשים תוכנית, יהיו בה מגוון של מסלולים, מגוון של אופציות, כדי לתת מענה לסוגים שונים של תלמידים בתחומים שונים של ידע, במסלולים שונים.

שלומית רחמל: יש כאלה שמתאים להם לסיים בגיל 16 בגרות ובגיל 17 להתחיל ללמוד באוניברסיטה; יש כאלה שמתאים להם רק לשלב; יש כאלה שאולי ילמדו קורסים ברמה אקדמית בתוך בית הספר שלהם.

שלומית רחמל: זאת אומרת, אנחנו עובדים עכשיו על תוכנית מאד רחבת היקף, שתכלול הרבה מאד אופציות ומסלולים, כדי לתת מענה לכל השאלות ששאלת.

שלומית רחמל: סנכרון עם בית הספר, עם העומס הלימודי, עם הפריפריה, עם מיעוט בנות, כל הדברים האלה עכשיו בדיוק נלקחים בחשבון, ולכן לא תהיה תוכנית אחת ואין בילתה, אלא יוצעו מספר מסלולים, כדי לאפשר ליותר תלמידים לבחור את המסלול שבהחלט יהיה מותאם להם.

שלומית רחמל: כי אני חייבת להגיד, גם בסוף הדרך – זה לא מתאים לכל התלמידים.

שלומית רחמל: זה לא מתאים לכלל התלמידים.

שלומית רחמל: אבל זה כן מתאים, כי זה בכל זאת זה גיל 16, זה גיל 15.

שלומית רחמל: זה עומס שדורש גם בשלות נפשית, גם בשלות רגשית.

שלומית רחמל: זה לא כל כך פשוט.

שלומית רחמל: ולכן, מראש אנחנו לא הולכים על 100% תלמידים, אנחנו הולכים על משהו כמו 10% משנתון.

שלומית רחמל: אם בשנתון יש 100,000 תלמידים, אז אנחנו מדברים על 10% מזה.

אלכס מילר: ומנגנון של הבחירה של התלמידים האלה, אתם גיבשתם אותו?

שלומית רחמל: חלק מהתוכנית יהיה גם מנגנון של איתור, סינון ובחירה מאד מוקפדת, יחד עם תמיכה רגשית לאורך הדרך.

אלכס מילר: מצוין.

שלומית רחמל: זאת אומרת אם זה על אחריותו, אז אנחנו גם נדאג ואז גם יהיו לי נתונים, ואז אני אדע גם מי נושר ומה ולמה ואיך.

שלומית רחמל: זאת אומרת הכל יהיה בצורה הרבה יותר מכוונת ומוסדרת, ועל זה בדיוק אנחנו עכשיו עובדים.

אלכס מילר: בראייה כללית, השאלה האם ועד כמה משרד החינוך רואה לנכון, שאותם התלמידים שהם בעצם לומדים בתיכון במסלול, הם רואים שבאמת הם מצליחים בלימודים שלהם בתיכון, ואז כאשר הם משתלבים והולכים לאקדמיה – עד כמה זה יכול, יכול להיות נושרים ויכול להיות לא נושרים, עד כמה זה יכול להזיק להם בלימודים שלהם בתיכון.

אלכס מילר: זאת אומרת, האם הנתונים האלה נבחנו וזה בא בחשבון, כי את יודעת, אנחנו גם כהורים, אנחנו באמת רוצים שהילדים שלנו יקבלו את המקסימום של המקסימום, ולפעמים אנחנו שוכחים מהעיקר, ואז העיקר בעצם נפגע.

שלומית רחמל: לכן אמרתי שזה יהיה כולל תמיכה רגשית; וגם, כשאמרתי שזה לא מתאים לכל אחד – התכוונתי שזה לא רק מבחינה אינטלקטואלית לא מתאים לכל אחד, אלא גם מבחינת האישיות ועמידה בלחצים וסף תסכול, וכל הדברים שהוזכרו קודם, בהחלט.

אלכס מילר: יכול להיות שכדאי לחשוב על המצב שאם כבר, האם אתם בוחנים מצב שבמידה ואותו תלמיד מתחיל את המסלול, ואני לא יודע מאיזה גיל אתם מתחילים כבר את האיתור.

אלכס מילר: הרי לא מתחילים את האיתור של מחונן בגיל 16-17, מתחילים כבר הרבה לפני.

אלכס מילר: זאת אומרת עוקבים אחריו,

שלומית רחמל: בכיתה ב'.

אלכס מילר: יפה, בכיתה ב'.

אלכס מילר: זאת אומרת, האם אפשר לבנות מסלול, שכבר בגיל מסוים המסלול שלו יהיה בנוי בצורה כזאת שהוא כבר יסיים את התיכון, את הבגרות שלו, ואז ישתלב באקדמיה?

אלכס מילר: זאת אומרת שזה לא יהיה כמו מסלול רגיל שהוא הולך, הוא עושה את המבחנים שלו, את הבגרויות ובמקביל עושה ---

שלומית רחמל: כן, זה בהחלט בתוכנית.

שלומית רחמל: זה בהחלט.

אלכס מילר: אוקי, מצוין.

אלכס מילר: ומה קורה עם הנושא של המלגות לסוציו אקונומיים?

שלומית רחמל: ברגע שהתוכנית תאושר – יוקצה תקציב למלגות, זה ברור.

אלכס מילר: בסדר גמור.

אלכס מילר: טוב, תודה.

אלכס מילר: המועצה להשכלה גבוהה.

ציפי ליבמן: שלום.

ציפי ליבמן: אני ציפי ליבמן, יושבת ראש הוועדה מטעם המל"ג שבדקה את הנושא.

ציפי ליבמן: הדו"ח לפניכם, אני רוצה להדגיש 4 נקודות שהמועצה להשכלה גבוהה בעצם מעוניינת להדגיש.

ציפי ליבמן: כמו שנאמר כאן, אנחנו בדקנו את המצב, ניסינו להסדיר פעולה שהתקיימה באיזה שהוא אופן לא מוסדר, והמטרה של הבדיקה הזאת הייתה הסדרה.

ציפי ליבמן: השלב השני, כפי שאמרה נציגת משרד החינוך כרגע, הוא אפילו לשדרג את התוכנית ולעלות קומה, כפי שכאן גם עולה מהדו"ח שלנו על אימוץ ועידוד וכמובן דרבון מיטב המוחות בישראל, להתחיל ולממש את הפוטנציאל שלהם כבר בגיל צעיר.

ציפי ליבמן: ההדגשה שלי כרגע – אם הם יכולים.

ציפי ליבמן: כלומר, הנקודה הראשונה שאני רוצה להדגיש מטעם הוועדה זה מיון קפדני של המועמדים.

ציפי ליבמן: אנחנו כן עלינו על מספר מוסדות, בלי להזכיר שמות, שבהם יש דחיפה של הבתים החזקים, לדחוף את הילדים קדימה.

ציפי ליבמן: לא תמיד הילד מסוגל, התסכול הוא גדול, כפי שאמרו.

ציפי ליבמן: לכן, הנקודה הראשונה שאנחנו רוצים להדגיש – סינון ומיון קפדני, הן של מוסד התיכון, הן של המוסד המקבל – ליצור איזה שהוא מנגנון של מיון קפדני, שיכלול גם את רצון התלמיד עצמו.

ציפי ליבמן: לא רק שדוחפים אותו.

ציפי ליבמן: נקודה ראשונה.

ציפי ליבמן: נקודה שנייה שאני רוצה להדגיש, היא המנגנון של התיאום והתמיכה של הנוער הזה, של הילדים האלה, בין התיכון לאוניברסיטה, מתוך דיקנט הסטודנטים במוסד האקדמי.

ציפי ליבמן: צריך להיות מנגנון כזה שתהיה כתובת לסטודנטים הצעירים האלה, כיוון שאנחנו בעד שהם ישולבו בתוך הלימודים האקדמיים, במוסד המקבל, ללא שום לטיפונדיות ספציפיות לילדים קטנים, אלא לימודים אקדמיים, כפי שהם בקמפוס הגדול, אבל צריך להיות כאן איזה שהוא מנגנון תומך.

ציפי ליבמן: נקודה שלישית, מאד חשובה לפי דעתי, עידוד אוכלוסיות שלא נכללות כרגע בתוך היזמה הזאת – זה בנות בדרך כלל, ויש גם שם פוטנציאל, אם לא ידעתם, ופריפריות.

ציפי ליבמן: אני רוצה לציין לטובה את אוניברסיטת תל אביב, שנוער שוחר מדע שם יש לו תוכנית מעניינת עם פריפריה.

ציפי ליבמן: יש פה נציג שיכול גם להגיד כמה מילים, ובהחלט זה נדיר.

ציפי ליבמן: עידוד פריפריה, עידוד אוכלוסיות ייחודיות, ובכלל זה אני כוללת לצערי בנות, שהן לא כל כך פריפריה, כפי שאמרתי קודם.

אלכס מילר: התוכנית שמגבשת עכשיו משרד החינוך, אתם חלק מהתוכנית הזאת?

ציפי ליבמן: לא. אנחנו המועצה להשכלה גבוהה, ובמובן הזה אנחנו עשינו הסדרה של המצב הקיים.

ציפי ליבמן: תוצאות הדו"ח יידונו באגפים הרלבנטיים במשרד, והתוכנית תגובש עכשיו לאור ההסדרה, כמובן על התשתית הזאת.

ציפי ליבמן: אבל מי שצריך לייצר את התוכנית וצריך לקחת את המסקנות האלה, ולהפוך אותן לתוכנית עבודה זה המשרד ולא המל"ג.

ציפי ליבמן: המל"ג ועכשיו אני מגיעה לנקודה המל"גית, בכל זאת, האחריות, ואולי לא רק של המל"ג, זה מעקב אחר יישום המסקנות.

ציפי ליבמן: אנחנו המלצנו לעקוב במשך שנתיים, לראות איך הדברים מתנהלים ולהביא ממצאים.

ציפי ליבמן: אני חושב שמן הראוי שהמשרד יתקצב מחקר מעקב, מחקר מעצב של התופעה הזאת.

ציפי ליבמן: זה מאד יעזור לאיסוף נתונים מסודר, אובייקטיבי עד כמה שניתן.

ציפי ליבמן: על כל פנים, שיטתי יותר מאשר התרשמות המוסדות.

ציפי ליבמן: כי למשל אין לנו בכלל עדויות מתוך התיכון.

ציפי ליבמן: המועצה להשכלה גבוהה התעסקה, או בעצם הקשר שלה עם המוסדות להשכלה גבוהה הוא מטבע העניין, זה היה בעצם תפיסת ההשכלה הגבוהה את הנושא ולא תפיסת כל הגורמים המעורבים, תלמידים, הורים, בתי ספר, מורים.

ציפי ליבמן: הפן הזה חסר.

ציפי ליבמן: אז אלה 4 הנקודות שרציתי להדגיש מתוך הדו"ח, הוא נותן יותר נתונים.

ציפי ליבמן: תודה.

אלכס מילר: טוב, תודה.

אלכס מילר: צה"ל.

קרן בן נתן: אני קרן בן נתן, אחראית בין היתר על מסלול העתודה האקדמית וגם על שילוב בוגרי האקדמיזציה, כפי שאנחנו קוראים לזה בצבא.

קרן בן נתן: קצת על מה שאנחנו עושים כמעט בעשור האחרון, ילדים שבעצם מצהירים בפנינו במהלך תהליכי הצו שלהם שהם צברו או צפויים לצבור עד 50% מהתואר עד מועד הגיוס שלהם, אנחנו בעצם מאפשרים להם לדחות בשנה, כמו שנאמר ונכתב בדו"ח, כדי לסיים את התואר.

קרן בן נתן: אנחנו לא מחייבים אותם לסיים את התואר, מבחינתנו זה מסלול שבהגדרה שלנו הוא מסלול פרט.

קרן בן נתן: הוא נועד לאפשר לילד להתקדם בלימודים, לסיים, לא לסיים, בהתאם להחלטתו.

קרן בן נתן: במהלך השנה הזאת אנחנו עושים, ובשנתיים האחרונות גם הרחבנו את הפעילות, עושים מולו פעילות איתור.

קרן בן נתן: שפעילויות האיתור האלה, המטרה שלהם היא להציע לו אפיקי שיבוץ בצבא, הרלבנטיים להשכלה.

קרן בן נתן: כמו שאתה וודאי מכיר גם בדיונים קודמים וגם באופן כללי, המצב שלנו במערכים הטכנולוגיים הוא מצב של חוסר.

קרן בן נתן: אנחנו צריכים הרבה מאד, בוודאי בתחומי הלימוד העיקריים – מדעי המחשב, פיזיקה ומתמטיקה, ולכן אנחנו מציעים לילדים האלה שני מסלולים.

קרן בן נתן: במידה והם לא הגיעו ל-50%, או הם לא סיימו את התואר, והם מעוניינים לעבור למסלול העתודה האקדמית, אנחנו מאפשרים להם את זה, הם נכנסים למסלול, משלימים את יתרת התואר כעתודאים, ומשתבצים ככל עתודאי שהתחיל איתי ולמד איתי 4 או 3 שנים בהתאם למסלול הלימוד שלו.

קרן בן נתן: במידה ועד סוף שנת הדחייה הוא יסיים את התואר, אז אני מאפשרת לו גם להשתבץ בפועל כעתודאי.

קרן בן נתן: היחידות הטכנולוגיות ממיינות אותם, משבצות אותם לתפקידים ספציפיים.

קרן בן נתן: הם  מתחייבים לנו לשנתיים שירות בקבע, ובעצם מאותו רגע שהוא חוזר לשירות, הוא שווה ערך במעמדו לעתודאי, מקבל את אותם הדרגות, ובהתאמה, ובעצם נכנס למסלול כרגיל.

קרן בן נתן: אנחנו בשנים האחרונות משפרים את פעילויות האיתור, כי אל מול המספרים שמוצגים כאן, אנחנו מכירים סדר גודל של בין 200 ל-250 ילדים שמבקשים את דחיית הגיוס.

קרן בן נתן: יכול להיות ילד שסיים 50% ולא מעוניין לדחות את גיוסו.

קרן בן נתן: הוא שם את ה-50% בכיס, משרת, מתגייס רגיל, משרת היכן שמשרת בהתאם להחלטתו, מסיים את השירות הצבאי וחוזר לאוניברסיטה.

קרן בן נתן: אלה הילדים שאני היום לא יודעת עליהם מספיק.

קרן בן נתן: כמו שאמרתי אנחנו משפרים את התשאול שלנו כדי לעלות עליהם יותר, ודרך זה גם להציע לאותם ילדים שאולי יש להם 40%, 30% מהתואר, אם ירצו כן להשתלב במסלול העתודה ולהמשיך את הלימודים.

קרן בן נתן: מבחינתנו, כל ילד כזה או ילדה, ואני מאד מצטרפת גם לאמירה על הנשים וגם על האמירה על הפריפריה.

קרן בן נתן: זה שני תחומים שאנחנו יש לנו אינטרס משמעותי בהם.

קרן בן נתן: מבחינתנו שני המסלולים טובים, נכונים, ואנחנו עושים את המקסימום כדי למצות את הילדים.

קרן בן נתן: יש לנו עלייה משמעותית בהיקף הילדים שבסיום התואר מגיעים והם בעצם משתלבים באחד המסלולים.

אלכס מילר: מצוין.

אלכס מילר: יש לנו כאן מצגת  אם אני לא טועה.

אלכס מילר: גב' אלטמן, בבקשה גברתי.

נונה אלטמן: נכון.

נונה אלטמן: טוב, אז קודם כל בוקר טוב לכולם.

נונה אלטמן: אני נונה, אני מנהלת המחלקה להשכלה גבוהה בעיריית אשדוד.

נונה אלטמן: זו למעשה אני חושבת המחלקה היחידה שקיימת היום ברשות מקומית, שמרכזת תחתיה את כל הנושא של השכלה גבוהה, גם לתלמידי תיכון וגם לחיילים משוחררים, ואנחנו כאן כדי להציג בפניכם את המודל שעובד כבר קרוב לעשור.

נונה אלטמן: אז אשדוד היא עיר מגוונת, עיר מורכבת.

נונה אלטמן: אנחנו אמנם לא מוגדרים כפריפריה גיאוגרפית, ואנחנו בהחלט פריפריה חברתית עם פערים מאד מאד גדולים, אחוז עולים מאד מאד גבוה, אחוז חרדים מאד מאד גבוה.

נונה אלטמן: אנחנו עד לפני כמה שנים היינו באשכול סוציו אקונומי 4, לפני שנתיים בערך עלינו לאשכול סוציו אקונומי 5. ואפשר באמת לראות שאנחנו כבר לפני עשור התקבלה החלטה, קברניטי העיר החליטו שצריך להשקיע בנושא של השכלה גבוהה.

נונה אלטמן: מדובר פה על מטרות, ואנחנו עובדים בשני צירים מרכזיים – מחד, עידוד המצוינות.

נונה אלטמן: אנחנו בהחלט רוצים לעודד את המצוינים להשכלה אקדמית, אם הם יכולים עוד בשלב התיכון.

נונה אלטמן: אבל מאידך, המטרה השנייה והחשובה לא פחות היא הנגשת העולם האקדמי, הנגשת ההשכלה הגבוהה, ויצירת החוויה החיובית.

נונה אלטמן: ולכן כך נולדה תוכנית חינוך לאקדמיה.

נונה אלטמן: זאת מחלקה מאד מאד ממוסדת, שלמעשה לוקחת ומנהלת את כל התוכניות בתיכונים באשדוד.

נונה אלטמן: המנגנון הוא מנגנון מאד מאד מסודר.

נונה אלטמן: יש לנו היום יועץ אקדמי בכל מקיף ומקיף.

נונה אלטמן: היועץ מתוקנן על ידי הרשות המקומית.

נונה אלטמן: יש תקציב, סעיף תקציבי לעניין הזה, שעומד על מיליון שקלים בשנה, ולמעשה אתם יכולים לראות שבעשור האחרון אנחנו עמדנו בשנת 2000 עם 2,172 סטודנטים, והשנה קיבלנו נתון מאד מאד יפה שאנחנו עומדים על 5,036 סטודנטים, זו הכפלה כמעט פי 2.6 וזה בהחלט הישג יוצא דופן ומאד מאד משמעותי.

נונה אלטמן: כמו שאמרתי גם העלייה לאשכול חברתי 5 הוא הישג משמעותי.

נונה אלטמן: נתון נוסף שקיבלנו השנה זה עלייה מעל הממוצע הארצי.

נונה אלטמן: כל השנים, זאת אומרת אחת המטרות שלנו הייתה להגיע לממוצע הארצי, וכל השנים פיגרנו מאחור, ועבדנו מאד מאד קשה, והשנה התבשרנו שעברנו את הממוצע הארצי בקצת ובהחלט זו בשורה וזה הישג משמעותי מאד לעיר אשדוד.

נונה אלטמן: אני לא ארחיב פה את הדיבור על כל התוכנית שלנו, כי היא תוכנית מאד מאד רחבה, בהיקף מאד מאד גדול, אבל כן אני אדבר בקצרה.

נונה אלטמן: מספר חסמים שזיהינו בקרב תלמידי התיכון – חסם פסיכולוגי מאד מאד מרכזי, תחושה של 'אני לא מאמין', 'השכלה גבוהה זה רחוק ממני', 'מה זה אוניברסיטה' 'מה זה אקדמיה', 'זה לא בשבילי'.

נונה אלטמן: זה חסם שאנחנו מטפלים בו באמצעות התוכניות שאנחנו מפעילים.

נונה אלטמן: חסם כלכלי – כמובן כמו שאמרתי, שכבה סוציו אקונומית בינונית ומטה, ולכן העירייה מממנת ואתם תיכף תראו, כל קורס אקדמי, כל תוכנית אקדמית, בצורה מאד מאד מאד מאד מאסיבית.

נונה אלטמן: פסיכומטרי, זה גם חסם מאד מאד מרכזי, וגם פה אנחנו מפעילים תוכניות פיילוט לתלמידי תיכון, כדי לפרוץ את החסם הזה; וחסם האינפורמציה והמודעות, כמו שאמרתי באמצעות התוכניות שאנחנו נכנסים פנימה, אבל זה כאן לא הדיון, ואני אשמח כמובן להרחיב אחר כך.

נונה אלטמן: קצת על התוכניות שלנו.

נונה אלטמן: אנחנו פועלים בשני מישורים – אנחנו פועלים בתוכניות קדם אקדמיות, זאת אומרת לפני שהתלמידים שלנו נכנסים לאקדמיה, אנחנו מפעילים תוכניות מכינה.

נונה אלטמן: תוכניות מכינה  עם שלוש האוניברסיטאות – עם האוניברסיטה הפתוחה, עם אוניברסיטת בר אילן ועם אוניברסיטת תל אביב.

נונה אלטמן: התוכניות האלה מתחילות כבר מכיתה ח'.

נונה אלטמן: בבר אילן מתחילים מכיתה ח', בתל אביב אנחנו מתחילים מכיתה י', כאשר המטרה של התוכניות האלה היא באמת לחשוף, לתת טעימה חיובית, בעצם להראות לתלמידים איזה תחומי דעת נלמדים באקדמיה.

נונה אלטמן: קצת מיומנויות לימודים, איך קוראים נכון טקסט, איך בוררים מה חשוב יותר מה חשוב פחות, ולמעשה אנחנו קוראים לזה ככה בגדול – 'אשנב לאקדמיה', כי אנחנו מאמינים שזה שלב ראשון.

נונה אלטמן: אנחנו באמצעות התוכניות האלה יוצרים איזו שהיא חוויה חיובית אצל התלמיד, ומעודדים אותו להמשיך הלאה לשלב הבא.

נונה אלטמן: אז כאמור, מי שעובר את המכינה הזאת, ואתם יכולים לראות – המספרים הם מספרים גבוהים, כל שנה זה נע בין 300 ל-400 תלמידים.

נונה אלטמן: מי שעובר את השלב הזה עובר לשלב הבא, שזה באמת לימודים אקדמיים באוניברסיטאות.

נונה אלטמן: לכל אוניברסיטה יש תנאי קבלה אחרים, יש מסגרת אחרת.

נונה אלטמן: באוניברסיטת תל אביב מתנהלים באופן אחר מהאוניברסיטה הפתוחה, וזה בסדר.

נונה אלטמן: אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה הפתוחה נותנים לנו matching לעיריית אשדוד, מאחר והסוגיה פה, היא גם סוגית המימון, אז כן חשוב לי להגיד את זה.

נונה אלטמן: יש פה matching של האוניברסיטאות, שזה מאד מאד עוזר לתלמידים ומקל עליהם בסוגית המימון.

נונה אלטמן: המטרה פה היא שוב, לא שהתלמידים יסיימו תואר ראשון.

נונה אלטמן: יושבת כאן לידי שני, שהיא תיכף תספר לכם, היא תלמידה במסלול המואץ באוניברסיטת בר אילן, ושני תספר לכם.

נונה אלטמן: אבל זו בהחלט לא המטרה המוצהרת שלנו.

נונה אלטמן: אמנם נכון, בין 20 ל-30 תלמידים כל שנה מסיימים אצלנו תואר ראשון, אבל זאת לא המטרה.

נונה אלטמן: המטרה כאמור היא חשיפה, היא פיתוח העצמי, חקירת העצמי, חקירת הקריירה.

נונה אלטמן: היועצים שלנו, היועצים האקדמיים הם עוברים השתלמות מסודרת, ובאמת המטרה היא פיתוח התלמידים בנושא של קריירה.

נונה אלטמן: קצת נתונים כלליים ובזה ככה אנחנו נסיים.

נונה אלטמן: יש לנו מעל 2,000 תלמידי תיכון שנחשפים כל שנה לתוכניות שלנו.

נונה אלטמן: תוכניות כאמור – תוכניות חשיפה, תוכניות טעימה, מגוון מאד מאד רחב של תוכניות.

נונה אלטמן: עלות התוכניות הוא מיליון שקלים בשנה שמתקצבת עיריית אשדוד.

נונה אלטמן: זה סעיף תקציבי קבוע בתוך מינהל החינוך.

נונה אלטמן: המחלקה כאמור היא חלק, הסיסמא של מינהל החינוך היא – 'מן הגן לאוניברסיטה', וזו ממש עוד מחלקה כמו שיש יסודי, על יסודי, גנים, אז יש מחלקה להשכלה גבוהה.

נונה אלטמן: בכל מקיף מתקיים שבוע אקדמיה בית ספרי, שמעלה על סדר היום את הנושא של השכלה גבוהה, כאשר התלמידים עצמם שלומדים בחלקים המואצים יותר מגיעים ומספרים על החוויות שלהם.

נונה אלטמן: אחת לשנה יש ערב הצדעה לתלמידי תיכון באקדמיה.

נונה אלטמן: גם בקרב חיילים משוחררים אנחנו ממשיכים את הרצף.

נונה אלטמן: זאת אומרת, תלמידי תיכון שנחשפו בשלב התיכון, אנחנו לא מסיימים שם.

נונה אלטמן: אנחנו פוגשים אותם לאחר הצבא, לאחר השירות הצבאי, ואנחנו עובדים איתם על סדנאות לבחירת מסלולי לימודים.

נונה אלטמן: אנחנו עובדים איתם על תנאי התאמה, ספים, פסיכומטרי, סיורים, תוכנית ההלוואות העירונית שאשדוד היא החלוצה בתחום הזה למעשה פותרת את החסם הכלכלי.

נונה אלטמן: עיריית אשדוד נותנת הלוואה של 10,000 ₪ לכל תלמיד ותלמיד שרוצה ללמוד.

נונה אלטמן: בכך למעשה אנחנו בעצם פותרים את החסם הכלכלי, ולמעשה פוגשים אותם גם אחרי הצבא.

נונה אלטמן: תוכנית עתידים, הנציגה של הצבא דיברה כאן, תוכנית עתידים למי שמכיר פועלת בפריפריה, ואנחנו עובדים מאד מאד חזק עם התוכנית הזאת.

נונה אלטמן: זאת תוכנית מדהימה שמאפשרת לתלמידי תיכון לרכוש השכלה אקדמית, זה תלמידי תיכון מצטיינים, ואנחנו באמת זוכים לשיתוף פעולה הדוק מאד מצד מנהלת עתידים.

נונה אלטמן: ועוד פרויקטים שונים ומגוונים.

נונה אלטמן: מה שכן בשורה התחתונה, כן חשוב לי להגיד, שכמו שעיריית אשדוד והרשות המקומית כן לקחה אחריות בנושא הזה, מאד חשוב שהמדינה תבוא ותפתח ---

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: כן, בבקשה, מה שמך?

שני חמו: קוראים לי שני חמו, אני תלמידת כיתה י"ב בבית ספר מקיף ח' באשדוד.

שני חמו: אני גם עכשיו בדיוק במסלול של האקדמיה בבית הספר, שזה שילוב בין לימודים בתיכון עם תואר באוניברסיטה.

שני חמו: אני לומדת עכשיו באוניברסיטת בר אילן שנה ב' בלוגיסטיקה.

שני חמו: את הלימודים האקדמיים שלי התחלתי בכיתה ח', בתוכנית מול"א, שם באמת בדקו אם אנחנו באמת מסוגלים לעמוד בלחץ, והסבירו לנו פחות או יותר מה הולך להיות בתוכנית.

שני חמו: הראו לנו פחות או יותר את רמת הקושי, וככה באמת נבחרנו מכל השכבה מקבץ ילדים מאד מצומצם, שלנו בעצם ניתנה האפשרות לגשת לאוניברסיטה ולהתחיל תואר ראשון.

שני חמו: עכשיו, לפני שהתחלנו בעצם את התואר, עמדו בפנינו מספר דילמות וקשיים.

שני חמו: לפי דעתי אני אציין את השניים העיקריים – הראשון זה באמת החשש שזה יפגע בחיי חברה שלנו.

שני חמו: כי אם תחשבו, ילד בגיל 16 הוא נמצא בלב החיי חברה, המסיבות, תחביבים, החברים, ולעשות תואר ראשון כמו שהיא אמרה שאחת הסיבות, אחד החסמים שתלמידים בעצם נרתעים מללכת לאוניברסיטה, זה באמת אחת הסיבות שהם לא רוצים לאבד את חיי החברה.

שני חמו: וזו סיבה ראשונה שבאמת הרבה אנשים לא הולכים לזה.

שני חמו: הסיבה השנייה – שלא פעם ולא פעמיים אני נתקלת בתלמידים שלא הולכים לזה מסיבה כלכלית.

שני חמו: זה באמת הוצאה מאד גדולה, ואף אחד לא רוצה להיות נטל על ההורים שלו.

שני חמו: וברוב המקרים זה נופל רק על הורים, כי אנחנו לא יכולים גם לעבוד, גם ללמוד בבית הספר וגם ללמוד באוניברסיטה.

שני חמו: אני יכולה להגיד לכם שהתלמידים שכן יש להם את הרצון וכן יש להם את היכולת לעשות תואר, הם האנשים שלא מתפשרים על בינוניות.

שני חמו: שבכל מקום שהם יהיו הם תמיד ישאפו למקסימום וירצו להיות הכי טובים ולעשות את הכי טוב שהם יכולים, ואנשים כאלה כן יכולים לתרום לחברה, כן יכולים לתרום לצבא.

שני חמו: אנחנו לפני צבא ואנחנו כן יכולים לתרום במדינה כולה.

שני חמו: ואני חושבת שכן יש מקום לבוא ולתרום, כי אני בטוחה שאם יהיה יותר תקציב, הרבה אנשים יוכלו כן לבוא וכן לתרום, ואני בטוחה שהרבה רוצים.

שני חמו: אני יכולה לציין לטובה באמת את עיריית אשדוד, שהיא גם תורמת ותומכת.

שני חמו: גם בתחום המנטאלי יש לנו מורה מלווה שעוזר לנו בכל מה שאנחנו רק צריכים.

שני חמו: הוא בעצם, אם יש לנו איזו בעיה בבית הספר, אם מבחן נופל לנו על איזה שהוא משהו באוניברסיטה הוא עוזר לנו, ואנחנו משלימים הכל.

שני חמו: וגם מבחינה כספית וכלכלית, מי שצריך מלגה העירייה כן עוזרת וכן תורמת, וכן יש אוזן קשבת וכן יש למי לפנות.

שני חמו: וגם מדי שנה העירייה מקיימת טקס – 'הנוער בדרך לתואר' שבו מחלקים כל מיני תעודות ונותנים כאילו הערכה לכל מיני תלמידים מצטיינים, וזה נחמד לראות שכן אנשים מעריכים את מה שאתה עושה, וזה גם נותן לך איזה שהוא פידבק ועוד רצון להצליח.

שני חמו: אני יכולה להגיד לכם שעכשיו אני שנה ב', וכל החששות שלי התפוגגו, כי אני עדיין ממשיכה בכל הפעילויות החברתיות שלי, אני מש"צית באחריי, ואני שרה, ואני עובדת, ויש לי זמן להכל, וזה באמת לא מילה גסה לעשות תואר בגיל צעיר, וזה הרבה בזכות העירייה ובית הספר שתומך.

שני חמו: ואני באמת באתי היום לעזור להם.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: רצית להעיר משהו, בבקשה.

שלומית רחמל: בדברים הקודמים שתיארתי את כל התוכניות, אני לא התייחסתי בכלל לתוכניות של מכינה לאקדמיה, שאלה הן תוכניות שמשרד החינוך יזם בכל הארץ, תוכניות של מול"א, מוכנות לאקדמיה, אשנב לאקדמיה, כל התוכניות האלה קיימות בכל הארץ, בכל המקומות, ואני לא ציינתי אותן כי הם לא לקראת תואר, וסברתי שזה לא מהנושא של הדיון, לכן לא התייחסתי לזה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: משרד הביטחון – יש לי שאלה.

אלכס מילר: אני שומע שבאמת החסם הכלכלי הזה הוא אחד מהדברים הבולטים ביותר בכל הסיפור הזה.

אלכס מילר: יש לי שאלה, הצעה.

אלכס מילר: מה לדעתכם, בכל אותם אלה שהם במסלול מובטח, מסלול מסודר, להקדים להם את הפיקדון.

אלכס מילר: כמובן בהתחייבות שאותו אדם מסיים את השירות הצבאי בצורה מלאה, ובמידה שהוא לא מסיים את השירות הצבאי שלו בצורה מלאה, הוא יחזיר את זה כאיזו שהיא הלוואה שאפשר לבוא ולהסדיר ולמצוא דרך.

אלכס מילר: אבל תראו כמה אתם יכולים לחסוך כאבי ראש גם להורים, וגם מבחינתכם זה אותו כסף.

אלכס מילר: הרי למה הפיקדון הזה נועד?

אלכס מילר: בעיקר משתמשים בו כדי להיכנס למסגרת הלימודים.

אלכס מילר: אם יש לכם פה כמה תלמידים שנכנסו כבר, הרי כך או אחרת זה אותו תואר.

אלכס מילר: למה שלא תקדימו את הפיקדון?

אלכס מילר: תחתימו אותו על חוזה שהוא מתחייב לבוא ולעשות את השירות הצבאי שלו בצורה מלאה.

אלכס מילר: את הכסף שהוא משלם עבור הלימודים האקדמיים הוא ישלם מהפיקדון, יכנס לצה"ל, יעשה את שירות החובה שלו, וזה יתקזז לו.

אלכס מילר: לא יעשה – תחתימו שם את ההורים כערבים, כמה זה, 15,000 ₪?

אלכס מילר: זה לא בעיה להחזיר את זה.

אלכס מילר: יש לי ספק גדול מאד שמישהו מכל אותם אלה שהתחייב לזה שהוא הולך לשרת בצה"ל, לא יעשה את השירות המלא שלו.

אלכס מילר: בדרך כלל הם יעשו כי זה הדוגמא של מדינת ישראל, כל אותם החברה.

אלכס מילר: זו ההצעה שלי, תבחנו בבקשה, תחזרו אלי עם תשובה, אני מקווה מאד תשובה חיובית.

אלכס מילר: אני לא חושב שזו בעיה מבחינתכם, להיפך – זה רק ייתן אוויר לנשימה גם למשרד החינוך וגם למערכת האקדמית, זה אותו כסף.

אלכס מילר: פשוט ההבדל של שלוש שנים או שנה וחצי של נשים --- אז תבחנו את הנושא הזה.

אלכס מילר: בנוסף לכך, בקשר לנושא של הנגישות.

אלכס מילר: גם אם הוא נכנס למוסד אקדמי, גם אם ההורה הוציא את השקל האחרון שהיה לו, בסופו של דבר צריך גם להגיע למוסד האקדמי, וצריך לשלם על דברים נוספים שקשורים שם ללימודים האקדמיים.

אלכס מילר: גם ההיבט הזה צריך להיות חלק מהעניין.

אלכס מילר: זאת אומרת אי אפשר להתעלם מכך שהוא צריך לנסוע באוטובוס.

אלכס מילר: אי אפשר להתעלם מכך שהוא צריך לעשות צילומים.

אלכס מילר: אי אפשר להתעלם מכך שהוא צריך לרכוש כל מיני דברים, ציוד וכו' וכו'.

אלכס מילר: זה הדברים שצריך לקחת אותם בחשבון.

אלכס מילר: ובית ספר צריך לדעתי לעזור, כי אני חושב שברגע שבית ספר מתחיל לקבל סטטיסטיקה של כמות התלמידים – אחד, שניים, שלושה – שיעברו את המסלול הזה, מבחינתם זה יוקרה, שהם גם באים וצוברים את זה על עצמם.

אלכס מילר: אז גם בית ספר יכול לבוא ולסייע, אין שום בעיה בזה.

אלכס מילר: ולדעתי מנהל שפונים אליו בצורה אישית ממשרד החינוך, מהאוניברסיטה, ומבקשים ממנו לסייע לתלמיד או לתלמידה בכל מה שקשור לנגישות, לדעתי רק ישמחו, פשוט צריך לעשות את זה בדרך או שזה יהיה מוסדר על ידי התוכנית שאתם עושים, בצורה שמחייבת שאת אותו תלמיד שעבר את כל הסינונים ואת כל המערכות, בית הספר יהיה מחויב לתקצב לו את כל הדברים הקשורים ללימודים שלו, ואם יש צורך לתת לו נגישות נגיד לספרייה, אז זה גם דרך אגב יכול להיות חלק מהתוכנית של אופק חדש, או אם זה 'עוז לתמורה', כל דבר, איפה שהמורים יכולים לבוא ומהשעות שאתם נותנים שהן לא שעות פרונטאליות, אלה שעות שהם צריך מעל לתלמידים, שזה גם יכול להיות חלק מהעניין הזה שהם יכולים לעזור.

אלכס מילר: וזה בעצם הדברים.

אלכס מילר: כן, אדוני ביקשת לדבר.

כן.

שמי , אני פרופסור באוניברסיטת חיפה ואני מוביל את תוכנית 'אתגר', שהיא אחת התוכניות היותר מובנות במערכת.

התוכנית שלנו מתחילה באמצע כיתה י', ונמשכת בעצם עד סוף י"ג, והיא מיועדת כמובן לקהל היעד שפה הוזכר.

למה היא טובה זה גם דיברו על זה, אבל יש לי כמה נקודות שאני רוצה לייחד.

הדבר הראשון, אנחנו עובדים עם כמעט כל, התוכנית היא ביזמת עיריית חיפה ואוניברסיטת חיפה ביחד.

רחל מתוקי כמו שאמרתי לך היא הייתה מהיוזמות.

אנחנו עובדים עם מעל ל-25 בתי ספר בחיפה ובאזור חיפה, שכמובן כוללים את כל הפריפריה האפשרית של חיפה.

ילד מקריית שמונה לא יכול ללמוד באוניברסיטת חיפה, לא יעזור.

וגם ילד משלומי, עם כל הרצון הטוב, לא מסוגל ללמוד בתוכנית כזאת שהיא גוזלת יומיים שלושה אחרי הצהריים בחיפה.

הילדים שלומדים אצלנו לומדים מקריית אתא ומאזורי פריפריה, ומבתי ספר ממעמד סוציו אקונומי נמוך בחיפה.

יש לנו יהודים וערבים, יש לנו דתיים וחילוניים, בנים ובנות.

אני בניגוד למה שנאמר, מהניסיון שלי, דווקא השכבה החזקה היא פחות מופיעה אצלנו.

אני אומר את זה אולי בצורה קצת יותר, אולי אני קצת מגזים, אבל אם היינו מחלקים את התרגול לשתי קבוצות ומנהלים קבוצה אחת ברוסית ואחת בערבית, אני הייתי מכסה את רוב הילדים.

הם שתי הקהילות היותר דומיננטיות, וזה די ברור שבקהילות שהן יותר מתחזקות ורוצות להוכיח ועם מוטיבציה, יש הרבה יותר אנרגיה לעניין, מאשר ילדי השמנת של רכס הכרמל.

בתוכנית שלנו יש לנו, אז קודם כל אחד היתרונות של התוכנית, שילדים נפגשים עם ילדים שלא נפגשו בהם בחיים.

מדתיים עם חילוניים וגם ערבים ויהודים ----

אלכס מילר: אפילו שזה לא בפייסבוק.

לא, וזה מצוין והם יוצרים קשרי חברות מאד טובים.

יש לנו יועצת חינוכית שמטפלת בכל העניינים שפה תואר, גם בעניינים הרגשיים של הילדים, גם בקשר עם בתי הספר, עם ההורים, וגם לפעמים להודיע לילד שצריכים להיפרד כי זה לא מתאים לו, ולטפל בבעיות שהן אופייניות לבתי הספר.

עד סוף התיכון הילדים לומדים בעיקר בכיתות נפרדות, פה ושם אנחנו מפספסים, אבל הטענה שלי, יש לי שתי טענות, שתי קונספציות, זה אולי קלישאה, אבל טייס F16  וילד בן 16 לא מסתדרים באותה כיתה.

זה לא מתאים.

זה עולם אחר והערבוב של ילדים קטנים עם בוגרים, בעיני הוא לא מוצלח.

לכן הכיתות הנפרדות הן טובות מבחינה רגשית, והן גם טובות מבחינת לוח המבחנים למשל.

אני לא יודע אם אתם יודעים, יש חוק הסטודנט, חייבים להודיע על המבחנים בתחילת השנה.

כמו שיודעים – מבחני הבגרות אין אותם בתחילת השנה.

אי אפשר לתת בחינה ביום של בגרות, לא יעזור כלום.

לכן הבחינות של תלמידי 'אתגר' נקבעות רק בהתאם ללוח הבגרויות.

כמו שאמרתי, יש לנו קשר הדוק עם בתי הספר ועם העירייה.

המורים שלנו נבחרו במיוחד, המורים בכיתות נבחרו, יש לנו אפשרות לבחור.

יש לנו גם פעילות חברתית.

יש לנו וועדה מייעצת ---

אלכס מילר: אל תופתע, יש לנו כאן ביקורים של תלמידים.

אלכס מילר: אתה יכול להמשיך.

אלכס מילר: ברוכים הבאים לוועדת החינוך.

אלכס מילר: יש מישהו שלומד כבר לתואר ראשון?

אלכס מילר: לא. זה הנושא שלנו.

אלכס מילר: אנחנו כרגע מדברים על תיכוניסטים ---

קריאה: יש כאן בחור שהיה באוניברסיטת תל אביב בקיץ, מבית הספר.

אלכס מילר: שנכנסים למסלול של לימודי תואר ראשון.

אלכס מילר: טוב, תודה.

אני רוצה להמשיך.

בוועדה המייעצת שלנו משתתפים נציג של משרד החינוך, כמעט בכל שנה מגיע לוועדה.

מנהלי בתי ספר, מורים בתוכנית, הורים, תלמידים, כל מי שקשור לתוכנית הוא משתתף בוועדה.

יש לנו כמובן יחס אישי, כי יש לנו רכזת מיוחדת לתלמידים, אז התלמידים לא צריכים לרוץ, הם לא צריכים להסתדר עם הבירוקרטיה של האוניברסיטה, מישהו מטפל בהם.

לגבי מלגות, אני שוב רוצה לסתור טיפה את מה שנאמר.

אין לנו שום בעיה של מלגות לשכבות סוציו אקונומיות נמוכות.

כל ילד שנזקק – יש לו מלגה, אם אני יודע על זה.

אם אני לא יודע, אני מצטער, אני לא יכול לדעת.

והנקודה היא פשוטה – לעיריית חיפה יש וועדת מלגות, כל ילד חיפאי זוכה למלגה, אם הוא עובר את הקריטריונים של הוועדה.

חברת פרטנר נתנה לנו סכום של כסף שבו אנחנו מכסים את כל אלה שהם לא ילדי העיר חיפה.

אני לא יודע על אף ילד שזקוק לכסף.

זאת לא הבעיה.

אני לא אומר ש---

אלכס מילר: לא בחיפה אולי.

לא, לא בתוכנית שלי.

יש לנו גם נשירה סבירה.

אנחנו נגד עזיבת בית הספר התיכון.

זו תופעה שלא דיברו עליה, אבל יש ילדים שאומרים – 'בשביל מה אני צריך בגרות?'

'בשביל מה אני צריך תיכון?'

אנחנו נגד העזיבה.

עזיבת התיכון היא עזיבת החברים שלו וכל קבוצת הגיל שלו.

יש לנו כמה הערות לגבי הקשר עם התיכונים.

יש בעיה אינהרנטית.

תיכון נמדד לפי איכות הבגרויות שלו.

כלומר, אם הילדים בתיכון מסוים עושים הרבה יחידות, הרבה יחידות בפיזיקה ובמתמטיקה, זה לטובת איך שהתיכון נראה יותר טוב.

זה בניגוד לאינטרס שלנו.

האינטרס שלנו שהילדים יעשו את הבגרויות האיכותיות, אבל במינימום נקודות, ושישקיעו יותר זמן באוניברסיטה.

והילדים נקרעים בין שתי הנקודות האלה.

יש נקודה נוספת, האוניברסיטאות גם צריכות לעשות דבר מסוים.

צריכים להקל עליהם טיפה בכניסה לתואר שני, בגלל שהציונים שלהם טיפה יותר נמוכים, וגם בכניסה לבית הספר לרפואה, שזה פרויקט נפרד, יש שם בעיה.

גם עם הצבא יש, ונפגשתי עם קרן ועם אלכס, האיש שמייצג אותה.

יש בעיה עם הצבא.

היינו שמחים אם הצבא היה מאפשר דחייה בשנה וגיוס במרץ.

גיוס במרץ היה מאפשר לנו שלושה סמסטרים אחרי התיכון, ולא רק שניים.

הבדל שמיים וארץ.

לכן, ואני יודע שזה קצת קשה לצבא, אבל לנו זה היה עוזר.

אלכס מילר: תודה אדוני.

אלכס מילר: אנחנו צריכים להתקדם.

אלכס מילר: שמענו את דבריך, אני מציע שגם את הנושאים האלה תעביר אלי, שאני אוכל לקבל את זה בצורה מרוכזת ולהעביר לכל הגורמים הרלבנטיים.

אלכס מילר: נועם, התאחדות הסטודנטים.

נעם ויצנר: שלום לכולם.

נעם ויצנר: אני נועם, מנכ"ל התאחדות הסטודנטים.

נעם ויצנר: קודם כל אנחנו בהתאחדות ודרכינו האגודות, רואים באותם תלמידי תיכון שלומדים באקדמיה כסטודנטים לכל דבר, מכיוון שהם בעצם נתקלים ברבים מן הבעיות שאנחנו הסטודנטים נתקלים, ולכן אני רואה את תפקידנו גם לסייע להם, זה קודם כל.

נעם ויצנר: קראתי את הדו"ח של המל"ג וגם את הדו"ח של המ.מ.מ, ומתוכו יש כמה נקודות שאני רוצה להתייחס אליהן, שחלקן עלו כאן.

נעם ויצנר: ראשית כל זה הנושא של הגורם המסייע בדיקנט הסטודנטים, זה שמלווה רגשית וחברתית.

נעם ויצנר: אני חושב שמהיותי סטודנט שסיים רק לאחורה את לימודיי, אני חושב שזה נושא מאד מאד חשוב.

נעם ויצנר: השאלה שלי שהיא יכולה להישאר פתוחה, זה באמת איך אנחנו דואגים לזה שזה יקרה.

נעם ויצנר: כלומר, זה בסופו של דבר נתון למוסדות ולשיקולם, ואנחנו צריכים לראות שזה באמת קורה.

נעם ויצנר: אני יכול להגיד שמהמקום שלי, מהמקום שלנו, אנחנו נפעל לזה שאגודות הסטודנטים, לפחות במוסדות בהם יש תלמידי תיכון, יפעלו כדי להציע את שרותי האגודה, שהם בעיקר גם שירותים אקדמיים, אבל גם שירותים חברתיים ותרבותיים.

נעם ויצנר: יציעו את שירותי אגודת הסטודנטים לתלמידי התיכון, ובעצם יחזקו אותם מבחינה חברתית.

נעם ויצנר: זה מהמקום שלנו.

נעם ויצנר: אני חושב שזה מאד מאד חשוב גם מהמקום של המוסד, וצריך באמת לראות שזה יקרה.

נעם ויצנר: נקודה שנייה שעלתה בדו"חות ולא זכתה כאן להתייחסות, זו הנקודה של ההתיישנות של הלימודים, שזו נקודה מאד מאד חשובים.

נעם ויצנר: הרי אם הסטודנט, אותו סטודנט תלמיד תיכון צובר נקודות לתואר, ואחר כך המוסד האקדמי לא יכיר בנקודות שלו לאחר הצבא, אז מה עשינו כאן?

נעם ויצנר: בעצם פגענו באותו סטודנט תלמיד תיכון.

נעם ויצנר: וגם דו"ח וועדת המל"ג מציין שזה נתון לשיקול דעתם של המוסדות, והיא ממליצה למוסדות בעצם שיכירו בנקודות האלה.

נעם ויצנר: אני חושב שזה משהו שאנחנו לא צריכים רק לסמוך על טוב ליבם של המוסדות.

נעם ויצנר: זה משהו שנראה לי ברור ואני חושב שזה חשוב שהמוסדות יישמו את זה, ובאמת יאפשרו את נקודות הזכות האלו.

נעם ויצנר: אלה הדברים מבחינתי.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אוניברסיטת תל אביב.

אדם הישראלי: אדם הישראלי.

אדם הישראלי: שלום, בוקר טוב לכולם.

אדם הישראלי: קודם כל הדיון חשוב, הנושא ראוי, הוא קיים בהיקפים גדולים מאד כבר בשטח, והגיע הזמן קצת יותר להסדיר אותו, ובעיקר לתאם בין הגופים השונים.

אדם הישראלי: אני אגיד קצת מה קורה באוניברסיטת תל אביב, אני חושב שזה מודל שעובד טוב.

אדם הישראלי: הוא עובד כבר שנה 11, ויש מה ללמוד ממנו.

אדם הישראלי: אלינו באים שני סוגים של תלמידים, או שתי אוכלוסיות.

אדם הישראלי: הראשונה – אלה תלמידים מאזור המרכז, מבתים מבוססים, משכילים, מאד חזקים, רובם הגדול מופנה דרך האגף ששלומית מופקדת עליו, הם מחוננים או מצטיינים.

אדם הישראלי: באים ללמוד לתואר, ביניהם יש כאלה שממש באים לקראת תואר שלם, ורובם צוברים נקודות קרדיט במהלך שנות הלימודים שלהם.

אדם הישראלי: האוכלוסייה השנייה שהיא גדולה יותר בתוכנית, בערך שני שליש מהתלמידים, הם תלמידים שבאים מהפריפריה, גם החברתית וגם הגיאוגרפית.

אדם הישראלי: ממש במקרה יושב כאן איציק, תלמיד מבית ספר שהגיע לכאן בסיור, שלמד בקיץ האחרון באוניברסיטה וצבר כבר 6 או 8 או 10 נקודות לתואר הראשון.

אדם הישראלי: יש תלמידים גם שבאים בקיץ מהפריפריה הרחוקה, ואז גם גרים בתל אביב ועוברים חודשיים מאד אינטנסיביים של לימודים וגם פעילות חברתית וחינוכית; וחלק גדול מהתלמידים באים מיישובים קרובים יותר.

אדם הישראלי: נקודה שנייה, הקשר עם בתי הספר.

אדם הישראלי: לאוניברסיטה אצלנו יש קשר עם יותר מ-300 בתי ספר ומסגרות חינוכיות שונות, והתוכנית שלנו יש בה יועצת חינוכית, יש יועצת אקדמית, יש רכזת לבוגרים שמסיימים את התוכנית, ויש ליווי מאד צמוד לתלמידים.

אדם הישראלי: רק בשבוע שעבר הגעתי לאשדוד, לשבת בעירייה עם נציגים מכל אחד מבתי הספר.

אדם הישראלי: אתמול עשינו את זה עם נציגים של רשת אורט.

אדם הישראלי: ממש עוברים תלמיד, תלמיד, מה קורה איתם, מה מצבם הלימודי, החברתי, מוטיבציה, פערים, כדי לעשות את זה.

אדם הישראלי: אני חושב שזה הכרחי שזה יקרה בתוכנית, אחרת התלמידים פשוט יכולים ללכת לאיבוד, בלי כתובת.

אדם הישראלי: בתל אביב יש הרבה מאד תלמידים שלומדים לתארים במדעים המדויקים.

אדם הישראלי: יותר מחצי מהתלמידים לומדים דווקא בפקולטות של מדעי החברה ומדעי הרוח.

אדם הישראלי: זו אחת ממטרות התוכנית לקדם השכלה והרחבת אופקים וכו', וזה דבר שקורה הרבה.

אדם הישראלי: נושא שאני רוצה להעלות שלא עלה פה, זו האפשרות, וזה מופנה אני חושב למשרד החינוך, של המרה של הקרדיט האקדמי שתלמידים צוברים, בחלק מבחינות הבגרות שלהם.

אדם הישראלי: בחלק מהמקומות תלמידים לומדים באוניברסיטה קורסים אקדמיים ממש בנושאים של בחינות הבגרות בהיקף הרבה יותר גדול, וברמה יותר גבוהה ---

אלכס מילר: אתה אומר שמי שנבחן בחדוו"א 1 יכול חופשי לקבל 4 יחידות במתמטיקה.

קריאה: לגמרי.

אדם הישראלי: 4 יחידות, היית נדיב.

אדם הישראלי: כן, אפילו יותר.

אדם הישראלי: וכמובן גם בתחומים של מדעי החברה והרוח.

אדם הישראלי: גם בנושא של עבודות גמר אני חושב שיש על מה לחשוב, כיוון שחלקם עושים עבודות חקר במעבדות של האוניברסיטה, ודברים דומים עושים בבגרויות.

אלכס מילר: מצוין.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: צביה, אוניברסיטת בן גוריון.

צביה אביש: צביה אביש, מנהלת המרכז האוניברסיטאי ללימודי חוץ באוניברסיטת בן גוריון.

צביה אביש: אני רוצה לחזק את הדברים של אדם, במיוחד לגבי נושא בחינות הבגרות.

צביה אביש: אני יודעת שזה היה בעבר את האופציה הזאת, שציונים בקורסים במתמטיקה, ואולי אפילו בפיזיקה, נחשבו כציוני מבחני בגרות.

צביה אביש: דבר כזה יאפשר ללומדים למקד את עצמם בלימודים האקדמיים במיוחד במקצועות של המדעים המדויקים, ולהקדיש יותר ללימודים האקדמיים.

צביה אביש: אני רוצה להתייחס לשני נושאים.

צביה אביש: דובר פה שהתמורה הקיימת היום היא רק לילדים שאובחנו כמחוננים בעבר.

צביה אביש: אצלנו לא לומדים הרבה מאד תלמידים, לומדים כ-20.

צביה אביש: אבל חלקם לא אובחנו כמחוננים בעבר.

צביה אביש: למרות זאת הציונים שלהם מאד מאד גבוהים בתואר ראשון במתמטיקה, ובשל כך הם לא זכאים לשום עזרה משום גורם.

צביה אביש: אני קוראת לוועדה לפתוח את הנושא, ולכל מי שעומד ומצליח, שאכן יהיה זכאי לקבל את המימון כמי שאובחן בעבר כמחוננים.

צביה אביש: כנציגת אוניברסיטת בן גוריון, מאד מאד חשוב לי גם להדגיש את הנושא, שכמו שציינת, נושא של תמיכה ועזרה בהסעות.

צביה אביש: אצלנו היום מגיעים לאוניברסיטה כמעט רק תלמידים שהם ממש מהסביבה של באר שבע – עומר, מיתר, להבים, מהסביבה היותר חזקה.

צביה אביש: אנחנו לא כל כך מצליחים להגיע לתלמידים בלימודים האקדמיים.

צביה אביש: יש לנו תוכניות אחרות ---

אלכס מילר: והעירייה לא מסייעת בכל הסיפור הזה?

צביה אביש: כרגע לא.

צביה אביש: ואנחנו לא מצליחים להגיע לפריפריה היותר רחוקה.

קריאה: העיריות דווקא נענות לזה.

אלכס מילר: יש מאשדוד, יש את חיפה.

אלכס מילר: בסדר.

צביה אביש: באזור באר שבע זה לא קיים.

צביה אביש: רציתי לציין שהגורם המסייע לתלמידים אצלנו זה ביחידה לנוער שוחר מדע, שאמונה על הקשר עם בני נוער, וכך יש יותר את הקשר האישי; ויש לנו שיתוף פעולה עם אגודת הסטודנטים, שמעניקה תעודת סטודנט לתלמיד, למרות שהוא לומד רק לנקודות זכות.

צביה אביש: זהו.

אלכס מילר: טוב,  תודה.

אלכס מילר: הגברת גולדשמיט, בבקשה.

רוסיטה גולדשמיט: אוקי, שמי רוסיטה.

רוסיטה גולדשמיט: עד השנה אני פשוט ניהלתי את בית הספר מקיף ח' באשדוד, שם האקדמיה יש בה שבעה או שמונה מחזורים שסיימו תואר ראשון.

רוסיטה גולדשמיט: השנה גם שם האקדמיה התחילה את זה בשיתוף פעולה עם מופ"ת, ונכון, תמיכת עיריית אשדוד בעיקר בנושא הכספי, וזה באמת ראוי לציון.

רוסיטה גולדשמיט: אני רוצה לדבר על נושא מופ"ת.

רוסיטה גולדשמיט: השנה אני עוסקת במופ"ת להחדרת נושא האקדמיזציה בצורה יותר נרחבת.

רוסיטה גולדשמיט: מופ"ת פועלת גם בפריפריה וגם במרכז הארץ והיא נועדה בעצם לא לתלמידים מחוננים דווקא, אלא לתלמידים כישרוניים, עם רצון ללמוד וכיוצא בזה.

רוסיטה גולדשמיט: יש לנו כיום מעל 20 כיתות מול"א במקומות שונים, כולל בקריית שמונה וגם במגזר הדרוזי, במגזר הערבי, וכרגע מנסים להחדיר את זה גם לערד.

רוסיטה גולדשמיט: נגיע לערד ואולי נוכל ליצור קשר עם אוניברסיטת באר שבע.

רוסיטה גולדשמיט: כמו כן, יש פה עשרות כיתות שלומדות גם קורסים אוניברסיטאיים, בעיקר בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת בר אילן.

רוסיטה גולדשמיט: אנחנו כרגע מנסים להרחיב את שיתוף הפעולה עם אוניברסיטת תל אביב ולדחוף את הכיתות.

רוסיטה גולדשמיט: עכשיו, הכיתות הן כיתות מופ"ת מאורגנות, ודרך הכיתות האלה ניתן יהיה לדחוף יותר את הנושא של האקדמיזציה, כמו שזה נעשה בבית הספר שלי וזה בעוד בתי ספר.

רוסיטה גולדשמיט: כרגע פועלות כיתות אקדמיות בירושלים שזה נאמר, ראשון לציון, רחובות, חולון ואשדוד, שזה ממש כיתות ותלמידים שלומדים כבר לתואר ראשון.

רוסיטה גולדשמיט: חלק גדול מהתלמידים לומדים אמנם לקרדיטציה, אבל יש פה לא מעט תלמידים גם שמצליחים לסיים כל שנה תואר ראשון, ואני חושבת שצריך להרחיב את זה.

רוסיטה גולדשמיט: כדי להצליח, אני רוצה לסכם את זה, אני חושבת שצריך אלף לסייע למנהלים ולדחוף אותם לתוכנית הזאת.

רוסיטה גולדשמיט: יש מנהלים פשוט שלא מודעים לזה; לבנות תוכניות נוספות מול האוניברסיטאות, ויש כרגע, פשוט לפתח אותן; והנושא של המימון.

רוסיטה גולדשמיט: אני חושבת שבמקרה הזה עיריית אשדוד בהחלט יכולה להוות דוגמא יפה למימון הזה, שצריך להרחיב אותו.

רוסיטה גולדשמיט: גם אוניברסיטת בר אילן נותנת סיוע כלשהו, וגם את זה אני חייבת לציין, כי איתם אנחנו עובדים.

רוסיטה גולדשמיט: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: פרופסור שמעון גפשטין, בבקשה.

שמעון גפשטין: תודה רבה.

שמעון גפשטין: שמעון גפשטין, אני ראש המרכז הקדם אקדמי בטכניון שאחראי על נוער שוחר מדע, ועל המכינות האקדמיות.

שמעון גפשטין: אני רוצה לציין דבר ראשון את יושב ראש וועדת החינוך, שהוא לא מכנס אותנו כאן, הוא הגיע אלינו, ראה את המצב וביקר, ואני מברך על כך, כי אני חושב שביקור בשטח הוא שווה יותר מכל וועדה כזאת, בייחוד כשאני רואה שההשתתפות של חברי כנסת אחרים היא לא היום מהמצטיינות בוועדה הזאת.

שמעון גפשטין: כלומר, זה לא בדיוק ---

אברהם מיכאלי: תבין, חברי כנסת בשעה כזאת בוועדות אחרות.

אברהם מיכאלי: זה לא בגלל זלזול.

שמעון גפשטין: אני רק אומר – הוועדות האחרות יותר חשובות.

אברהם מיכאלי: הכנסת היא זאת שמאלצת אותם.

שמעון גפשטין: התפקיד שלנו הוא לא לתת ציונים, אני רק ציינתי דווקא לטובה.

אברהם מיכאלי: לא, שלא יישמע פה שחברי הכנסת מטיילים.

אלכס מילר: אנחנו בעוד שבועיים אם אני לא טועה במערת המכפלה, אז אני מאמין ששם ---

שמעון גפשטין: שם יהיה יותר.

שמעון גפשטין: אז תזמינו אותנו לדבר על זה.

אלכס מילר: הם כולם מבורכים ומוזמנים.

שמעון גפשטין: אוקי, מה שאני רציתי להגיד לגבי תמיכה, אני לא מכיר את עיריית חיפה שהיא תומכת במלגה אחת בטכניון, כך שאני לא יודע אם הטכניון נמצא בחיפה או לא.

שמעון גפשטין: אני שומע, אז כך שאם רציתם להלל את עיריית חיפה, זה לא המקום.

שמעון גפשטין: לפחות לגבי הטכניון.

שמעון גפשטין: אבל זאת לא הנקודה.

שמעון גפשטין: המימון זו בעיה רצינית.

שמעון גפשטין: מה לעשות, האוניברסיטאות, הות"ת לא ממן תוכניות כאלה.

שמעון גפשטין: המנדט של האוניברסיטאות זה לממן סטודנטים מן המניין, ולכן יש למצוא לזה פתרון של מימון.

שמעון גפשטין: אני גם רוצה להגיד, שאנחנו באמת כל מי שמגיע אלינו לתוכנית משכבות סוציו אקונומיות נמוכות, מקבלים מאיתנו באמת מלגה, אבל לא צריכים להתייחס.

שמעון גפשטין: יש חסם גם לכאלה שהם לא בשכבות שלא יכולים לממן.

שמעון גפשטין: אנחנו ראינו בחינוך, בפעילויות שלנו, שיש בעיה די רצינית.

שמעון גפשטין: חינוך זה לא עומד בסדר העדיפויות להורים.

שמעון גפשטין: ואם אתה רוצה להביא את התלמידים, אתה צריך גם לכאלה שלא נמצאים במצב כלכלי מאד נמוך.

שמעון גפשטין: כלומר הנושא של מימון, יש צורך לעשות את זה ואנחנו עושים.

שמעון גפשטין: הפעילויות שלנו בטכניון, אני לא אפרט, אנחנו עושים עבודה מאד רחבה, יש לנו כ-20,000 תלמידים בשנה בערך, לא בתוכנית הספציפית הזאת.

שמעון גפשטין: אני רוצה לציין שני דברים אולי, ושוב, אני חוזר ששמעתי, בעצם אני ביקשתי את רשות הדיבור לנושא של תלמיד שלומד בתוכנית האקדמיזציה, שהוא יקבל פיצוי בבחינת הבגרות.

שמעון גפשטין: אני לא מדבר על 5 יחידות, אבל ישנן מספר יחידות.

שמעון גפשטין: משום שתלמיד שבא ואומר – אני אראה את התמורה לעניין כשאני אגמור את הצבא ו-5 שנים, אני רוצה לראות את זה כאן.

שמעון גפשטין: ואין באמת הצדקה, ואני פה פונה למשרד החינוך לתת לפחות בצורה חלקית, לתת שהתלמיד יראה כבר תמורה לעבודה שלו, אלף.

שמעון גפשטין: ב', אנחנו יושבים עם התלמידים שבאים, ...

שמעון גפשטין: הבעייתיות, בתחתית הזאת ישנה בעייתיות מאד גדולה.

שמעון גפשטין: תלמידים עוזבים את כיתות האם, עוזבים, לא משתתפים בפעילויות חברתיות ובפעילויות חינוכיות אחרות.

שמעון גפשטין: צריך לזמן את ההורים.

שמעון גפשטין: כל תלמיד כזה אנחנו יושבים עם ההורים, ואנחנו בודקים מראש האם התלמיד יכול לעשות או לא יכול.

שמעון גפשטין: בנוסף לכך – צריך להיות ממש שיתוף פעולה עם בית הספר.

שמעון גפשטין: לדעת ולעקוב, שלא יקרה מצב שהתלמיד בגלל הלימודים שלו באוניברסיטה, הוא מפסיד את מערכת החינוך התיכונית.

שמעון גפשטין: זה אחד הדברים החשובים שאני רוצה להגיד.

שמעון גפשטין: אנחנו עושים את זה בטכניון, אנחנו מתחילים את השנה הראשונה לפחות בתוכנית שלנו, בקורס שכל הכיתה היא כיתת תלמידי תיכון.

שמעון גפשטין: אנחנו לא מפזרים אותם בין כל הסטודנטים, כי זה אחד מהדברים הקשים שבא תלמיד בכיתה ט' או י', ואנחנו מפזרים אותו.

שמעון גפשטין: כך שאנחנו נותנים להם איזו שהיא עטיפה לפחות בקורסים הראשונים.

שמעון גפשטין: ועוד דבר נוסף שהייתי ממליץ, לא לקבוע מראש תואר לתלמיד בתיכון.

שמעון גפשטין: ישנן כאן תוכניות שמחליטים על תואר מסוים שכבר תלמיד בכיתה ח' קובע שהוא יהיה – איש מדעי המחשב, או איש פיזיקה.

שמעון גפשטין: אני הייתי אומר שצריך לפתוח את התוכנית, כמו שאנחנו עומדים על כך בטכניון, שהוא ילמד את קורסי הליבה, קורסי הבסיס בטכניון, ובמשך הזמן יבחר את התואר שהוא רוצה.

שמעון גפשטין: אני חושב שמהניסיון שלנו זה הכרח לא לחייב מהתחלה ללכת לכיוון של תואר מסוים.

שמעון גפשטין: יתר הדברים אני לא רוצה להוסיף, זה רק הערות.

אלכס מילר: תודה רבה.

שלומית רחמל: התאמות לבגרות כמו שאמרתי, בתוכנית שאנחנו מגבשים זה יהיה חלק ממנה.

אלכס מילר: ההמרות?

שלומית רחמל: ההמרה, כן.

שלומית רחמל: כל הנושא הזה.

אלכס מילר: לאט לאט אנחנו ---

שלומית רחמל: אני חושבת שאם תקיים ---

אלכס מילר: תאמיני לי, אם היית מהתחלה פותחת את כל מה שיש שם, היינו חוסכים.

שלומית רחמל: אני מזמינה אתכם בעוד כמה חודשים כשהתוכנית תהיה מושלמת, אז אנחנו נשמח.

שלומית רחמל: אני רוצה רק עוד מילה אחת, קריאה גם לאוניברסיטאות.

שלומית רחמל: אותם תלמידים שלומדים קרדיט קורס אחד או שניים באקדמיה בהיותם בתיכון, נניח שהם למדו את זה לצורך העניין באוניברסיטת תל אביב לדוגמא.

שלומית רחמל: צריך לדאוג שיכירו בנקודות האלה גם אוניברסיטאות אחרות.

שלומית רחמל: כי אם אחרי הצבא הוא ירצה להמשיך את התואר שלו בטכניון או במקום אחר, שתהיה אפשרות ולא יגידו לו –  'טוב, זה היה באוניברסיטה ההיא, זה לא מעניין אותנו', 'זה קרה לפני 5 שנים, זה לא מעניין אותנו'.

אדם הישראלי: נכון להיום זה קורא.

אלכס מילר: סליחה.

אלכס מילר: אחד מדבר.

אלכס מילר: יש לנו כאן פרוטוקול.

אלכס מילר: ברגע שאמרת, אין שמץ מושג מי זה ומה זה ואיך זה נאמר, אז הדברים שלך לא נכנסים לשם.

אלכס מילר: אתה רוצה שייכנסו אז חכה בסבלנות.

אלכס מילר: עוד פעם, את יכולה לחזור, כי אני לא כל כך הבנתי על מה דובר.

שלומית רחמל: תלמיד לומד לתואר ראשון במהלך לימודיו בתיכון.

שלומית רחמל: הוא איננו מסיים תואר, הוא למד ---

אלכס מילר: עבר כמה קורסים, קיבל זכאות לזה, אוקי.

שלומית רחמל: אבל הוא קיבל את הזכאות האקדמית באותו מוסד אקדמי שבו הוא למד.

שלומית רחמל: נניח שאחרי הצבא ---

אלכס מילר: שלוש שנים.

שלומית רחמל: הוא רוצה ללכת למוסד אקדמי אחר, מה יקרה עם אותן נקודות זכות שהוא צבר בתיכון?

שלומית רחמל: האם המוסד האקדמי השני יכיר, כי היום זה לא ככה.

אלכס מילר: ומה קורה עם המוסד האקדמי איפה שהוא למד?

אלכס מילר: כמה שנים?

קריאה: 10 שנים.

שמעון גפשטין: בטכניון 5 שנים, אחרי השירות הצבאי.

אלכס מילר: טוב, אני אגיד לכם כרגע מה אני מנסה לגבש עם ור"ה בתחום אחר, יכול להיות שזו תהיה נגזרת.

אלכס מילר: כרגע מה שאנחנו מנסים לגבש, את ההסכמה בכך שהסטודנט שנכשל נגיד בקורס מסוים במוסד איפה שהוא לומד ואין בסמסטר הקרוב קורס אצלו במוסד במה שהוא נכשל, אבל יש במוסד אחר, וזה נגיד אוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת תל אביב כן יש ובאוניברסיטת חיפה אין והוא צריך להפסיד עכשיו סמסטר, אז יכול להיות שתהיה הסכמה שהוא יעשה את הקורס הזה במוסד אחר, ואז ברגע ש---

אברהם מיכאלי: אבל בעבר זה היה, עשינו את זה בעבר.

אלכס מילר: לא, לא היה.

אלכס מילר: היום אין מצב כזה.

אברהם מיכאלי: מה זה היום?

אברהם מיכאלי: זה בירוקרטיה.

אלכס מילר: היום אתה לא יכול ללכת, אם אין לך קורס, אם אתה צריך לחכות עכשיו חצי שנה, אתה צריך ללכת ולחכות.

אלכס מילר: אין היום הסדר בין האוניברסיטאות שאתה יכול ללכת, לשלם על הקורס נגיד אם עשית, לא יודע, חדו"א 1 עשית בחיפה, נכשלת, עכשיו בסמסטר ב' אין לך, אז בסמסטר ב' יש לך באוניברסיטת תל אביב.

אלכס מילר: אז אתה יכול ללכת לאוניברסיטת תל אביב, כמובן שבהסכמה בין שני הדיקנים.

אלכס מילר: אז זה יכול להיות שברגע שמתחילים לעבוד במסגרת הזאת, יכול להיות שגם הנושא הזה יוכר, ואז הם יוכלו להמיר את הקורסים שנעשו במוסד לטובת התואר להמשך.

אלכס מילר: כמובן שצריך פה להיות אישור של המועצה להשכלה הגבוהה, וועד ראשי האוניברסיטאות, שקורסים מסוימים הם יכולים להיות כלליים לכל המוסדות.

אלכס מילר: זאת אומרת – בקורסים האלה אין בעיה, הרמה היא אותה רמה.

אלכס מילר: שלא יבואו ויגידו לי – הטכניון יגיד לי המהנדס שלי הוא מסוג א' והמהנדס של אוניברסיטת תל אביב הוא.

אלכס מילר: אז אני רוצה באמת שאנחנו נתחיל להתקדם עם הנושא הזה.

אלכס מילר: אין ספק שהנגישות של הסטודנטים היום לטובת ההתקדמות שלהם בתואר, היא גם צריכה להיות חלק מהדבר.

אלכס מילר: אם היום הוא במקום הזה ומחר הוא במקום אחר, יכול להיות שיהיה סנכרון.

אלכס מילר: בסדר, קיבלתי, תודה על הנושא שהבהרת לנו בקשר לעניין של ההמרה.

שלומית רחמל: ההמרה זה לא התחייבות.

שלומית רחמל: אמרתי שזה בתכנון.

שלומית רחמל: שלא תתפסו אותי במילה.

אלכס מילר: לא, בסדר, אנחנו עוד לא ראינו את התוכנית.

אלכס מילר: אנחנו לא ראינו את התוכנית, אני מקווה מאד שמשרד החינוך, ברגע שהוא יגיש את זה לשר זה גם יגיע אלינו, ואתם תציגו לנו את הנושא הזה.

שלומית רחמל: בדיוק, בהחלט.

אלכס מילר: אבל באופן כללי, את הקווים הכלליים אנחנו כבר מתחילים להבין.

אלכס מילר: כן, בבקשה.

אברהם מיכאלי: ראשית כל אדוני יושב הראש, אני מודה לך באמת על הדיון הזה.

אברהם מיכאלי: אני רואה חשיבות גדולה בתוכנית הזאת של תלמידים שלומדים במוסדות להשכלה גבוהה.

אברהם מיכאלי: אני מכיר את התוכנית הזאת לפני כ-20 שנה כבר.

אברהם מיכאלי: אני גר בעיר אור יהודה, ובאור יהודה שלחו ילדים גם לבר אילן, גם לתל אביב.

אברהם מיכאלי: קרו לזה בכינוי החיבה – 'כיתה מעופפת', כי רמת התלמידים שם הייתה באמת כל כך גבוהה, שרק אלה הלכו למסלולים האלה.

אברהם מיכאלי: אני מסכים עם מה שפרופסור גפשטין אמר, שצריך לבחון באמת את הסוגיה הזאת האם להכתיב להם כבר בגיל הזה, כיתה י', מקצוע כזה או אחר, ואני יודע שיש ילדים שלומדים שם קרימינולוגיה בכיתה י', ומשפטים בכיתה י'.

אברהם מיכאלי: ואני כמשפטן, מפקפק בבחירה של אותו תלמיד בכיתה י', אם זה מתאים לו לעוד 5 או 10 שנים, ושם זה עם תואר.

אברהם מיכאלי: זה לא הייתה השכלה כללית כפי שנהוג לעשות לתואר ראשון בכמה מקומות.

אברהם מיכאלי: ולכן אני מברך על זה שהמל"ג עוקב אחרי ההשתלבות הזאת של הילדים.

אברהם מיכאלי: לדעתי עיריות כן צריכות להיות מעוניינות לדחוף את התקצוב ואת המימון של הדברים האלה.

אברהם מיכאלי: כפי שהגברת מאשדוד אמרה כרגע אשדוד עושה את זה, ואני אומר לך – כל עירייה זה תלוי בתושבים שלה, לבוא לעירייה ולהגיד רבותיי, זה הילדים שלנו, זה רמת החינוך שלנו בעיר.

אברהם מיכאלי: אגב, לגבי הנקודה הזאת שהזכרת, אני לפני 30 שנה עשיתי, שאוניברסיטה מסוימת, כשבאוניברסיטת בר אילן לא היה קורס מסוים באותו סמסטר, שלחו אותי לאוניברסיטת תל אביב וכן למדתי.

אברהם מיכאלי: אז ההסדר הזה כן קיים בין האוניברסיטאות.

אלכס מילר: עכשיו זה לא קיים יותר.

אברהם מיכאלי: עכשיו אולי זה בירוקרטיה שמישהו מנסה אולי להרוויח סטודנטים והם מקשים על אוניברסיטה אחרת.

אברהם מיכאלי: אבל אני בעד זה שבוודאי אוניברסיטאות יכירו ברמת לימודים סבירה של אחת בתוך השנייה.

אלכס מילר: טוב.

אלכס מילר: כן, רצית להעיר משהו, בבקשה.

אדם הישראלי: כן, לנושא האחרון.

אדם הישראלי: אני אדם מאוניברסיטת תל אביב.

אדם הישראלי: למיטב ידיעתי, אני יכול להגיד על תל אביב, מי שיוצא עם גיליון ציונים של אוניברסיטת תל אביב, מכירים בזה בכל מוסד אחר.

אדם הישראלי: כלומר, זה קורסים רגילים של האוניברסיטה.

אדם הישראלי: למיטב ידיעתי זה גם עובד בין מוסדות אחרים.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: כן, מי אדוני?

בנצי פורצלן: בנצי פורצלן, האוניברסיטה העברית.

בנצי פורצלן: יש הכרה היום הדדית בין האוניברסיטאות.

בנצי פורצלן: מי שבא מאוניברסיטה אחרת עם נקודות זכות מסוימות, כמובן זה צריך להיות רלבנטי לתחום שהוא עובד באוניברסיטה האחרת.

בנצי פורצלן: הנושא הזה מוכר.

אלכס מילר: בסדר גמור.

אלכס מילר: אני מבקש מוועד ראשי האוניברסיטאות להוציא לי מסמך מסודר לוועדת חינוך, על כך שכל אותם התלמידים שלומדים במסלולים המוכרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה, יקבלו את האפשרות להמשיך, להכיר בכל אותם התלמידים שקיבלו זכאות, וכמובן שזה בכפוף למסלול, כמובן שזה בכפוף לרמה שנלמדה שם.

אלכס מילר: אבל בסופו של דבר צריך להיות רציונאל.

אלכס מילר: אם תצליחו לבוא ולתת אחוז מסוים של הכרה בקורסים שסיימו התלמידים לטובת ההמשך שלהם בלימודים אחרי שהם סיימו שירות צבאי, זה יהיה דבר חכם לדעתי ועוזר.

אלכס מילר: ואנחנו לא צריכים לכפות על התלמיד מקום מגורים או מקום לימודים שהוא בחר, או ההורים שלו בחרו לפני שהוא התגייס, ודברים משתנים אחרי שלוש שנים.

אלכס מילר: כן גברתי, מה רצית להעיר?

ציפי ליבמן: הבעיה  היא לא ההכרה בין האוניברסיטאות.

ציפי ליבמן: הרבה פעמים הבעיה העיקרית היא ההכרה של המכללות.

ציפי ליבמן: אם מישהו ילמד באורט בראודה קורס במתמטיקה ויבוא לטכניון, לא בטוח שיכירו.

אלכס מילר: לא, זה ברור לנו.

ציפי ליבמן: אז כשמבקשים, לא, כי נציגי האוניברסיטאות, כדי לערב גם את נציגי המכללות, כי כאן הבעיה קיימת.

אלכס מילר: אבל הבעיה נפתרת ברגע שאתם עושים, משרד החינוך, ברגע שבא וקובע את המסלולים ומה הוא מתקצב, ובאיזו רמה, הם יכולים לבוא, ברגע שהם יישבו איתכם, בוועדות המשנה של המועצה להשכלה גבוהה, אתם תבחרו את המצבים ש ---

אברהם מיכאלי: אדוני יושב הראש, אני מנדב את השדולה להשכלה גבוהה בכנסת כדי לפתור את הסוגיה הזאת.

אלכס מילר: לא, אבל זאת סוגיה מקצועית.

אלכס מילר: אני לא ממליץ ---

אברהם מיכאלי: לא, אבל כדי להידבר ולראות איפה הפערים, זה הכל.

אלכס מילר: לא, תקשיב ---

ציפי ליבמן: מקצועית ופוליטית גם כן.

אלכס מילר: אני מציע, באמת רבותיי, ברגע שמשרד החינוך יגיש לכם את המסקנות, וועדות המשנה שלכם ידונו על כל דבר ודבר.

אלכס מילר: אתם תבחרו את המסלולים הרלבנטיים, ואז המסלולים האלה לא תהיה שום בעיה שמי שסיים בראודה קיבל שם ניקוד על כמה קורסים, שיכירו לו אם הוא ילך לאוניברסיטה.

אלכס מילר: זו לא הבעיה.

אלכס מילר: אני חושב שהאוניברסיטה רק תשמח שבן אדם כזה, שהצליח לעבור כמה קורסים כשהוא היה בתיכון, יגיע אליהם וילמד אצלם.

אלכס מילר: טוב, רבותיי, אני רוצה לסכם, יש לי הצעת חוק שלי בוועדת כלכלה שאני צריך להגיע לשם.

אלכס מילר: ראשית אני רוצה לברך את משרד החינוך על כך שמתגבשת תוכנית מסודרת בכל מה שקשור לטיפול במחוננים ובשילובם במוסדות האקדמיים.

אלכס מילר: אני גם רוצה לברך את כל המוסדות האקדמיים שיודעים לשלב ושיודעים לתמוך ולחזק, וכמובן שחלק מהעניין הזה זה בא על חשבונם; אבל חשובה הפתיחות וחשוב המנגנון.

אלכס מילר: אני גם רוצה לברך את העיריות, עיריית אשדוד, עיריית חיפה, על התמיכה בכל אותן העיריות שיודעות לבוא ולתת חיזוק לתושבים של אותן הערים, כשהילדים רוצים ללכת וללמוד ויש להם אפשרות.

אלכס מילר: אני פונה למשרד הביטחון עם הבקשה לבחון את האפשרות בעניין של מתן הפיקדון, לפחות את החלק הבסיסי שלו לטובת הלימודים, בהתחייבות מסוימת מול הצבא של אותו תלמיד שמקבל.

אלכס מילר: זה יכול לסייע, זה יכול לעזור.

אלכס מילר: בנוסף, שמענו את העניין של התחשבות בקורסים מסוימים לטובת ההמרה בבגרויות.

אלכס מילר: אני פונה למשרד החינוך, ברגע שיסיימו את העבודה והתוכנית תאושר גם על ידי השר וגם על ידי כל אותם הגורמים, שהיא תוצג בוועדת החינוך בצורה מסודרת.

אלכס מילר: יש לנו בקשה, כמו שציינתי אני לא מכיר את התוכנית, אבל אני מבקש שבתוכנית תהיה גם התייחסות לנושא של המלגות והתלמידים שמגיעים משכבות סוציו אקונומיות נמוכות.

אלכס מילר: פריפריה, נגישות למוסדות ההשכלה הגבוהה, הנושא של חיזוק מדעי החברה והרוח.

אלכס מילר: שמענו שבאוניברסיטת תל אביב זה מתקיים, אז זה יכול להתקיים גם במוסדות אחרים.

אלכס מילר: והעניין של שילוב גם תלמידות כמו שתלמידים, ברמה של איתור.

אלכס מילר: אין ספק שתלמיד או תלמידה שעוברים את המנגנון שאתם קבעתם, צריך רק למצוא דרך; והחסם הכלכלי, כמו שציינתי קודם, זה לא צריך להיות החסם.

אלכס מילר: אני מברך את כולכם, ושיהיה בהצלחה.

אלכס מילר: תודה רבה.