הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 18, פרוטוקול מספר 101, 2011-02-01 11:30

זבולון אורלב: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה שתעסוק היום בהכנת הצעת חוק רישום כתובת של הורים גרושים (תיקוני חקיקה), של חבר הכנסת מאיר שטרית (פ/2556), מהכנסת ה-18.

זבולון אורלב: חבר הכנסת שטרית, בבקשה תציג את החוק.

מאיר שטרית: קודם כל אני מודה ליושב ראש על קיומה של הישיבה.

מאיר שטרית: החוק הזה נועד בעצם לפתור בעיה שהיא, מסתבר, בעיה מאוד גדולה שמקיפה הרבה מאוד אנשים בארץ, בעיקר לנוכח מקרי הגירושין בארץ.

מאיר שטרית: הורים שנפרדים והילדים נמצאים בחזקת אחד הצדדים, זה יכול להיות אמא או אבא, גם זה יכול לקרות, שילדים יהיו בחזקת האבא, הצד השני לעתים מוצא את עצמו מנוטרל מהיכולת לקבל אינפורמציה לגבי הילדים שלו.

מאיר שטרית: הוא בעצם לא שותף לחיים של הילדים שלו והוא צריך להתחיל לבקש מבן הזוג שיעשה לו טובה וימסור לו אינפורמציה, ואם בן הזוג מעוניין, אז הוא מוסר, ואם הוא לא מעוניין, הוא לא מוסר, ובדרך כלל חלק מוסרים וחלק לא, וההורים נמצאים במצב שהם די מנותקים ורודפים אחד אחרי השני.

מאיר שטרית: אין עניין, אני חושב, לאף אחד במדינה שלהורים של ילדים לא יהיה קשר לילדים שלהם, אלא אם באמת יש מניעה משפטית, כמו שגם החוק שלי מציע.

מאיר שטרית: היה ואם יש מניעה, אם יש איסור משפטי, בגלל סיבות כלשהן, אז במקרה הזה.

מאיר שטרית: .. אין התנגדות, לדעתי גם לאף אחד במדינה, שבמקרה כזה יחול איסור על אותו הורה מוגבל מבחינה משפטית לקבל אינפורמציה כזאת.

מאיר שטרית: אבל באין הגבלה משפטית, לדעתי זה אינטרס של המדינה ששני ההורים יהיו שותפים לגורל הילדים שלהם ויידעו מה קורה איתם, ולא להעלים מהם אינפורמציה.

מאיר שטרית: אני לא בטוח לגבי כושר ההחלטה.

מאיר שטרית: יכול להיות שבקבלת האינפורמציה לשני הצדדים, יכולים להתנהל דיונים בין השניים.

מאיר שטרית: נגיד אמא רושמת את הילד בגן ילדים והאבא חושב שגן הילדים הזה הוא לא טוב, כי הוא לא דתי, למשל, או הפוך, הוא כן דתי והוא לא רוצה גן דתי, יכול להתנהל ויכוח ביניהם, אבל לדעתי ברגע שניתנה משמורת לאחד ההורים, ההורה שבידיו המשמורת הוא קובע.

מאיר שטרית: יכול להיות שאני טועה.

מאיר שטרית: אני חושב שברגע שניתנה משמורת או חזקה של הילדים להורה אחד, ההורה הוא הקובע.

מאיר שטרית: היום בכלל לא מתקיים דיון כזה, אבל לפחות ההורה השני יידע על האינפורמציה, הוא יוכל לנסות להשפיע, לדבר, להגיד, אולי בכל זאת, לשקול מה כדאי, יתנהל דו שיח, כאשר יכול להיות שההחלטה תישאר עדיין בידי אותו מי שמקבל את ההחלטה היום, גם בלי הקשר עם ההורה השני.

מאיר שטרית: לכן בעיניי היה חשוב שניצור מצב שבו הורים יהיו שותפים לאינפורמציה על הילדים שלהם.

מאיר שטרית: אני קיבלתי ערמות של מיילים ומכתבים, ואני מניח שגם יושב ראש הוועדה, של הורים רבים שמתארים את הוויה דולורוזה שהם עוברים בניסיונם לשמור על קשר עם הילדים שלהם.

מאיר שטרית: איזה אינטרס יש לנו שלהורה לא יהיה קשר עם ילד שלו, הביולוגי.

מאיר שטרית: כשכתבנו בחוק, ההורה רשאי לפנות לפקיד הרישום, אני יצאתי מתוך הנחה שאם הורה לא מעוניין, אז לא צריך, שיהיה בריא.

מאיר שטרית: אם ההורה אומר, 'אני לא רוצה קשר עם הילדים שלי', אני לא רוצה לחייב אותו.

מאיר שטרית: אבל מסתבר שזה עובד הפוך.

מאיר שטרית: רוב ההורים לא מודעים בכלל ליכולת.

מאיר שטרית: ..

מאיר שטרית: לצערי רוב ההורים לא מודעים בכלל לחוקים.

מאיר שטרית: יש מיליון חוקים שאף אזרח לא יודע בכלל שהם קיימים.

מאיר שטרית: בסדר, אי אפשר לדעת באמת את כל החוקים, עם החקיקה המטורפת שהולכת בכנסת, 35 הצעות חוק בשבוע---

זבולון אורלב: אני מוחה.

מאיר שטרית: רק לקבל פרופורציה, אדוני היושב ראש, באנגליה, עם 345 חברי פרלמנט, מספר החוקים הפרטיים שעוברים בשנה בערך בין 5 ל-6.

מאיר שטרית: אצלנו כל שבוע מביאים 35 הצעות חוק.

זבולון אורלב: אני מודה שבכנסת הנוכחית כבר העברתי 16 חוקים.

מאיר שטרית: זה נחשב כאילו זה מדד מי פעיל יותר.

מאיר שטרית: אני חושב שבתחום הזה, לפחות, רוב ההורים לא יודעים על החוקים.

מאיר שטרית: לכן, אם אנחנו משאירים את זה במסגרת של 'רשאי', זה לא יקרה.

מאיר שטרית: זאת אומרת רוב ההורים לא יקבלו בכלל את האינפורמציה.

מאיר שטרית: בכנסת הקודמת נעשה חוק דומה שניסה להשיג את אותה מטרה, על ידי חבר הכנסת דב חנין וחבר הכנסת יריב לוין.

מאיר שטרית: אז נאלצו להיכנע לתפיסת העולם הממשלתית ונסוגו מכוונתם הראשונית והחוק אושר עם שינוי.

מאיר שטרית: עכשיו, מתוך ניסיון באמת להשלים אותו ולהביא לכך, כל המטרה היא אחת, לדאוג לכך שהמען של שני ההורים יהיה רשום בכל המקומות שבהם צריך לשלוח דואר, שאנשים יידעו שכשולחים להורה אחד, שולחים אוטומטית להורה השני את כל האינפורמציה.

מאיר שטרית: אני לא רואה שום סיבה שזה לא יקרה, זו תוספת של עוד בול אחד.

מאיר שטרית: בעיניי אין שום סיבה למישהו במדינה להתנגד לכך.

מאיר שטרית: אני חושב שזה נכון לעשות את זה, זה נכון לתת אינפורמציה לשני ההורים, העלות של זה היא שולית, היא לא משמעותית, לעומת התועלת שבזה.

מאיר שטרית: הנזק שנגרם היום בכך שהורים לא בקשר עם ילדיהם, בעיניי הוא הרבה יותר חמור, זה מקור לסכסוכים בין הורים, זה מקור לעינוי של הורים שמנותקים מהילדים שלהם ואני חושב שזה ראוי לפחות לתקן את הדבר הזה וזו בעצם המטרה של החוק.

מאיר שטרית: הייעוץ המשפטי יכולים פה לנסח אותה, לתת ניסוח ככל שטוב הדבר בעיניהם, להשיג את המטרה הזאת.

מאיר שטרית: זאת המטרה.

מאיר שטרית: אין לי שום מטרה, לא לפגוע בממשלה, לא לפגוע באף אחד, לא להזיק לאף אחד.

מאיר שטרית: המטרה שלי באמת רק טובתם של ההורים ושל הילדים שלהם, ונראה לי שכולנו צריכים להיות שותפים למטרה הזאת, ואין סיבה למדינה להתנגד למטרה הטובה הזאת.

מאיר שטרית: אלא באמת אם יש סיבה מהותית שהמדינה תגיד 'אנחנו מתנגדים לכך', בבקשה, מעניין אותי לשמוע, שיגידו שיש סיבה למדינה להתנגד למטרה הטובה הזאת.

מאיר שטרית: אז יכול להיות שאני חי במדינה הלא נכונה, ואז נראה.

מאיר שטרית: תראו מה קורה במצרים, נראה אם זה יקרה אצלנו.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אני רוצה גם לתת טיפה רקע, בעקבות ישיבת הכנה שאתמול קיימתי עם היועצת המשפטית שלנו, עורכת דין ישראלי.

זבולון אורלב: התיקון שנעשה בכנסת הנוכחית, תיקון מס' 14 בחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות הסדיר, כמו שאמר נכון חבר הכנסת שטרית, שהגופים שעליהם אנחנו מדברים יהיו חייבים למסור מידע בכתב על הקטין במידה ואותו הורה מבקש ומסר את הכתובת.

זבולון אורלב: בא חבר הכנסת שטרית ואמר, 'לא כולם מודעים, בואו נחפש דרך שהרשויות תהיינה חייבות'.

זבולון אורלב: זה היה התיקון של חוק הכשרות המשפטית.

זבולון אורלב: עכשיו אנחנו עוזבים את החוק הכשרות המשפטית---

מאיר שטרית: אז לפחות להורים לא יוכלו לבוא בטענות למדינה, כי מי שקיבלו את הדואר וזרקו אותו לפח לא יכול לבוא בטענות למדינה.

מאיר שטרית: קיבלת, אתה לא רוצה לעשות עם זה כלום---

זבולון אורלב: יש חוק אחר שנקרא חוק עדכון כתובת, שהוא חוק באחריות שר אחר.

זבולון אורלב: בחוק הכשרות המשפטית השר הממונה על החוק הוא שר המשפטים, בחוק עדכון כתובת מי שאחראי הוא שר הפנים.

זבולון אורלב: היית גם שר המשפטים וגם הפנים.

מאיר שטרית: על המקום הייתי מאשר.

זבולון אורלב: לא יודע, היית שר הפנים ושר המשפטים, למה לא גמרת את זה?

מאיר שטרית: לא באו אליי עם זה.

מאיר שטרית: אם היו באים אליי עם זה, שתי דקות והייתי מאשר.

זבולון אורלב: זה מה שתמיד אנחנו אומרים, הכל זו שאלה של עיתוי.

מאיר שטרית: תיזהרו, אני יכול לחזור.

זבולון אורלב: בחוק עדכון כתובת רשאי אדם לחלק בין הכתובת שהוא גר בה לבין הכתובת שמבקשים שישלחו אליו דואר.

זבולון אורלב: חלה חובה על מספר מוסדות מדינה שהם צריכים, לפני שהם שולחים דואר, להיכנס לקובץ ולראות לאיזה כתובת האדם ביקש שישלחו לו את הדואר.

זבולון אורלב: אלה ארבע רשויות, זה רשות הרישוי במשרד התחבורה, המוסד לביטוח לאומי, רשות המסים בישראל ועיריות או מועצות מקומיות, הרשויות המקומיות בישראל.

מאיר שטרית: מה עם משרד החינוך?

זבולון אורלב: הוא לא חייב להיכנס לקובץ.

זבולון אורלב: זאת לא הבעיה, כי לצורך הרישום לגנים ובתי ספר זה הרשות המקומית.

זבולון אורלב: אותך הרי מעניינת הסוגיה של הרישום.

זבולון אורלב: בעצם אני רוצה לתרגם את מה שמציע חבר הכנסת שטרית.

זבולון אורלב: חבר הכנסת שטרית מציע שההורה השני, כאשר זוג נפרד, שהוא בלי הילדים, רשאי למצות את זכותו ועכשיו להוסיף פה כתובת שלישית, של הילד, ואז כל אחת מהרשויות בעצם---

מירב ישראלי: זו כתובת שלו לצורך הילד.

זבולון אורלב: זה שלו לצורך הילד.

זבולון אורלב: בכל אחת מהרשויות האלה, ועכשיו הוא לא צריך להודיע לרשויות האלה שום דבר.

גיא רוה: הוא צריך להודיע פעם ראשונה.

זבולון אורלב: פעם ראשונה למשרד הפנים.

זבולון אורלב: צריך להודיע פעם אחת למשרד הפנים, גש למשרד הפנים, לא לרשויות, בסעיף 2, הודעה על כתובת למשלוח דואר, תוסיף עוד כתובת שאתה רוצה לקבל את הדואר עבור הילד, ואז הרשויות, הביטוח הלאומי, פקיד הרישוי, כל רשות מקומית, רשות המסים, אגב, זה גם קשור למסים, כי יכולים להיות פה עניינים כספיים, אוטומטית חייבים לשלוח לך כל דבר שקשור לילד.

זבולון אורלב: זאת הבקשה של חבר הכנסת שטרית.

זבולון אורלב: ואנחנו מבינים מתוך הפרוטוקולים שלזה הממשלה הסכימה.

אודליה אדרי: היא הסכימה בכפוף לתיאום---

זבולון אורלב: אני קודם כל מדבר עם משרדי הממשלה, לוודא שזאת הבקשה של חבר הכנסת שטרית ולוודא שזה מה שהסכימה הממשלה.

זבולון אורלב: לתמוך בסעיף השלישי.

מירב ישראלי: תוך התאמות נדרשות.

זבולון אורלב: תוך ההתאמות הנדרשות.

זבולון אורלב: כלומר חבר הכנסת שטרית, לסעיף 1 בחוק שלך הממשלה לא הסכימה, לסעיף 2 הממשלה לא הסכימה, היא הסכימה לסעיף 3, שבעצם פותר את הבעיה מצוין, כפי שאתה הגדרת אותה.

זבולון אורלב: עד כאן.

זבולון אורלב: האם יש מישהו ממשרדי הממשלה?

זבולון אורלב: אני מבין ממשרד המשפטים שהגדרתי נכון את ההסכמה.

זבולון אורלב: יש משרד ממשלתי אחר שחושב שהגדרתי לא נכון את ההסכמה?

אודליה אדרי: לא, אנחנו עומדים מאחורי ההסכמה בכפוף לתיאום.

אודליה אדרי: אני ממשרד הפנים, רשות האוכלוסין.

זבולון אורלב: בסדר גמור.

זבולון אורלב: אני לא רוצה להיכנס לניסוח, קודם כל אני רוצה לדבר על המהות, זאת המהות המוסכמת כרגע על חבר הכנסת, על המציע, ועל משרד המשפטים ומשרד הפנים, ותתפלאו, גם על יושב ראש הוועדה והיועצת המשפטית.

זבולון אורלב: אני מדבר על המהות.

כרמית נאור: אני מהמוסד לביטוח לאומי.

כרמית נאור: אדוני יגיד לי אם הוא רוצה שאני אתייחס לזה עכשיו או בהמשך, התיקון הזה יכול ליצור איזה שהיא בעיה בביטוח לאומי, בגלל המהות של הגמלאות והמהות של המידע שנמצא בביטוח לאומי.

כרמית נאור: כאשר יש, לדוגמה, הורה שאצלו נמצא הילד והוא מקבל, לדוגמה, קצבת נכות, הוא זכאי לקבל בעד הילד, אותו ילד, תוספת לקצבה, בתנאים שקבועים כמובן בחוק, אנחנו מניחים שהוא עומד בתנאים.

כרמית נאור: אם הכתובת תיכתב ככתובת של ההורה, כתובת נוספת, אנחנו מדברים על מצב שבו במצב כזה, האם תחול חובה לשלוח במקרה כזה את המידע גם להורה השני.

מירב ישראלי: אבל זה קיים כבר היום בחוק הכשרות.

מירב ישראלי: יש לכם את אותה הבעיה בחוק הכשרות.

כרמית נאור: לא אמרתי שאנחנו לא---

זבולון אורלב: כבר היום בחוק הכשרות רשאי ההורה השני לבוא לביטוח הלאומי, להגיד 'אני ההורה השני', לא חשוב אם זה אבא או אמא, ואתם מחויבים על פי חוק לשלוח לו את כל...

זבולון אורלב: השינוי שרוצים לעשות זה שהוא לא יצטרך לבוא לביטוח הלאומי, הוא יצטרך פעם אחת לבוא לגברת הנכבדה מרשות האוכלוסין, פעם אחת להוסיף את הכתובת ומעתה ואילך הוא לא צריך לבוא, כי אתם באופן אוטומטי צריכים לשלוח לו.

זבולון אורלב: זה התיקון שהוא רוצה לעשות.

פרץ סגל: כל זמן שהילד קטין.

זבולון אורלב: אנחנו לא מחדשים פה שום הלכה חדשה, אלא בפרוצדורה.

זבולון אורלב: כפי שהוא אמר, אנשים לא מודעים לזכויות שלהם, פה, פעם אחת הוא הולך ועושה והוא לא צריך כל פעם ל...

זבולון אורלב: גמרנו עם משרדי הממשלה.

זבולון אורלב: יש עוד מישהו שרוצה לדבר על המהות?

גיא רוה: אני קודם כל מודה לחבר הכנסת שטרית שהסכים להגיש את החוק.

גיא רוה: זה חוק שאני יזמתי.

זבולון אורלב: אתה יכול להאריך את התודות.

זבולון אורלב: בפרגונים אני מרשה תמיד להוסיף.

גאי רוה: אז אני מאוד מפרגן לחבר הכנסת שטרית שהסכים להגיש את החוק הזה.

גאי רוה: החוק במהותו---

מאיר שטרית: הוא איחר בכמה שנים, כשהייתי שר---

גאי רוה: חכה, עוד תגיע ואנחנו נשנה את זה.

זבולון אורלב: אתה טועה.

זבולון אורלב: אם היית רוצה לעשות הצעת חוק ממשלתית, לא יודע כמה שנים זה היה לוקח.

זבולון אורלב: בהצעת חוק פרטית, אני גומר לך את זה במושב הנוכחי.

גאי רוה: נדבר קודם על המהות ובשלב הבא על הנושא הטכני.

גאי רוה: ברגע שהצעת החוק אומרת שהורה רשאי, בעצם שמטנו את החוק מהיעילות שלו.

גאי רוה: כלומר אנשים, הורים גרושים, לא מודעים לזה שיש חוק שחוקק בכנסת והם רשאים לגשת למשרד הפנים.

גאי רוה: כלומר הגענו למצב שרוב ההורים בכלל לא ישתמשו בחוק הזה.

גאי רוה: המטרה העיקרית של החוק זה להגיע לכך ששני ההורים יהיו שותפים בחייו של הילד.

גאי רוה: אנחנו יודעים ששליש מהאוכלוסייה כיום הם הורים גרושים, אנחנו יודעים שיש תופעה של הרבה אבות גרושים שלא נמצאים בקשר רציף והדוק עם הילד שלהם, והם לא מוזמנים לכל מיני אירועים של הילד, ורק אם המידע הזה יגיע מהעירייה וממשרד החינוך, אוטומטית, לאותם אבות, בלי שהם יצטרכו לעשות את כל הפעולה הזאת ולהילחם אחרי זה בביורוקרטיה.

גאי רוה: ..

גאי רוה: חבר הכנסת אורלב ציין שביטוח לאומי מחויב היום לפי החוק, שעבר במרץ הקודם בכנסת, אז הוא מחויב, הם לא עושים את זה.

גאי רוה: כלומר כיום ביטוח לאומי מודה שהוא לא מקיים את החוק.

גאי רוה: אותו דבר חל לגבי העיריות.

גאי רוה: בגלל הבעיות הטכניות של החוק, שהם לא מקבלים את הנתונים המלאים, הם לא יכולים לעמוד בחוק.

גאי רוה: ברגע שאתה אומר רשאי, כל האבות הגרושים, שלא נמצאים בקשר רציף עם האמא של הילד או עם הילד, ימשיכו להיות מנותקים.

גאי רוה: זה מנוגד כמובן לאמנה הבין לאומית לטובת הילד, שמחובתה של המדינה לקדם את זה.

גאי רוה: זה הנושא הטכני.

גאי רוה: כלומר ה'רשאי' הזה הוא מאוד בעייתי.

גאי רוה: אתה מעמיד הורה אחד שיקבל אוטומטית, הורה שני, אתה רוצה לעודד אותו לפנות, כלומר אתה נותן לו אפשרות עכשיו והוא יהיה רשאי.

גאי רוה: ההורה השני, כמו ההורה הראשון, צריך לקבל את המידע אותו דבר, בצורה אוטומטית.

גאי רוה: לילד שלי רשומה כתובת---

זבולון אורלב: את זה אפשר לעשות רק לגבי הרשויות שמנויות בחוק עדכון הכתובות.

מירב ישראלי: הבעיה היא שמדובר על הכתובת של הקטין.

מירב ישראלי: צריך להבין, ה'רשאי' נובע מזה שיש כתובת של הקטין, כך אני מבינה.

גיא רוה: לא, הבן שלי---

מירב ישראלי: יכול להיות שכן, אבל יכול להיות שגם לא.

גיא רוה: אפשר לעשות שתי כתובות.

מירב ישראלי: יש כתובת של הקטין, מישהו צריך לעדכן שלקטין יש שתי כתובות.

גיא רוה: לא, הילד שלי רשום בתעודת הזהות שלי, למרות שאני כבר לא נשוי לאמא שלו.

גיא רוה: כלומר אם משרד האוכלוסין יגיד למחשב, לכל ילד יש תעודת זהות, זה חד חד ערכי, תבדוק לכל ילד האם ההורים שלו גרים בכתובת אחת או בשתי כתובות.

זבולון אורלב: החוק הטיל את החובה לבדוק כתובות רק על ארבע רשויות מרשויות המדינה.

גיא רוה: אנחנו מדברים כרגע על המהות, לא על הגופים.

מירב ישראלי: הוא רוצה, אם אני מבינה נכון, בעצם שברגע שהילד רשום בתעודות הזהות של שני ההורים, משרד הפנים ישאב לגבי הילד את שתי הכתובות וייתן כבר אוטומטית.

אודליה אדרי: אפשר להסביר?

זבולון אורלב: אז קודם כל אנחנו כרגע רוצים לברר את העובדה האם כשזוג מתגרש, המען של הילד נמצא במרשם האוכלוסין גם בתעודת הזהות של הורה א' וגם בתעודת הזהות של הורה ב'.

זבולון אורלב: כן, גב' אדרי.

אודליה אדרי: השאלה שלך היא קצת מורכבת היות ולילד אין תעודת זהות ולכן אין לו, בדרך כלל, רישום של מען על גבי תעודת הזהות.

אודליה אדרי: לשאלתך, מה נרשם להורים, לשני ההורים רשום בדיוק באותה דרך את כל שמות ילדיהם, גם אם הם גרושים, גם אם הם רשומים בכתובות שונות.

אודליה אדרי: המען הרשום בתעודת הזהות הוא המען של ההורה.

מירב ישראלי: איזה הורה?

אודליה אדרי: כל הורה והמען שלו.

אודליה אדרי: אין לילד תעודת זהות.

מירב ישראלי: לגבי הקטין יש לך גם נתונים.

אודליה אדרי: יש שם רק את השם.

מירב ישראלי: עזבי את תעודת הזהות, אני מדברת על הרשומה.

מירב ישראלי: עקרונית ברשומה של הקטין, מה קיים היום?

אודליה אדרי: ברשומה של הקטין רשום המען כפי שהוא היה מלכתחילה לפני הגירושין.

זבולון אורלב: ואחרי הגירושין?

אודליה אדרי: נשאר אותו מען.

זבולון אורלב: נשאר מען אחד.

אודליה אדרי: כדי לשנות מען של ילד במקרה של הורים גרושים, אנחנו דורשים הסכמה של שני ההורים.

אודליה אדרי: זאת אומרת ברגע שיש גירושין---

מירב ישראלי: עכשיו אנחנו צריכים לעשות את ההבחנה בין המען לבין משלוח הדואר.

אודליה אדרי: אם תתנו לי רק שנייה להסביר את כל העמדה והמהלך הנכון לגבי החוק הזה והתיקון הקודם לחוק הכשרות המשפטית אני אודה לכם.

אודליה אדרי: אנחנו, כפי שאמרנו בהתחלה, מסכימים עם הרציונל והעיקרון המהותי ששני ההורים זכאים לקבל את מלוא המידע לגבי ילדיהם.

אודליה אדרי: אין חולק ואין עוררין על הזכות הזאת, זאת זכות בסיסית מבחינתנו.

אודליה אדרי: השאלה היא מה היא הדרך והאם אנחנו לא חוטאים למטרה.

אודליה אדרי: לכן חשבנו שהתיקון הקודם מספיק, היות והוא קובע את החובה על כל הגופים המנויים בחוק ליידע את כל הגופים לגבי המענים של שני ההורים.

אודליה אדרי: דהיינו מבחינה מחשובית, אני מדברת עכשיו, איך אנחנו מיישמים את החוק.

אודליה אדרי: כל גוף שמנוי בתוספת לחוק הכשרות המשפטית, שפונה אלינו לקבל מען של קטין מקבל את המענים של שני ההורים, הוא לא מקבל את המען שברשומה של הילד, אלא ברשומה של ההורים.

אודליה אדרי: ולכן אם יש שתי כתובות שונות, הוא מקבל שני מענים.

אודליה אדרי: במקרה ואותו הורה פנה ואמר שמגיע לו לקבל ואין מניעה משפטית שהוא יקבל את המידע, הגוף מקבל את שני המענים.

אודליה אדרי: הילד נשאר בכתובת---

מירב ישראלי: ואם ההורה לא פנה?

אודליה אדרי: הוא לא מקבל.

מירב ישראלי: ואז מה הוא מקבל?

מירב ישראלי: איזה מען?

מירב ישראלי: מה שרשום אצל הקטין, או מה שרשום כשל ההורה?

מירב ישראלי: בהמשך למה שאת אומרת, אם ההורה מבקש, הגוף מקבל את שני המענים של ההורים.

אודליה אדרי: כעיקרון העברת המידע היא העברה מחשובית, אנחנו לא בודקים פר בקשה ושואלים את הפקיד בביטוח לאומי, 'האם אתה רוצה שתיים או אחת', ולכן גופים שפנו אלינו, היתה בינתיים רשות מקומית אחת שפנתה לקבל---

מירב ישראלי: זאת אומרת שזה כבר קיים היום.

אודליה אדרי: זה חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופוס.

אודליה אדרי: זה התיקון שיש.

גיא רוה: זה התיקון שהיה במרס, אבל זה לא קיים ב---

מירב ישראלי: אני רק מנסה לברר את העובדות.

מירב ישראלי: אני עוד לא הצלחתי להבין---

גיא רוה: זה לא קיים היום.

אודליה אדרי: זה קיים בחוק הכשרות המשפטית.

מירב ישראלי: אני מנסה להבין מה קיים עכשיו.

אודליה אדרי: החוק מטיל על הגוף לעשות את הבירור האם ההורה השני זכאי לקבל את המידע או לא, ולכן הגוף מקבל את שני המענים.

מירב ישראלי: אם הוא מבקש.

אודליה אדרי: אוטומטית.

אודליה אדרי: אם לגבי ילד...

קריאה: אם ההורה השני פנה וביקש---

אודליה אדרי: לא, אם לילד יש שני הורים עם מענים שונים, הוא מקבל את שני המענים.

אודליה אדרי: הגוף הוא זה שמחליט האם לשלוח לשניהם או לא.

זבולון אורלב: כל גוף.

אודליה אדרי: כפי שמנויים בתוספת.

זבולון אורלב: בחוק הכשרות.

מאיר שטרית: אוה, מי שפנה.

מאיר שטרית: כמה פנו?

אודליה אדרי: גוף אחד.

ענת ענבר: אם הם לא פונים, אז מה היא יכולה לעשות?

מירב ישראלי: אבל זה אומר שההורה לא צריך לפנות.

מירב ישראלי: זה מה שהיא אומרת.

מירב ישראלי: מי שצריך לפנות זה הגוף.

מירב ישראלי: קודם כל שנבין את העובדות.

זבולון אורלב: יש קודם כל פנייה של הורה אחרי הגירושין, יש עכשיו לילד שני מענים.

זבולון אורלב: זה קודם כל.

אודליה אדרי: לא, לא, לילד יש רשומה שלו והמען, כפי שהסברתי קודם, נשאר---

מאיר שטרית: זאת אומרת יכול להיות מען של ההורה שלא חי עם הילד?

אודליה אדרי: אם ההורים לא שינו---

מאיר שטרית: מי ישנה?

מאיר שטרית: התגרשו.

אודליה אדרי: הילד נשאר במען הרשום.

אודליה אדרי: אם ההורים מסכימים ביניהם להעביר את הילד, הוא יועבר.

אודליה אדרי: אם הם לא מסכימים, הוא יישאר באותו מען שהיה לפני הגירושים.

זבולון אורלב: אם הם לא הסכימו ואחד ההורים עבר, הוא רוצה שיהיה גם מען של הילד אצלו, הוא לא יכול?

אודליה אדרי: ברשומה הקיימת כיום יש מען אחד.

אודליה אדרי: חוק מרשם האוכלוסין מדבר על מען אחד לכל אחד.

אודליה אדרי: האופציה שאנחנו נתנו, כדי ליישם את חוק הכשרות המשפטית, התיקון שהיה, הוא לתת לגופים שני מענים של ההורים, לא של הילד, כי המענים הם שונים.

אודליה אדרי: אז זה לא משנה מה רשום אצל הילד, הגופים יקבלו שני מענים.

אודליה אדרי: הם יצטרכו לשקול האם הוא עומד בתנאים, האם ההורה פנה, האם אין מניעה משפטית ובהתאם לכך לשקול האם לשלוח---

מאיר שטרית: מה שאת אומרת, שלאר

מאיר שטרית: בעת הגופים יש את שני המענים של הורים גרושים?

אודליה אדרי: אמורים להיות להם, לא כרגע.

אודליה אדרי: מבחינה משפטית, ברגע שהם ייפנו אלינו, הם יוכלו לקבל את שני המענים של ההורים.

מאיר שטרית: הגופים צריכים לפנות אליכם בשביל לקבל את זה.

אודליה אדרי: זה לפי חוק הגנת הפרטיות, כדי לעבור את כל הפרוצדורה המשפטית שנדרשת להעברת מידע בין גופים ציבוריים.

אודליה אדרי: זה לא משהו מהותי.

מאיר שטרית: אבל אנחנו נחייב את הביטוח הלאומי, הביטוח הלאומי---

אודליה אדרי: הביטוח הלאומי חייב לשלוח לשניהם.

מאיר שטרית: הוא לא חייב.

אודליה אדרי: הביטוח הלאומי לא חייב את הפרוצדורה שאנחנו חשבנו עליה, הוא יכול בעצמו להיכנס להורים ולראות את המענים, כי הוא מקבל את המענים של ההורים ממילא.

זבולון אורלב: מאיפה הוא מקבל את המענים?

אודליה אדרי: ממרשם האוכלוסין.

זבולון אורלב: איך הוא יודע לייחס את הילד להורה הזה?

אודליה אדרי: ביטוח לאומי במקרה הזה יודע את הפרטים של ההורים.

אודליה אדרי: זה שהוא לא פנה אלינו, לא אומר שהוא לא מיישם את זה, כי הוא יכול לקבל את זה בלי קשר.

אודליה אדרי: אנחנו, בגלל התיקון לחוק, אפשרנו---

זבולון אורלב: איך הרשות המקומית יכולה לדעת?

אודליה אדרי: גם הרשות המקומית מקבלת כמעט את מלוא המידע, כולל קשרי משפחה.

זבולון אורלב: מה מקבלת?

זבולון אורלב: מקבלת אם היא מבקשת או יש לה את זה?

אודליה אדרי: לדעתי, כל הרשויות המקומיות---

זבולון אורלב: שאלתי שאלה פשוטה, האם לרשות המקומית, כמו הביטוח הלאומי, שיש לו את המאגר שלו ובמאגר שלו יש את שני המענים, גם ברשות המקומית יש את שני המענים?

זבולון אורלב: או שהרשות המקומית צריכה לפנות אליכם?

נסים אליאסף: היא צריכה לפנות אלינו, מכיוון שיכול להיות שההורים גרים בשתי רשויות שונות.

זבולון אורלב: ואם הם גרים באותה רשות מקומית, יש להם את שני המענים?

נסים אליאסף: אז ממילא יש לה את כל המענים

זבולון אורלב: ואיך הרשות המקומית יודעת לשייך את הילד לשני ההורים האלה?

נסים אליאסף: יש קשרי משפחה בין הילד להורים, בין ההורים לילד.

זבולון אורלב: ואיך רשות הרישוי יודעת?

נסים אליאסף: משרד התחבורה, במצב של היום, מקבל את המען של הילד, של הקטין.

נסים אליאסף: למשל קטין שבא ללמוד נהיגה, או משהו כזה, הוא מקבל את המען של הקטין.

נסים אליאסף: הוא לא מקבל את המען של ההורים כי הוא לא ביקש את של ההורים.

מירב ישראלי: חוק הכשרות לא חל עליו, אז זה לא רלוונטי.

קריאה: הוא כבר בן 17.5.

נסים אליאסף: 16.5 גם, אם הוא מתחיל ללמוד נהיגה.

זבולון אורלב: אז מה את רוצה לומר?

אודליה אדרי: ולכן אנחנו חשבנו שהפתרון הוא מתאים.

אודליה אדרי: הבעיה שלנו עם התיקון המוצע---

זבולון אורלב: שוועדת השרים הסכימה לו.

אודליה אדרי: אנחנו לא דנים בדברים שלא הסכמנו?

אודליה אדרי: ל-1 ו-2 אני לא אתייחס.

אודליה אדרי: אז לגבי 3, שתי בעיות.

אודליה אדרי: בעיה ראשונה, שלפי חוק עדכון כתובת, הכתובת למשלוח דואר דורסת את המען של אותו בן אדם.

אודליה אדרי: דהיינו, כל הגופים שמקבלים מאיתנו כתובת למשלוח דואר, לפי החוק הזה, לא מקבלים את המען, לא יודעים, ולכן אם יש מצב קיים של קטין שרשום אצל ההורה שלו, ההורה השני מעדכן לגבי אותו ילד לפי חוק עדכון כתובת, הגופים יקבלו רק את הכתובת של ההורה השני.

מירב ישראלי: אז צריכים לפתור את זה.

אודליה אדרי: בגלל זה אמרתי, מבחינה טכנית זו בעיה, לכן צריך למצוא פתרון שינתק את זה ושהגופים יוכלו לקבל את שתיהן.

מירב ישראלי: שיהיה ברור שזה שתי כתובות.

אודליה אדרי: בעיה שנייה שלנו זה לגבי הנושא של 'נודע לפקיד הרישום כי נשללה או הוגבלה אפוטרופסות'.

אודליה אדרי: דבר ראשון מה זה 'נודע', אנחנו לא מוכנים שפקיד הרישום ייאלץ לעשות בירורים בכוחות עצמו ובמקרה וקיבל איזה שמועה, אז תחול עליו חובה לא להעביר מידע.

אודליה אדרי: כלומר שזה יהיה ברור על מי מוטלת החובה ושעליו מוטלת החובה להודיע במחלקה המשפטית.

אודליה אדרי: דבר שני שאנחנו חוששים לו זה שתיקי המרשם הם תיקים שיש מספר גופים שרשאים לעיין בהם ואנחנו לא חושבים שנכון שכל המידע הזה על אם נשללה או לא נשללה אפוטרופסות יסתובב בתוך תיקי מרשם, ואז כל שאר הגופים שזכאים לקבל את המידע יוכלו לקבל גם מידע לגבי שלילת אפוטרופסות.

אודליה אדרי: אנחנו חושבים שצריך למצוא דרך שהמידע הזה יהיה חסוי ולא יהיה חלק מהתיק שיש כל מיני גופים שרשאים לפתוח אותו.

אודליה אדרי: זו הבעיה שיש לנו עם הנוסח הזה.

נסים אליאסף: אני מרשות האוכלוסין, מהמחשוב.

נסים אליאסף: מה שכתוב פה, ההצעה של הורים גרושים, גרושים זה מקרה פרטי, צריך להיות הורים פרודים או משהו אחר.

קריאה: או שאינם נשואים זה לזה.

מירב ישראלי: אין התניה בכלל, זה הורה שפונה.

קריאה: הורה שפונה, זו יכולה להיות הכרה באבהות, כלומר לא נישאו מעולם.

מירב ישראלי: אין סיבה להתנות בנסיבות.

זבולון אורלב: לפי ההצעה זה לא חוק רישום, לפי ההצעה אנחנו עושים תיקון בחוק עדכון כתובות.

זבולון אורלב: אז פתרנו לכם את הבעיה.

זבולון אורלב: כרגע ההצעה העומדת על הפרק זה לתקן את סעיף 2 בחוק כתובות ולהוסיף (ג).

קריאה: גם את 2.

זבולון אורלב: אני חוזר על דבריי, ההצעה שעומדת על הפרק כרגע זה שבחוק עדכון כתובות, בסעיף 2, יתווסף סעיף חדש, (ג).

זבולון אורלב: לא משנים את (א) ולא משנים את (ב).

נסים אליאסף: אבל את תיקון חוק מרשם האוכלוסין חייבים.

קריאה: זה בא ביחד.

מירב ישראלי: אתה צודק.

מירב ישראלי: למרות שהם התנגדו לזה, עקרונית, חייבים לתקן את זה כדי להעביר את.

מירב ישראלי: .. צריך לתקן, זה נכון.

זבולון אורלב: גם משרד המשפטים, הפרוטוקול לא ראה, הנהן בראשו לחיוב.

מירב ישראלי: נכון, זה תיקון נגרר.

זבולון אורלב: בסדר גמור, אבל הבסיס זה תוספת (ג) לסעיף 2 בחוק עדכון כתובות.

גיא רוה: אני רוצה, ברשותך, לחזור למה שגב' אודליה אדרי העלתה.

גיא רוה: למשרד הפנים, כלומר למרשם האוכלוסין, יש כבר את המידע על ההורים.

גיא רוה: כלומר הם יכולים, כמו שהיא הגדירה, אם הגוף מבקש, 'אנחנו יכולים למסור'.

גיא רוה: כלומר אין סיבה לא לשנות את החוק ולהביא לכך שלא האבא יצטרך לבוא למשרד הפנים, אלא שמשרד הפנים באופן וולונטרי לטובת ההורים ולטובת הילד ישלח לכל הגופים את שני הפריטים האלה.

זבולון אורלב: אני רוצה לחדד את השאלה שלו, שבעצם נשאלה קודם ולא הבנתי אם נתת תשובה לדבר הזה.

זבולון אורלב: הוא שואל למה הורה צריך לבוא ולהוסיף את הכתובת החדשה שהרשויות ישלחו עבור הילד, הרי אתם יודעים.

זבולון אורלב: אתם יודעים מי ההורים, אתם יודעים מי הילד, ההורים הפרודים, לכל אחד יש את הכתובת שלו, מעתה ואילך ישלחו אוטומטית---

מירב ישראלי: לפעמים המען הנפרד לא נובע דווקא מפרידה.

זבולון אורלב: למרות שהחוק הפריד בין מען לבין כתובת למשלוח דואר, הוא אומר, אף על פי שההורה הפרוד לא נתן כתובת למשלוח דואר, תראו את המען שלו ככתובת לצורך דואר ותשלחו אליו.

אודליה אדרי: כפי שאמרתי, כיום, בעקבות התיקון בחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, כל הגופים מקבלים את שני המענים של שני ההורים.

זבולון אורלב: את לא עונה לי.

זבולון אורלב: תעשי לי טובה, אני קשה הבנה, יש פה שאלה מאוד פשוטה, תשתדלי לתת לי תשובה פשוטה.

זבולון אורלב: מה המשפט הראשון קשור לתשובה, לא הבנתי.

אודליה אדרי: אולי אני לא הבנתי את השאלה.

זבולון אורלב: אני אחדד אותה.

זבולון אורלב: אנחנו מבינים שמבחינה עובדתית, ברגע שהורים נפרדו, יש לכם את המען של שני ההורים ואתם גם יודעים לשייך את ההורים לילד הספציפי הזה.

זבולון אורלב: למה ההורה צריך לבוא עכשיו ולהגיד 'אני רוצה לתת לכם כתובת כדי שהביטוח הלאומי יידע לשלוח להורים של שניהם'.

זבולון אורלב: יש לכם את הכתובת.

אודליה אדרי: אני אנסה להסביר את מה שהתחלתי להגיד.

אודליה אדרי: היום הגופים מקבלים, השאלה היא האם אנחנו רוצים---

זבולון אורלב: אני לא מדבר על הגופים.

מירב ישראלי: רק שאלה להבהרה, קודם אמרת שרק כשרשות פנתה היא קיבלה, עכשיו את אומרת לי 'הגופים מקבלים'.

מירב ישראלי: אני רוצה להבין.

זבולון אורלב: תעזבי אותי מהגופים, אני עכשיו לא מדבר על הגופים, אני מדבר על הפרופורציה בין ההורה הפרוד לבין משרד הפנים.

זבולון אורלב: למה ההורה הפרוד צריך לבוא ולתת את המען?

זבולון אורלב: יש לכם אותו.

אודליה אדרי: כיום?

אודליה אדרי: אתה מדבר לפי חוק עדכון כתובת היום.

מירב ישראלי: כן.

אודליה אדרי: היום חוק עדכון כתובת מאפשר לבן אדם להודיע על עצמו, על כתובת למשלוח דואר, שדורסת את הכתובת הקודמת.

אודליה אדרי: אנחנו לא מוכנים ולא חושבים שזה נכון, בסיטואציה המשפטית הקיימת היום, שהורה שמודיע עצמאית שהכתובת שלו היא כתובת למשלוח דואר, פירושה שלילת המידע מההורה הראשון, זו המשמעות של---

זבולון אורלב: לא.

מירב ישראלי: אז אם נתקן את זה ונגיד שזה שתי הכתובות---

אודליה אדרי: לא, זו לא היתה השאלה.

אודליה אדרי: השאלה היתה למה היום אנחנו לא עושים את זה.

מירב ישראלי: השאלה היא מה בררת המחדל.

אודליה אדרי: אני לא מתנגדת לזה.

מירב ישראלי: כמו שהיה עם שמות של נשים, אחרי שהן התחתנו, זו שאלה של בררת מחדל.

מירב ישראלי: זאת אומרת האם הבן אדם צריך לבוא ולהודיע, או שמשרד הפנים, עד שלא מודיעים לו על שינוי, הוא הולך על המידע שיש לו.

מירב ישראלי: זו בעצם השאלה.

אודליה אדרי: אז השאלה היא האם אנחנו מוכנים לתיקון לפיו כל אימת שיש כתובת שונה, זה יהפוך להיות אוטומטית כתובת למשלוח דואר שלא תדרוס.

מירב ישראלי: נכון.

אודליה אדרי: סליחה, עכשיו הבנתי.

אודליה אדרי: הפרוצדורה שנקבעה בחוק הכשרות המשפטית באה לקלוע לסיטואציות ספציפיות שבהן יש הורה מעורב שלא נשללה אפוטרופסות.

אודליה אדרי: היה רושם שיש הורים מעורבים שמעוניינים לקבל מידע ושזכאים לקבל את המידע הזה ובמידה והם יבקשו הם יקבלו.

אודליה אדרי: ההנחה היתה, כרגע, שהורים שלא מעוניינים, אם הם לא פנו, אז הם לא קיבלו, ולכן---

מירב ישראלי: אבל לגבי ההורה הראשי, נקרא לו, המשמורן במקרה הזה, אף אחד לא שואל את השאלה אם הוא מעורב, לא מעורב.

מירב ישראלי: יש שני הורים, אני מחדדת את השאלה, למה להניח מראש שההורה אולי רוצה להיות מעורב, למה לא להניח מראש שההורה רוצה להיות מעורב.

מאיר שטרית: ולעודד את זה.

אודליה אדרי: אין לי התנגדות לכך, אני רק לא חושבת שפקיד הרישום, כפי שאמרתי, הוא זה שצריך להכריע בשאלה של שלילת האפוטרופסות.

מירב ישראלי: הוא לא צריך להכריע, זה הכל אוטומטית.

אודליה אדרי: לא, בסיטואציה שאתה מטיל על פקיד הרישום את הצורך.

מאיר שטרית: אני לא מטיל עליו כלום, אני אומר, אוטומטית תעביר את שני המענים.

מירב ישראלי: כל עוד לא קיבלת הודעה אחרת.

אודליה אדרי: כן, ואין שום דרך לפקיד הרישום לדעת אם הוגבלה אפוטרופסות או לא.

מירב ישראלי: עזבי את זה, שימי את זה רגע בצד.

זבולון אורלב: נגיד שפתרנו את הבעיה הזאת, אין לו בעיה.

אודליה אדרי: אין לי התנגדות.

זבולון אורלב: יפה.

זבולון אורלב: אני מתכוון היום להצביע בקריאה הראשונה, אבל אני לא מביא להצבעה ראשונה אם הדיון לא מוצה.

זבולון אורלב: אני אתן לך לדבר כמה שאתה רוצה, אבל באחת וחצי אני קם.

זבולון אורלב: אם לא מוצה הדיון, לא נצביע, נחכה עוד שלושה חודשים.

זבולון אורלב: אני מציע לך לזרום איתי.

זבולון אורלב: יש לך פה שני חברי כנסת שקצת העבירו כמה חוקים פה, תן לנו לעשות קודם כל בירור יסודי.

זבולון אורלב: עכשיו תסבירי לי למה אתם זקוקים על מנת לא להכשיל את פקיד הרישום, שהוא לא יעביר מידע במידה ויש את אותן מגבלות.

זבולון אורלב: איך מתגברים על הבעיה הזאת?

אודליה אדרי: אנחנו סברנו שכל המידע אמור להיות אצל הגופים שממילא מטפלים בילדים וזה נכון שהם אלה שיכריעו.

אודליה אדרי: גם ככה הם מטפלים בילד עצמו, אז זה נכון שהמידע למי יש אפוטרופסות או לא יהיה בידיהם ולא בידי פקיד הרישום, שהתיק שלו הוא פרוצדורלי.

זבולון אורלב: פקיד משרד הרישוי אמור לדעת?

זבולון אורלב: הרי פה זה גם רשות הרישוי.

אודליה אדרי: רשות הרישוי זה חוק עדכון כתובת שלא חשב להתייחס לקטינים.

אודליה אדרי: הרציונל של חוק עדכון כתובת היה לפתור בעיה של גביית חובות, שאנשים לא מקבלים את ההודעות על זה שהם חייבים כסף, כי יש להם בעיה במען ולכן אמרו 'טוב, תתנו לנו את המידע ואנחנו ניקח על עצמנו---

זבולון אורלב: אין שום מקום ברישיון שהוא צריך חתימת הורים ברישוי?

מירב ישראלי: זה למעשה לא רלוונטי כל כך.

מאיר שטרית: ברגע שהוא עבר את הגיל---

אודליה אדרי: אני התייחסתי לגופים שבחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, שאלה גופים שמטפלים בילדים ולכן חשבנו שאצלם זה נכון ש---

זבולון אורלב: הרשויות המקומיות יודעות?

אודליה אדרי: הם מטפלים.

אודליה אדרי: יש להם רווחה, יש להם מחלקת חינוך, הם מטפלים בילדים, הם אמורים לדעת---

זבולון אורלב: כלומר מחלקת החינוך, שעושה את הרישום לגן הילדים, צריכה לשאול את מחלקת הרווחה האם יש מגבלה?

זבולון אורלב: לא קלטתי.

זבולון אורלב: הרי מחלקת החינוך לא יודעת על כל הסיפור, היא לא יודעת מה המצב המשפטי בין שני ההורים, מי שיודע על המצב המשפטי לכל היותר זה מחלקת הרווחה ברשות המקומית.

מאיר שטרית: לא הכל מגיע למחלקת הרווחה, יש הורים שמתגרשים בלי שום קשר עם מחלקת הרווחה.

איילת ששון: לא, אבל אם נשללה אפוטרופסות.

זבולון אורלב: אם יש שאלה של אפוטרופסות, מוכרחה הרשות המקומית לדעת.

מירב ישראלי: אלה מקרים מאוד ספציפיים.

זבולון אורלב: לא, היא מעוררת שאלה, כי אנחנו הרי אומרים שהמידע על הכתובות יזרום למען במקרים שנשללה או הוגבלה האפוטרופסות.

זבולון אורלב: היא שואלת עכשיו איך אנחנו, בהעברת המידע האוטומטית, לא ניכשל בכך שהעברנו מידע לאפוטרופוס שנשללה ממנו האפוטרופסות.

מאיר שטרית: כששוללים אפוטרופסות, האם לא חובת בית המשפט שקיבל את ההחלטה להודיע לרשם האוכלוסין---

קריאות: לא.

קריאות: לא.

מאיר שטרית: אני שואל למה לא.

אודליה אדרי: כי זה לא עניין אותנו עד עכשיו.

מאיר שטרית: כדי למנוע את ההעברה הזאת.

אודליה אדרי: אתה מדבר על תיקון חדש.

אודליה אדרי: צריך לשמוע את הנהלת בתי המשפט.

איילת ששון: צריך להבין ששלילת אפוטרופסות, בניגוד לאימוץ לדוגמה, לא מנתקת את הקשרים המשפטיים של ההורה והילד ולכן לא נמחק מהמרשם, הוא עדיין פורמלית ההורה שלו.

איילת ששון: גם שלילת אפוטרופסות יכולה להיות חלקית, יכולה להיות רק לדברים מסוימים.

איילת ששון: מדובר בהליך שבעצם מתנהל בדלתיים סגורות, לא מיידעים אף אחד שלא חשוב שהוא יידע אותו, זו פגיעה קשה בפרטיות של בן אדם---

מאיר שטרית: את אומרת שאת לא רוצה שהמוסדות יידעו.

איילת ששון: אני חייבת להגיד שכשאנחנו דיברנו, לא לגמרי ברור לי איך יהיה תיקון החוק עכשיו.

איילת ששון: כשדיברנו על התיקון בחוק עדכון כתובת, אז דיברנו בינינו איך בעצם צריך להכניס לשם את הנושא של שלילת אפוטרופסות ואני חושבת שמצאנו איזה שהיא התוויה לפתרון, אבל אני צריכה לדעת מה יהיה עכשיו בתיקון, כדי לראות איך מגישים---

זבולון אורלב: איך בחוק הכשרות המשפטית התגברתם על העניין?

זבולון אורלב: איך בתיקון של לפני שנה, בחוק הכשרות המשפטית, התגברתם על העניין?

פרץ סגל: לא התגברו, הבעיה לא נפתרה עדיין.

איילת ששון: יש שם את אותה הבעיה.

מאיר שטרית: כמה מקרים של שלילת אפוטרופסות יש בשנה?

איילת ששון: אני לא יודעת לומר מספרית, אבל מעט מאוד.

זבולון אורלב: זה בודדים, עשרות, מאות, אלפים?

איילת ששון: בודדים.

קריאה: מה הבעיה שיידע, גם אם נשללה ממנו אפוטרופסות?

איילת ששון: לא, אנחנו סברנו---

מאיר שטרית: תגדירו לפקידים האחראים במשרד הרישוי, אל תעבירו את---

גיא רוה: זה אמור להיות באחריות ההורה שכאילו זכה בזה שהאפוטרופסות היא רק שלו.

גיא רוה: כלומר אם אני וגרושתי מגיעים לבית משפט ושוללים לי מסיבות כלשהן, מקרים בודדים, את האפוטרופסות, שזה קיצוני, אז האמא כאילו זכתה והיא צריכה לבוא לגופים ולהגיד.

גיא רוה: להודיע.

פרץ סגל: זאת ההנחה שביסוד חוק הכשרות, שההורים הם אלה ש...

זבולון אורלב: יש לי שאלה אפיקורסית.

זבולון אורלב: מה שלילת האפוטרופסות קשורה למידע שהוא יקבל על הילד?

זבולון אורלב: האפוטרופסות פירושו של דבר זכות החלטה, אם אינני טועה, אפוטרופסות, ככל שהשכלתי מגעת, היא שלילה של זכויות של אחד ההורים באשר למתן החלטות בקשר לילד.

זבולון אורלב: מה זה קשור למידע שהוא יקבל?

איילת ששון: העובדה שבאמת יש מעט מאוד מקרים שבהם שוללים אפוטרופסות נובעת מהסיבה שאנחנו הולכים על ההליך הדרקוני הזה רק במקרים שבהם השארת האפוטרופסות פוגעת בילד.

איילת ששון: במקרים האלה יש, אני חושבת, יסוד סביר להניח שקבלת מידע און ליין לגבי אותו ילד יכולה לגרום להורה שנשללה ממנו האפוטרופסות למעשים שאנחנו לא יכולים לצפות אותם ואנחנו רוצים להגן על הילד.

זבולון אורלב: כמו מה?

איילת ששון: להתייצב בבית הספר שאליו רשמו את הילד, כדי לקחת אותו משם, או להתייצב בבית חולים ולהפריע לטיפול.

איילת ששון: כל מיני דברים שעלולים לפגוע בילד.

איילת ששון: לכן באמת כשאדוני שאל כמה מקרים, אני חושבת שאני יכולה להגיד לכם שזה בודדים בשנים, מעט מאוד מקרי שלילה, אבל במקרים שבהם יש שלילת אפוטרופסות, אני חושבת שנכון שלא יתקבל מידע.

גיא רוה: בסדר, שהצד שזוכה ידאג לזה.

זבולון אורלב: אני מבין שבחוק הכשרות המשפטית הנחתם שאחד ההורים שקיבל את מאה אחוז האחריות האפוטרופסית תוך שלילה, הוא זה שיגיד ליתר הגופים 'חבר'ה, תדעו...'.

זבולון אורלב: אז אותו דבר גם פה, למה אי אפשר להטיל על אותם מקרים לפנות לפקיד הרישום ולהגיד לו 'ידידי, זה הצו', ולפקיד הרישום יהיה תיק של כך וכך ו... להטיל את החובה הזאת על ההורה, לא על משרד ה---

מירב ישראלי: אני רוצה לשאול עוד שאלה.

מירב ישראלי: האפוטרופוס הכללי מעורב בכל התיקים של השלילה?

איילת ששון: לא.

איילת ששון: רשמית האפוטרופוס הכללי מקבל מידע און ליין על אפוטרופסויות, אבל מעשית האפוטרופוס הכללי מתייחס רק לאפוטרופסויות לרכוש ובטח קטין לא מעורב ברכוש, אין צורך בפיקוח לגבי רכוש.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: אני רואה שיש אופוזיציה לעניין.

איילת ששון: לא, אני רק רוצה אם אפשר להשלים.

איילת ששון: באמת הפתרון שאנחנו חשבנו עליו הוא לכתוב שהומצא לפקיד הרישום פסק דין חלוט שמעיד על שלילת אפוטרופסות וכולי, אבל יחד עם זאת, כן צריך למצוא פתרון לשאלה שאני לא רוצה שצו שלילת אפוטרופסות כזה יהיה בתוך תיק הרישום וכל בן אדם שיוכל לקבל מידע מתיק הרישום, יראה את הצו.

איילת ששון: זו פגיעה חמורה.

איילת ששון: היא לא נדרשת.

מירב ישראלי: משרד הפנים צריך לתת לזה מענה.

זבולון אורלב: הרמת אתגר למשרד הפנים.

זבולון אורלב: מי הגברות הצעירות?

עדי רז: ממרכז רקמן לקידום מעמד האישה באוניברסיטת בר אילן.

עדי רז: נתחיל בעמדה העקרונית שלנו שהובעה גם בהצעת החוק הקודמת, שאנחנו מאוד בעד ששני ההורים יקבלו את המידע, כמו שאדוני אמר בהתחלה, חשוב ביותר, וזה לא נאמר רק לשם הפרוטוקול, אנחנו בהחלט תומכות בכך.

עדי רז: אם כי להטיל אחריות על ההורה שלא הוגבלה, לצורך העניין דיברנו עכשיו על אפוטרופסות, על ההורה המשמורן, להטיל עליו את החובה ללכת ולעדכן.

מירב ישראלי: אין חובה, אין הטלה של חובה.

עדי רז: זה לא חובה, ההורה המשמורן---

מירב ישראלי: לא תהיה חובה, שיהיה ברור .

עדי רז: אחריותו, אם יש לו רצון שיירשם, אז שיתכבד ויילך.

עדי רז: אז אני אומרת לא, זה צריך להיות כמו שנאמר פה על הרשויות.

זבולון אורלב: אי אפשר.

זבולון אורלב: איך על הרשויות?

עדי רז: בהחלטת בית משפט, ובזה אני תומכת...

עדי רז: אני אתחיל רגע בהתייחסות לדברייך---

זבולון אורלב: אנחנו צריכים להציע גם הצעות פרקטיות, לא אקדמיות תיאורטיות.

עדי רז: לא אקדמיות תיאורטיות, על בית המשפט.

זבולון אורלב: לא, אני גם מכבד תשובות אקדמיות, אבל התפקיד שלי מרכז רקמן הוא לא רק ללמד, הוא גם צריך לתת תשובה שהיא מציאותית במציאות שבה אנחנו חיים.

עדי רז: אז אני אסביר.

עדי רז: אני פשוט לא מתייחסת לשני הסעיפים שירדו קודם לכן ולכן אני מתייחסת רק לכאן, ולשם הגבלת האפוטרופסות שדיברנו, יותר מזה.

עדי רז: אדם שהוצא נגדו צו הגנה, לפי החוק למניעת אלימות במשפחה, יקבל את המידע איזה בית ספר הילד נמצא?

עדי רז: דיברנו קודם על בית ספר.

עדי רז: לצורך העניין האמא ברחה למקלט לנשים מוכות, הילד עבר בית ספר, הנה, הוא יודע שהילד כבר לא גר בתל אביב, הוא גר בעצם בירושלים, יילך לשם ו...

זבולון אורלב: מה את מציעה?

מירב ישראלי: זה בניגוד לצו ההרחקה.

מאיר שטרית: למה שלא יודיע לפקיד הרישום?

מאיר שטרית: מי שהוציא צו הגבלה צריך להודיע לפקיד הרישום.

מאיר שטרית: חברים, יש גבול לקשקוש הזה.

מאיר שטרית: אולי יש מקרים בודדים בחמש שנים, אז את תפגעי בכל ההורים הגרושים?

מאיר שטרית: השתגעתם לגמרי?

איילת ששון: לא, אני מדברת על סיטואציה אחרת לגמרי.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב ראש.

מאיר שטרית: במשרד המשפטים, כאשר אדם מקבל צו עיקול מבית המשפט, או פקודה של הוצאה לפועל, חובתו של בית המשפט להודיע לכל לשכה שהוצא צו עיקול.

מאיר שטרית: אז מה, את זה אי אפשר להודיע?

איילת ששון: בית משפט.

מאיר שטרית: על חמישה הורים או שישה הורים בשנה אי אפשר להודיע?

מאיר שטרית: שבית המשפט אכן יוציא צו לפקיד הרישום, להודיע שהוצא צו להורה ואותו הורה, שיסתכן.

מאיר שטרית: מה יש.

מאיר שטרית: אין לי שום רחמנות על הורה שהתאכזר לילדים שלו, שיידעו כולם שהוא כזה.

מאיר שטרית: אז מה?

מאיר שטרית: הכל זה לטובת הילדים, מה זה מעניין אותי?

איילת ששון: לא, הפגיעה היא בילדים.

מאיר שטרית: כל מי שמרחם על אכזרים, סופו שמתאכזר לרחמנים.

מאיר שטרית: בשביל כמה מקרים, אדוני, בשנה, לא צריכים לדפוק את כל ההורים הגרושים בארץ.

מאיר שטרית: מה הרעיון?

מאיר שטרית: קצת פרופורציות.

זבולון אורלב: משרד הפנים.

זבולון אורלב: הגברת שיושבת בין היועצת המשפטית של משרד הרווחה, מי את?

ענת ענבר: ממשרד הרווחה יחידות סיוע.

אודליה אדרי: אני חושבת שמה שהיא התכוונה לא התייחס לשלילת האפוטרופסות אלא צו הגנה, שזה משהו אחר, ואת זה יש קצת יותר.

מאיר שטרית: על אחת כמה וכמה.

אודליה אדרי: לעניין הפגיעה בפרטיות, הפרטיות שאליה אנחנו מתייחסים זו לא הפרטיות של ההורה, אלא הפרטיות של הילד.

מאיר שטרית: אני מוכן לפגוע בפרטיות של ההורה לטובת הילד.

אודליה אדרי: אנחנו חוששים לפרטיות של הילד, שכל גורם שרואה תיק מרשם יראה גם שאביו קיבל צו הגנה נגדו.

מאיר שטרית: אז מה?

מאיר שטרית: מה אכפת לילד?

זבולון אורלב: תסבירי לי בעברית פשוטה מה הנזק לילד שכל העולם ואשתו יודעים ששללו את האפוטרופסות עליו ומה אכפת לי שכל העולם ואשתו יידעו שהוצא נגדו צו הרחקה וצו הגנה?

אודליה אדרי: אני לא חושבת שאני הגורם הנכון לענות לך על השאלה הזו.

זבולון אורלב: משרד הרווחה, תסבירו לי.

זבולון אורלב: מנקודת מבטו של הילד.

ענת ענבר: אני רוצה להעיר קודם שצו הגנה הוא---

זבולון אורלב: אולי קודם כל תעני לי לשאלה שלי ואחרי זה תנאמי מה שאת רוצה.

ענת ענבר: זה יכול לפגוע בילד.

ענת ענבר: אני חושבת שלא כל העולם ואשתו צריך לדעת שאבא הורחק מאמא.

ענת ענבר: הוא לא הורחק מהילד, צו הגנה זה לא הרחקה מילד, זו הרחקה מאמא.

ענת ענבר: הרבה פעמים בצווי הגנה אנחנו מעודדים קשר של הילד עם האבא, אנחנו עושים הסדרי ראייה, כך שחלק מצווי ההגנה לא רלוונטיים.

זבולון אורלב: אז נפלה השאלה הזאת.

ענת ענבר: לעתים רחוקות אב גם מורחק מילד.

ענת ענבר: צווי הגנה יש אלפים בשנה.

זבולון אורלב: יש לי שאלה.

זבולון אורלב: אפשר לעשות הבחנה בין צו הגנה שקשור בסכסוך עם האישה---

ענת ענבר: זה מאוד מורכב.

עדי רז: זה מקשר.

עדי רז: אם הוא יודע באיזה בית הוא נמצא, אז הוא גם יודע איפה הוא גר.

זבולון אורלב: אם יש צו הרחקה מהילד, הוא מתאכזר לילד, הוא מכה את הילד וכדומה, מה אכפת לי, כדי להגן על הילד, שכל העולם ואשתו יידעו שהוא מכה וצריכים להרחיק אותו?

ענת ענבר: יש הליכים בחוק נוער שבהם הורה שמתאכזר לילד בית המשפט פועל בצורה אחת, ואנחנו מדברים כאן על צווי הגנה בבית משפט לענייני משפחה, שזו פרוצדורה אחרת שלרוב ההרחקה היא---

זבולון אורלב: סגרנו את הפרק הזה, עכשיו אני מדבר איתך על צווי הגנה שיצאו על הילד מפני אחד ההורים שלו.

זבולון אורלב: מה המניעה כרגע, מה הפגיעה אם כל העולם ואשתו יודעים, כיוון שאנחנו לא רוצים שהוא יקבל את המידע?

זבולון אורלב: את איש מקצוע, את פקידת סעד, את עובדת סוציאלית לחוק---

ענת ענבר: אני עובדת ביחידת סיוע בבתי משפט לענייני משפחה.

זבולון אורלב: אז אני שואל אותך, האם יש פגיעה בילד שכל העולם ואשתו יידעו שהוא פוגע בילד ולכן הורחק?

ענת ענבר: אני חושבת שכן.

ענת ענבר: תשאלו ילדים, לא כל ילד בן 14-15 רוצה שכל העולם יידע שיש בעיה בינו לבין אביו, לפעמים צווי הרחקה נובעים מקשיים רגשיים, מבעיות בין הילד ל...

ענת ענבר: אני באמת חושבת שזו פגיעה בזכות בסיסית של ילד לחיסיון על העניינים שבינו לבין ההורים שלו.

זבולון אורלב: באפוטרופסות מה הפגיעה?

ענת ענבר: באפוטרופסות, אני לא רוצה להתייחס לזה, כי אלה מקרים נדירים מאוד ואלה מקרים של שוליים.

ענת ענבר: צווי הגנה יש אלפים בשנה.

זבולון אורלב: צווי הגנה על ילד?

ענת ענבר: לא על ילד.

ענת ענבר: אין כמעט צווי הגנה על ילד.

זבולון אורלב: צווי הגנה נגד האישה לא רלוונטי לדיון שלנו.

עדי רז: זה רלוונטי, זה מאוד רלוונטי, כי הילד עובר עם האמא לאותו מקלט שדיברתי עליו.

ענת ענבר: זה יכול להיות רלוונטי אם היא הולכת למקלט, יש כאן הרבה ניואנסים.

עדי רז: הילד לצורך העניין עובר יחד עם האמא למקלט, הם גרו בתל אביב, הוא הרביץ לה בתל אביב והם עברו למקלט בירושלים והוא עובר איתה.

זבולון אורלב: העבירו עכשיו את הכתובת למקלט?

עדי רז: היא לא מעבירה את ה... הוא עובר בית ספר.

עדי רז: לפעמים גרים שם תקופה של מספר חודשים, ואז כל ה---

זבולון אורלב: חבר הכנסת שטרית, הבעיה היא שהילד עובר בית ספר, לא הכתובת.

זבולון אורלב: אני מסכים שלא צריכים להעביר כתובת, מסכים איתך, אבל הבעיה זה שהילד מקבל...

זבולון אורלב: לדעתי הוא יידע על זה בכל מקרה, אבל לא חשוב.

איילת ששון: הצעת החוק לא מתייחסת לסיטואציה כזאת.

איילת ששון: הצעת החוק מתייחסת רק לסיטואציה של שלילת אפוטרופסות.

זבולון אורלב: אבל זכותו של מרכז רקמן לבוא ולהגיד, רבותיי, פקששתם, החמצתם, צריך לתת את הדעת.

זבולון אורלב: לכן אני נותן להם ואומר שיש להם פה מניות.

זבולון אורלב: לא כל החכמה נמצאת בוועדה ולא כל החכמה נמצאת במשרדי הממשלה, יש גם חכמה במקומות אחרים ולכן מתקיים דיון ציבורי.

מאיר שטרית: אם היום הורה מעוניין, לפי החוק, הוא פונה ומבקש שירשמו את שמו, ירשמו את שמו.

מאיר שטרית: הוא לא יקבל כתובת?

מאיר שטרית: הוא יקבל.

מאיר שטרית: מה הבעיה?

מאיר שטרית: אז מה אתם מעלים את זה כטיעון?

מאיר שטרית: זה קיים גם היום.

מאיר שטרית: היום הורה שרושם את עצמו, לפי התקנון הקיים היום, הוא מקבל את כל המידע הזה.

מאיר שטרית: האמא עוברת למקלט והילד עובר?

מאיר שטרית: הוא מקבל את ההודעה.

זבולון אורלב: אתה מדבר לפי חוק הכשרות.

מאיר שטרית: כן.

מאיר שטרית: אז מה אתם מחדשים פה?

איילת ששון: לא, לא, הגוף---

מאיר שטרית: עומדים על הפרק מאות אלפים, מאות אלפים, של זוגות גרושים שיש להם ילדים, ואנחנו רוצים לתת תשובה לילדים הללו.

מאיר שטרית: אני חושב על טובתם של אותם ילדים שההורים שלהם היו בקשר איתם, והוא פי מאה יותר גדול לעומת הנזק שייגרם אם יידעו על כמה הורים שיקבלו.

מאיר שטרית: ..

מאיר שטרית: באמת כואב לי הלב עליהם.

מאיר שטרית: אני אומר לכם, אני ממש לא מקבל את זה.

זבולון אורלב: לא, חבר הכנסת שטרית, כל השאלה פה---

מאיר שטרית: ההגנה שלי על ילדים יותר חשובה בעיניי.

זבולון אורלב: חבר הכנסת שטרית, כל השאלה היא האם מי שמוציא את אותן החלטות, או צו הגנה לילד, או אפוטרופסות, צריך להודיע לפקיד הרישום והאם לפקיד הרישום יש אפשרות להשתלט על העניין הזה.

זבולון אורלב: זאת השאלה היחידה.

מאיר שטרית: זה מה שאני מציע.

זבולון אורלב: הכדור שוב חוזר למשרד.

מאיר שטרית: שכל הוצאה של צו תועבר לפקיד הרישום והוא ימנע את העברת האינפורמציה ל---

קריאה: שלא יהיה כתוב הסיבה, תהיה כוכבית אדומה.

איילת ששון: זה לא יירד לשטח.

איילת ששון: הרי מה שקורה זה שהגופים הם אלה שמעבירים את האינפורמציה.

איילת ששון: אם מישהו כבר צריך לקבל את ההודעה---

זבולון אורלב: לא, לא הבנת.

זבולון אורלב: מי שמוסמך להוציא צווי הסרת אפוטרופסות וצווי הגנה על ילדים או צווי הגנה על נשים זה בית המשפט.

זבולון אורלב: אז בית המשפט יודיע---

איילת ששון: אבל זה לא יעזור שזה יגיע לפקיד הרישום.

זבולון אורלב: למה?

איילת ששון: אצל פקיד הרישום ממילא לא שונתה הכתובת.

איילת ששון: אבל אם יש חובה למשרד הבריאות ליידע, שהילד היום אושפז בבית חולים בירושלים, מה שיגלה לאבא שאשתו כבר לא בחיפה אלא בירושלים---

מאיר שטרית: סליחה, לא שמעת עד הסוף.

מאיר שטרית: פקיד הרישום מקבל הודעה על צו הגנה או צו מניעת אפוטרופסות, הוא מסמן בכתובת של אותו הורה שהוצא לו צו כוכבית, שלא יעביר לו את אותו מידע.

גיא רוה: הוא מוחק את הכתובת.

גיא רוה: זהו, סיימנו.

איילת ששון: הבעיה עם צווי הגנה זה שהם זמניים, שלושה חודשים, שישה חודשים.

מאיר שטרית: אז שימחקו את הכתובת.

מאיר שטרית: כשייגמרו צווי ההגנה---

איילת ששון: זה נושא חדש שעלה, אבל תוך כדי אני מנסה לחשוב.

איילת ששון: הרי לא משנים כתובת, ברגע שלא משנים את הכתובת---

מאיר שטרית: לא צריך לשנות, נמחק את הכתובת.

איילת ששון: לא, ילד שעובר בית ספר, אבל במשרד החינוך, כגוף שקיבל ממשרד הפנים את רישומי הכתובות, הוא לא משנה את הכתובות, למרות שהילד נקלט בבית ספר בירושלים.

זבולון אורלב: משרד הפנים, לפי חוק הכשרות המשפטית, לא פונה למשרד הפנים.

זבולון אורלב: לפי חוק הכשרות המשפטית, ההורה צריך להודיע.

זבולון אורלב: ההודעה האוטומטית לא חל על משרד החינוך.

איילת ששון: אבל כשילד עובר ממקלט לבית ספר אחר, משרד החינוך מוציא הודעה שהילד נקלט?

איילת ששון: אני לא חושבת שזה קיים בכלל.

איילת ששון: אני חושבת שאנחנו מדברים על דברים תיאורטיים.

איילת ששון: אני הייתי שמחה אם אנחנו נקבל זמן לבחון את הנושא של צווי הגנה עוד פעם.

איילת ששון: אני לא מרגישה מספיק אחראית לתת כאן תשובות.

זבולון אורלב: משרד המשפטים רוצה לתרום משהו לדיון?

פרץ סגל: אנחנו ניסחנו איזה שהוא נוסח לחוק, שהעברנו לגופים השונים, אבל הנוסח עדיין לא מזוקק מבחינה זו שאותם קשיים שהתעוררו פה, העניין של ההגנה על הפרטיות אם יירשם במרשם הפנים, הגבלת האפוטרופסות לדוגמה, שלא לדבר על צווי הגנה שבכלל לא התייחסנו כי הם זמניים ואנחנו התייחסנו רק לשינויים הקבועים ולא שינויים שיוצאים לפי צווים ולא התייחסנו לכל העניין של תיקי בתי משפט שהם חסויים ובדלתיים סגורות וכדומה, וצווים שלא מופצים לאיזה שהן רשויות.

פרץ סגל: כלומר אני לא רואה יכולת, על סמך הנוסח שאנחנו הצענו, לתת מענה לשאלות שהן שאלות רציניות, ולכן מבחינתנו אין טעם שנעלה את הנוסח עכשיו לפני הוועדה, אף על פי שכבר ניסחנו את הדברים אצלנו.

זבולון אורלב: אני רוצה רק להפנות לתשומת לבך שעל פי המצב החוקי היום אין מגבלה על הורה שהוסרה ממנו אפוטרופסות, או הורה שקיבל איזה שהוא צו הגבלה, לפנות לכל אחת מהרשויות האלה, שאמורות בתוספת של חוק הכשרות המשפטית, ולקבל את מלוא האינפורמציה.

איילת ששון: לא, קיימת מגבלה היום בחוק.

גיא רוה: לא, אבל לגבי צווי הגנה, שבגללם אתם---

זבולון אורלב: אני חוזר על מה שאני אומר.

זבולון אורלב: הורה שהוסרה ממנו אפוטרופסות הולך לבית הספר, אומר 'זאת הכתובת שלי', איך בית הספר יודע שהוסרה האפוטרופסות?

איילת ששון: אלא אם כן הוא יודע.

זבולון אורלב: הוא לא.

זבולון אורלב: אמרתי, על פי המצב המשפטי היום, גם הורה שהוסרה ממנו האפוטרופסות, או קיבל צו הרחקה וצו הגנה וכל הצווים שאתם רוצים, אין לו בעיה ללכת לבית הספר וכולי וכולי.

זבולון אורלב: זה המצב המשפטי כרגע.

ענת ענבר: אלא אם האמא פנתה והודיעה.

זבולון אורלב: אלא אם כן האמא פנתה והודיעה.

ענת ענבר: וסביר להניח שהיא עשתה את זה.

מאיר שטרית: ---גם פה.

מירב ישראלי: לא, אבל זה לא חובה.

מירב ישראלי: אי אפשר להטיל עליה חובה.

מאיר שטרית: גם עכשיו אי אפשר להטיל עליה חובה.

זבולון אורלב: אני רוצה לשאול את דר' סגל, האם יש בעיה שניקח את הנוסח הלא מזוקק שלך ונעביר אותו בקריאה ראשונה וניתן לכם עכשיו חודש-חודשיים זמן לעבד את זה לקראת הקריאה השנייה והשלישית, נכתוב בדברי ההסבר את כל הקשיים שהעלינו, נזמין דיון ציבורי בדבר הזה?

זבולון אורלב: כי מה יקרה?

זבולון אורלב: אם זה לא יהיה עכשיו בדברי ההסבר של הקריאה הראשונה, כל הדיון יישאר פה.

זבולון אורלב: אני הייתי פותח את זה לדיון ציבורי, שיהיה טופס, יהיה כחול, יהיה מונח, היא תנסח את כל הבעיות שעלו לקראת הקריאה השנייה והשלישית, יהיה זמן, ניתן חודשיים בין הקריאה הראשונה לבין הקריאה השנייה, שיהיה זמן לדיון ציבורי, ידונו ברקמן, ידונו פה, ידונו שם.

זבולון אורלב: אחרת אנחנו נשארים פה בקופסה.

זבולון אורלב: אני רוצה לפתוח את הדבר הזה.

ליאורה סידי: אתה העלית את הסוגיה של בתי הספר, איך מנהל בית הספר יודע שהוגבלה---

זבולון אורלב: או המחנכת, אגב, המורה.

ליאורה סידי: אני אומרת באופן כללי, בדרך כלל אם מוגשת הודעה בכתב למניעת ההורה השני מקבלת המידע, אז מה שבית הספר עושה, הוא פונה לשירותי הרווחה כדי לדעת האם הוצא או לא הוצא, או האם יש---

זבולון אורלב: מאיפה את לוקחת את זה?

זבולון אורלב: יש כזאת הנחיה של המנהל הכללי?

זבולון אורלב: אני חושב שאת טועה.

זבולון אורלב: סליחה שאני אומר לך.

זבולון אורלב: אני אומר לך שרוב התכתובות הן בדרך כלל בין המחנכים להורים, או המורים המקצועיים להורים.

זבולון אורלב: אבל גם המנהל, כשהמנהל יפנה לשירותי הרווחה בעירייה, הוא יקבל תשובה עוד חצי שנה.

זבולון אורלב: אני מציע שתבררי את הדבר הזה.

זבולון אורלב: תעשי בירור.

זבולון אורלב: לא זה המצב.

זבולון אורלב: דר' סגל, אם אתם רוצים, יש כאן חדר, אם אתם צריכים להתייעץ.

זבולון אורלב: בינתיים ידבר מר רוה.

גיא רוה: עלו פה נושאים מאוד חשובים שקשורים לטובת הילד, כמו צווי הרחקה ושלילת אפוטרופסות.

גיא רוה: הכל נכון.

גיא רוה: כמובן שצריך לפתור את הדברים האלה, אבל כמו שחבר הכנסת שטרית אמר, אתה לא יכול בגלל מקרים בודדים כאלה, או כמה אלפים, למנוע מכל מאות אלפי ההורים הגרושים לקבל מידע על הילד שלהם.

גיא רוה: כלומר צריך לתקן את החוק שמוצע, שכל המידע יישלח אוטומטית, כי הבנו ממשרד הפנים שכבר יש להם את האפשרות הטכנית, על ידי כל הגופים לשני ההורים באופן אוטומטי וכבררת מחדל ועכשיו אפשר להוסיף תיקונים.

גיא רוה: אם האמא קיבלה מבית המשפט טופס שנשללה אפוטרופסות---

זבולון אורלב: על התיקונים האלה אנחנו כרגע מדברים.

גיא רוה: עם התיקונים אין לי בעיה, אני מדבר על הנושא העקרוני, שהורה אחד לא יצטרך לבוא ולבקש ולהתחנן---

זבולון אורלב: אנחנו אחרי זה.

גיא רוה: אנחנו אחרי זה?

גיא רוה: אז אני מאוד שמח.

זבולון אורלב: אני הבנתי ממשרד הפנים שבזכות שאלתך באמת אין צורך שיבוא ההורה וירשום, אלא הכתובת---

גיא רוה: אני מאוד שמח.

גיא רוה: תודה רבה.

זבולון אורלב: כן, אדוני האחראי על המחשוב במנהל האוכלוסין.

זבולון אורלב: תוסיף לנו עוד כהנה וכהנה.

מאיר שטרית: אם מותר להעיר, ממילא עושים שדרוג של אביב.

נסים אליאסף: אין לנו בעיה, טכנית אנחנו עושים את זה.

מאיר שטרית: אז אין בעיה טכנית לשנות שדות או משהו.

נסים אליאסף: אף פעם לא היתה בעיה טכנית.

נסים אליאסף: מה שרציתי רק לחדד, שאנחנו עושים את זה אוטומטית כאשר המען שונה בין שני ההורים, כי יש לנו במרשם האוכלוסין גם מען ויש כתובת למשלוח דואר.

נסים אליאסף: הכוונה כשהמען שונה בלבד.

נסים אליאסף: כי יכול להיות שלאחד ההורים המען שלו הוא ברחוב יפו 13, ירושלים, האמא, המען שלה רח' יפו 13 ירושלים, ולאחד ההורים יש גם כתובת למשלוח דואר, במקרה כזה, מבחינתנו זה אותו מען וזה לא שאנחנו מודיעים בנפרד.

זבולון אורלב: לא הבנתי מה שאמרת.

גיא רוה: כמה מקרים כאלה יש שהורה גר בכתובת אחת והכתובת שלו---

זבולון אורלב: אם אבא לא שינה כתובת, הוא לא שינה כתובת.

זבולון אורלב: זה ברור שאחד מההורים הפרודים צריך לגשת למשרד הפנים ופעם אחת הוא צריך לשנות כתובת.

זבולון אורלב: זה ברור לגמרי.

נסים אליאסף: זאת הכוונה.

מאיר שטרית: יש כאלה שלא משנים בכוונה את הכתובת, כדי שבן הזוג יקבל את כל הקנסות והדוחות.

נסים אליאסף: הוצאה לפועל והקנסות.

נסים אליאסף: יש את זה.

זבולון אורלב: אל תיתן רעיונות לאנשים, הפרוטוקול פה.

זבולון אורלב: עורכת דין טליה אגמון, ממשרד הבריאות.

טליה אגמון: ברוח הדברים שנאמרו כאן קודם, אני בכל זאת אולי לפחות להעלות נקודה למחשבה.

טליה אגמון: יש הורים גרושים ופרודים ושלא התחתנו מעולם שהם מסתדרים יפה מאוד, השאלה האם הקבוצה שאנחנו לא יודעים מה הגודל שלה, של הורים שלא מתקשרים ביניהם ושבאמת הקשר עם הילד נפגם, מצדיקה לחייב את הרשויות לשלוח לכולם באופן אוטומטי, כשאולי העלות היא לא מאוד גבוהה, אבל בכל זאת איזה שהוא סרבול במערכת ואולי תיקונים במערכת המחשוב, גם בגופים ששולחים את ההודעות וגם במשרד הפנים.

טליה אגמון: יכול להיות שחשוב, במסגרת ההכנה להמשך הדיונים, להביא נתונים קצת על כמה הורים גרושים או פרודים יש, כמה מתוכם נמצאים בהליכים משפטיים---

ענת ענבר: הרוב מסתדרים לבד.

טליה אגמון: הרוב מסתדרים.

טליה אגמון: ובתוך הקבוצה היחסית יותר מצומצמת, של אלה שלא מסתדרים, אני לא חושבת שזה יהיה להם כל כך קריטי מצדם להגיד...

טליה אגמון: אפילו המדינה, רק למודעות לצורך ללכת להודיע ש...

טליה אגמון: ולא להפוך את הנטל.

זבולון אורלב: תגדירי יותר איזה נתונים, אני מוכן להטיל על מרכז המחקר והמידע שלנו שיכין את הנתונים האלה.

זבולון אורלב: תגדירי מה חסר לך.

טליה אגמון: אם יש ממשרד הפנים לכמה הורים אין את אותו מען, אם יש נתונים מתוך יחידות הסיוע, כמה הורים נמצאים בהליכים משפטיים---

ענת ענבר: לא, הנתונים הם מהנהלת בתי המשפט.

ענת ענבר: אפשר מהנהלת בתי המשפט לקבל נתונים לגבי תביעות משמורת.

טליה אגמון: אלה שני דברים שונים.

גיא רוה: מה הקשר בין משמורת לקבלת מידע?

ענת ענבר: כי מי שלא תובע, הוא מסתדר לבד.

גיא רוה: לא נכון.

גיא רוה: כל הורה זכאי לקבל את המידע.

ענת ענבר: זכאי, אני לא אומרת שלא.

ענת ענבר: ברוב הסדרי הגירושים הדברים האלה מוסדרים.

ענת ענבר: כשאנחנו עושים הסכם גירושים ביחידות סיוע, חלק מהסכם הגירושים הוא איך יעבור מידע, מי ימסור לרשויות, כך צריך להיות הסכם גירושים.

גיא רוה: כלומר הורה אחד צריך להמשיך להיות תלוי בהורה השני.

ענת ענבר: לא, בוודאי שלא, אבל זה מוסדר בהסכם הגירושים.

גיא רוה: אז הנושא לא רלוונטי.

גיא רוה: היו"ר זבולון אורלב: נגיד שזו קבוצה קטנה, אז מה?

גיא רוה: אבל מי אמר שזו קבוצה קטנה?

מאיר שטרית: יושבים נציגי ההורים הגרושים שמייצגים כמות ענקית של הורים גרושים, הם לא מייצגים קבוצה קטנה, את לא יודעת את זה.

טליה אגמון: כמה הורים חברים בארגון שלו?

מאיר שטרית: אני קיבלתי מאות מכתבים.

זבולון אורלב: עורכת דין אגמון, מה זה משנה אם זה 1,000 או 100,000?

זבולון אורלב: מה זה משנה?

זבולון אורלב: לצורך הדיון, מה זה משנה?

טליה אגמון: זה משנה בשאלה באיזה צד ממוקמת הבעיה.

טליה אגמון: יש בעיה, אין לי ויכוח, השאלה אם אתה מטיל נטל שהוא בכל זאת לא מינימלי על רשויות מסוימות עם הוצאות כספיות וכולי, או שאתה משאיר את הנטל על ההורה המתעניין, לבוא ולעשות מעשה אקטיבי, ואיפה האיזונים שאנחנו שמים.

טליה אגמון: זה שיקול שצריך נתונים בשביל לקבל אותו.

טליה אגמון: יכול להיות שאתה צודק לחלוטין, אבל צריך איזה שהם---

מאיר שטרית: אני מבקש לומר שאני מתנגד לגישה הזו מכל וכל ובכל תוקף.

מאיר שטרית: הגישה של להגיד שאולי יש קבוצה קטנה, ולכן לא צריך לטפל בה, היא גישה---

זבולון אורלב: לא, להטיל עליהם את החובה, להישאר בחוק הכשרות המשפטית.

זבולון אורלב: זה מה שהיא אומרת.

טליה אגמון: להשאיר את הפתרון---

זבולון אורלב: היא אומרת, אל תעשה מהומות, מי שרוצה, יילך ו---

מאיר שטרית: אני לא מסכים איתך ואני יכול לתת דוגמאות.

מאיר שטרית: כשטיפלתי בחוק המשכנתאות בזמנו, בחוק ההוצאה לפועל, כשהיו זורקים מהבית אנשים.

מאיר שטרית: אתה זוכר את החוק שהעברתי כשר משפטים?

מאיר שטרית: התחלתי לטפל בזה בעקבות שלושה מכתבים שקיבלתי מאזרחים פרטיים.

מאיר שטרית: אז יכולתי להגיד 'מה, יש קבוצה קטנה, כל מקבלי המשכנתא מסתדרים, אלה שלא מסתדרים, שישברו את הראש לבד'.

מאיר שטרית: אני לא מקבל את הגישה הזו מכל וכל.

מאיר שטרית: אם יש קבוצה של אנשים ויש קבוצה של אנשים, בעיניי די נרחבת, שסובלת מהקונפליקט שנוצר בהכרח, באופן אנושי, בין זוגות גרושים, בגלל מלחמות עולם.

מאיר שטרית: ..

מאיר שטרית: הרי אם הכל היה מסתדר נהדר, אז היחידה לסיוע משפטי היתה פותרת את רוב הבעיות בכלל בלי בית משפט.

מאיר שטרית: עובדה שהם לא מצליחים, הם מצליחים לפתור בחלק מהמקרים, כנראה שבאותם מקרים שיחידת הסיוע אכן מעורבת ומצליחים להגיע לגישור, יש הסכמים, אבל ברוב המקרים זה לא כך.

מאיר שטרית: ברוב המקרים ההורים מוציאים אחד לשני את העיניים, העיקר שהורים יזכו בזה או יזכו בההוא.

מאיר שטרית: יש מלחמות עולם.

מאיר שטרית: למה להכניס את האנשים למצוקה?

מאיר שטרית: אם יש קבוצת אנשים שסובלת, תפקידנו כמחוקקים ל---

טליה אגמון: אני לא אומרת שאין בעיה שצריך לפתור.

מאיר שטרית: העלויות שאת אומרת הן שוליות, לעומת התועלת שבזה.

מאיר שטרית: אין לזה שום משמעות כספית.

מאיר שטרית: תאמיני לי, הממשלה לא היתה מאשרת את זה, עובדה שהממשלה אישרה את זה, למרות שאני באופוזיציה, ואני חושב שהדבר הזה נכון לביצוע ולא נתון לשום שיקולים כספיים, עלויות או שינויים במחשב.

זבולון אורלב: עורכת דין אגמון, אני רוצה להשיב לך מנקודת מבט לגמרי שונה.

זבולון אורלב: נקודת המבט שלי היא טובת הילד.

זבולון אורלב: טובת הילד, כמו שגם אמרה בצדק עובדת סוציאלית ענת ענבר.

זבולון אורלב: מנקודת המבט של טובת הילד, טוב ששני הורים, אף על פי שהם פרודים, יהיו מעורבים בגידול הילד והילד יידע ששני ההורים שלו מעורבים.

זבולון אורלב: זאת צריכה להיות נקודת המוצא וחובת המדינה עכשיו לעשות כל פעולה נדרשת כדי שגם אם ההורה מאוד עסוק והקריירה מאוד חשובה לו ואין לו הרבה זמן, לדחוף לו את האינפורמציה, 'תתעורר, דפוק על הראש שלך, תדע מה קורה עם הילד שלך, תתעניין בילד שלך, תשאל אותו, תראה איזה תעודה הוא קיבל ותדע אם הוא מאושפז' וכדומה.

זבולון אורלב: זאת נקודת המוצא.

זבולון אורלב: אם זאת נקודת המוצא, ההשקעה הממשלתית בדבר מסירת המידע היא חשובה.

זבולון אורלב: כי יכול להיות אדם מאוד אינטליגנטי ויכול להיות אדם מאוד לא אינטליגנטי, זה לא חשוב, זה חשוב שהוא צריך לקבל את המידע.

זבולון אורלב: כמו שאנחנו חושבים על הורים בעודם לא פרודים.

זבולון אורלב: את יכולה להגיד גם על הורים שבעודם לא פרודים, 'תשמע, לא צריכים לשלוח, רק אם הם יבקשו'.

זבולון אורלב: אין כזה דבר.

זבולון אורלב: להורים יש אחריות כלפי הילדים, וזה שהם התגרשו או נפרדו, זה לא פותר אותם מהאחריות שלהם כלפי הילדים שלהם.

זבולון אורלב: אנחנו רוצים שהם יתעניינו בילדים.

זבולון אורלב: לכן זה לא חשוב אם זה 5,000 או 50,000 או 500,000.

זבולון אורלב: זאת הגישה הערכית.

זבולון אורלב: את צודקת, צריכים נתונים, אבל הנתונים הם לא הקריטיים כאן, הם לא החשובים.

זבולון אורלב: אתה מסכים אתי?

מאיר שטרית: בטח שאני מסכים איתך.

מאיר שטרית: אני רוצה לשאול את מר נסים אליאסף שאלה, כדי להרגיע את עורכת דין אגמון.

מאיר שטרית: יש לך הערכה כספית כמה יעלה העברת המידע הזה?

מאיר שטרית: מה העלות השנתית של זה במשרד הפנים?

נסים אליאסף: מבחינת משרד הפנים, כלומר רשות האוכלוסין, זה לא יעלה לנו, כי יש לנו את ההסכם מול החברה שאין בעיה עם זה.

נסים אליאסף: הבעיה היא בצד שקולט, שצריכים לשנות שם מבנים והם ישנו את זה.

נסים אליאסף: אנחנו נתקלים בזה יום יום, לחזק את מה שנאמר פה, בעיקר בנסיעות לפולין, של ילדים שלא יכולים לנסוע כי שני ההורים לא חותמים.

ענת ענבר: אבל זה כי ההורה השני מסרב לחתום.

נסים אליאסף: לא מסרב, הוא לא מעורב בתהליך.

אלי לוי: מבקשים ממנו לבוא, הוא לא רוצה, אין לו זמן.

אלי לוי: הוא לא מעורב.

זבולון אורלב: גברתי, יש לי בקשה אלייך, אם מותר מבחינת החוק להגיד לי שלושה הורים שלא מסכימים שהבן שלהם ייסע לפולין.

זבולון אורלב: אני אשמח להיפגש עם ההורים האלה.

ענת ענבר: אני לא יודעת אם לפולין, אבל לכל מיני---

זבולון אורלב: קודם כל תגידי לי פולין.

זבולון אורלב: זו פעולה חינוכית מובהקת.

אלי לוי: יש.

אלי לוי: הם לא עושים את זה כנגד הילדים, הם עושים את זה כנגד ההורה השני.

ענת ענבר: אנחנו טיפלנו בהרבה מקרים---

זבולון אורלב: פה צריכים להיכנס העובדים הסוציאליים.

זבולון אורלב: זה חלק מהעניין שברגע שהמדינה משדרת להורים, 'יש לך אחריות כלפי הילד, את המריבות שלך עם האישה תמשיכו לריב עד מחר בבוקר, לא על הגב של הילדים'.

אלי לוי: אבל זה מה שקורה בפועל.

ענת ענבר: הילדים היום למדו אפילו לפנות ישירות לבית המשפט, כשהורה מסרב לחתום על יציאה, על דרכון, כדי לבקש מבית המשפט, וזה נעשה, ויש לא מעט מקרים כאלה, לצערי, של הורים, אחד ההורים, לא משנה מי---

גיא רוה: אני רוצה להסביר, מנקודת ראות של מי שבא מהשטח ופעיל.

זבולון אורלב: מי אתה?

גיא רוה: אני ראש ארגון שנקרא 'הורות משותפת שווה טובת הילד'.

גיא רוה: זה ארגון שאני הקמתי לבד, פעילים בו כבר מאות הורים גרושים, קיבלתם במייל את הנציגים שלהם, קיבלתם מכתבים מכמה עיריות כמו רעננה, כמו מבשרת ציון.

זבולון אורלב: קיבלנו המון פניות, אני מודה שהצעת החוק הזאת עוררה הרבה מאוד תגובות.

גיא רוה: כל התגובות שקיבלתם זה בעקבות פעילות שלי.

גיא רוה: אני רוצה להסביר איך בשטח הדברים באים לידי ביטוי.

גיא רוה: הורה שיש לו ילד שעולה היום לכיהת א', האבא לא מקבל הזמנה ליום ההיכרות של הילד לקראת כיתה א'.

גיא רוה: אלה הדברים הפשוטים, של היום יום.

גיא רוה: אנחנו מדברים פה על דברים גדולים, אבל בחיי היום יום אבא גרוש לא מקבל הזמנה מבית הספר ליום היכרות לקראת כיתה א'.

גיא רוה: כלומר, בסדר, אפשר לשקול את הדברים, אבל את המהות חייבים לפתור מהשורש.

גיא רוה: אי אפשר להמשיך עם מצב שהאבא לא מקבל כזה מידע, או לא מקבל מידע 'אתה יכול לרשום את הילד שלך עכשיו לגן או לבית ספר'.

גיא רוה: זה לא הגיוני.

זבולון אורלב: המשרד לביטחון פנים, גב' דנה צ'רנובלסקי.

זבולון אורלב: אני מבין שגב' נחושתן לא הגיעה.

דנה צ'רנובלסקי: אני לא יודעת אם היא היתה אמורה להגיע.

זבולון אורלב: היא רשומה.

זבולון אורלב: יש לך עמדה בסוגיה של החוק?

דנה צ'רנובלסקי: קודם כל לא ברור לנו האם החוק חל עלינו.

זבולון אורלב: בבקשה, עורכת דין ישראלי.

מירב ישראלי: דיברנו.

מירב ישראלי: הנוסח שהוכן מראש הוא כבר לא כל כך רלוונטי לאור המידע שמשרד הפנים עכשיו נתן לנו.

מירב ישראלי: הם בנו אותו על סמך הנחות אחרות, ולכן אנחנו צריכים בעצם לגבש נוסח אחר.

זבולון אורלב: כמה זמן אתם צריכים?

זבולון אורלב: שבועיים?

זבולון אורלב: חבר'ה, הקריאה הראשונה תעבור במושב הזה.

מירב ישראלי: אוקי.

עדי רז: רק רציתי לוודא שהבנתי נכון, שהקריאה הראשונה מתייחסת רק לסעיף 2 לזה וירדנו לחלוטין ואין שום צורך בהתייחסותנו לשני התיקונים הראשונים.

זבולון אורלב: לא, אני יודע שהממשלה לא הסכימה לסעיף 1 ולסעיף 2, היא הסכימה לסעיף 3, אבל בעקבות 3 יהיה גם 2.

מירב ישראלי: נכון, התאמה של 2.

מירב ישראלי: בנוסף לזה, אני כבר אומרת שמהדיון בינינו עלה שכן צריך יהיה לעשות התאמות בין החוק הזה לחוק הכשרות, כי יש פה דברים שהם לכאורה סותרים או צריך לפחות לראות איך החוקים משתלבים ביחד, כי לפחות ביטוח לאומי והרשויות המקומיות, שני החוקים עכשיו יחולו עליהם.

מירב ישראלי: אי אפשר ששני חוקים שיש בהם הסדר שונה קצת יחולו---

זבולון אורלב: אי אפשר שבחוק הכשרות יהיה כתוב שהוא רשאי להודיע לביטוח הלאומי, ובחוק הזה יהיה כתוב שהביטוח הלאומי חייב.

זבולון אורלב: צריכים לעשות את השינויים.

מירב ישראלי: אנחנו צריכים להתאים בין שני החוקים.

זבולון אורלב: מאה אחוזים, את צודקת.

גיא רוה: בשורה התחתונה, יש עדיין הסכמה שהמידע יישלח אוטומטית.

גיא רוה: היו"ר זבולון אורלב: קיבלת רשות דיבור?

גיא רוה: אין עדיין שום הסכמות ואין שום דבר.

גיא רוה: אתה צריך להבין בתהליך חקיקה, עד שלא הוסכם הכל סופית לא הוסכם כלום.

גיא רוה: לא, על העיקרון, לא על החוק.

זבולון אורלב: עוד לא הוסכם שום עיקרון ושום דבר.

זבולון אורלב: בינתיים אנחנו רק מדברים.

מירב ישראלי: אנחנו יודעים שהיכולת הטכנית קיימת.

זבולון אורלב: עוד לא הוועדה, אלא אני, זבולון אורלב, הבין שאם פעם אחת כשזוג נפרד, הם מסרו, בגלל סיבות שלהם, כתובות שונות, לא צריכים עוד פעם עכשיו להעביר כתובות.

זבולון אורלב: את הדבר הזה הבנתי בצורה ברורה.

זבולון אורלב: כן, מר אליאסף?

נסים אליאסף: אם מקבלים את העיקרון הזה, אז גם לא צריך לתקן את 2, כי זה שדה תוצאתי בין שני הדברים.

מירב ישראלי: אנחנו נבדוק את זה.

זבולון אורלב: אז אנחנו מסכמים ככה, שאנחנו מטילים על קבוצת עבודה, בראשותה של עורכת דין ישראלי, שתכלול את נציג משרד המשפטים, נציג משרד הרווחה, נציג משרד הפנים, המוסד לביטוח לאומי ומשרד החינוך, תשאירו פה עכשיו את השמות והמיילים.

זבולון אורלב: רק מי שישאיר שם ומייל בסיום הישיבה אצל עורכת דין ישראלי יוזמן מהמשרדים האלה, כדי לנסות, לאור הדיון שהתקיים כאן, להכין הצעת נוסח לקריאה הראשונה.

זבולון אורלב: אני מייעץ לך עצה פרלמנטרית, שאת צריכה לקבל אותה, שסוגיות שונות אני מציע להשאיר לקריאה השנייה והשלישית, ובאמצעות המסמך של קריאה ראשונה לפתוח את זה לאיזה שהוא דיון ציבורי.

זבולון אורלב: בסוגיות הכבדות של האפוטרופסות וצווי הגבלה, מטריד אותי שנגמור את זה פה בקבוצה הקטנה, הייתי רוצה קצת לפתוח את הדבר הזה ולומר בקריאה הראשונה שהשאלות האלה עדיין לא הוכרעו, יוכרעו, ולהזמין דיון ציבורי בסוגיה הזאת.

זבולון אורלב: וכבר אמרתי, בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית נשאיר חודשיים זמן לדיון רציני, ותמיד אני מצטט את מר המר ז"ל, שלימד אותי, והוא אמר 'אף פעם אל תריב על הזמן, כי גם הזמן החדש מגיע'.

זבולון אורלב: תן זמן, לא צריכים לריב על זמן.

זבולון אורלב: הקריאה הראשונה צריכה להיות במושב הנוכחי.

זבולון אורלב: הסיכום הזה מקובל על דעת כולם?

זבולון אורלב: תודה רבה, הישיבה נעולה.