הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 18, פרוטוקול מספר 91, 2011-02-23 10:00

אורי מקלב: שלום לכולם.

אורי מקלב: אנחנו מתכבדים לפתוח את הישיבה, שהכותרת שלה זה נוהל הגשת ובדיקת תלונות במשרד התחבורה, זה בכותרת.

אורי מקלב: במילים פשוטות, בעברית, אנחנו באמת רוצים קצת לדון באופן הטיפול ובתהליך, בתחילת התהליך, המשך התהליך, בסוף התהליך, של תלונות ציבור לגבי תחבורה ציבורית.

אורי מקלב: אנחנו מקיימים את הדיון הזה בעקבות מספר דיונים שאנחנו קיימנו בנושא התחבורה הציבורית בנושאים שונים.

אורי מקלב: נושאים באמת שהיו במספר היבטים, זה לא משנה עכשיו להיכנס, בין אם זה קשיים אובייקטיבים שהתגלו, בין תערובת של קשיים אובייקטיבים עם בעיות בתחבורה ציבורית, ועד תלונות קשות כגון נניח התנהגות חמורה של נהג כלפי נוסע, נהג מונית, נהג בתחבורה הציבורית, דברים כאלה.

אורי מקלב: הצד השווה שבהם, בכל הנושאים שדיברנו עד עכשיו, זה היה שמשרד התחבורה בא ואמר בחלק גדול מהמקרים – אני לא מודע לזה.

אורי מקלב: אתם באים אלינו היום, אחרי תיאור מצב שאנחנו נצטרך לדעת את זה בזמן אמת, אנחנו לא מודעים לדבר הזה, ואנחנו מעודדים ואנחנו מבקשים מכם, למה אנחנו לא יודעים.

אורי מקלב: מתברר שהציבור רואה את החברות הציבוריות או במקרה את תחנת המוניות, יותר אחראי, יותר כתובת לפניות מאשר למשרד התחבורה, ולא תמיד הוא מגיע.

אורי מקלב: ככה השתקף בעינינו , ואנחנו אמרנו זה באמת דבר לא טוב.

אורי מקלב: ואם אנחנו רוצים לשפר את הנושא הזה של תלונות הציבור, פניות הציבור, אנחנו צריכים לעודד את הציבור להגיע למשרד התחבורה, שמשרד התחבורה יידע, יפעל בעניין.

אורי מקלב: הטיפול שלהם הרבה יותר מקצועי, יש לו את הסנקציות הרבה יותר מאשר יש לאזרח הפשוט.

אורי מקלב: יש לו גם ידע רב.

אורי מקלב: בתחבורה הציבורית הוא יכול להגיד למתלונן כן היה, לא היה, זה ככה לפי הרישיון, אני מטפל בתלונה שלך, אנחנו הבאנו לידיעה, וכמשרד ודברים ואף אחד לא יודע שהדברים חוזרים על עצמם.

אורי מקלב: יש דברים שמובנים, שזה בעצם לא תקלה מקרית.

אורי מקלב: אני חושב שלא צריך הרבה להרחיב מדוע משרד התחבורה הוא הגוף שהוא באמת הגורם שצריך לטפל בזה.

אורי מקלב: כשאנחנו קצת התעמקנו בנושא, התברר שקודם כל הפניות באופן יחסי למה שידוע לנו למשרד התחבורה הן מעטות.

אורי מקלב: אין יחס.

אורי מקלב: אין יחס בין 2,000, 2,500, 1,800 תלונות לשנה, לבין התלונות האמיתיות שיש בציבור בנושא תחבורה ציבורית.

אורי מקלב: ואני אומר את זה בלי לשון הגזמה, ללא לשון הגזמה.

אורי מקלב: אני קיבלתי בחודשים האחרונים, מאז שפורסם באיזה עיר אחת שהוועדה לתלונות הציבור היא כתובת לפניות לתלונות על תחבורה ציבורית, קיבלתי מאות.

אורי מקלב: אולי תיכף אני אבקש מעוזריי לבוא עם התיק, לא קלסר אחד.

שלומית אבינח: יש לי פה את התיק, התיק שמגיע לוועדה.

אורי מקלב: מה שמגיע לוועדה ישירות, מגיע אלי ישירות מאות תלונות, ללא שום הגזמה, מאות תלונות, על עיר אחת, לא גדולה.

אורי מקלב: שם באיזה לוח קיר או באיזה מקום התפרסם, לאחר הדיון שלנו בנושא הזה כאן בוועדה, אמרו שאם אתם רוצים טיפול, יש לכם תלונות – תפנו ללשכה, לוועדה לפניות הציבור, שמו גם את הפקס שלי, חבל על הזמן, ואולי גם את הפקס שלך, אני אפילו לא יודע מה, אני לא ראיתי את המודעה.

אורי מקלב: מאות.

אורי מקלב: אני גם מקבל מעוד מקומות.

אורי מקלב: אין ספק שיש הרבה יותר.

אורי מקלב: עכשיו, אנחנו חושבים שמשרד התחבורה חייב להיות כתובת באמת אפקטיבית מאד לפניות הציבור.

אורי מקלב: אם אנחנו רוצים באמת שהציבור יגיע או יבוא, צריך להיות אפקטיבי משני היבטים.

אורי מקלב: ההיבט הראשון זה זמן הפעולה, זמן התגובה.

אורי מקלב: כמה זמן תגובה, הקשר עם המתלונן, והדבר השני והחשוב ביותר זה האפקטיביות.

אורי מקלב: נתקלנו במקרים שהגיעו לכאן, יש לנו גם את מר הנאו שהגיע בנושא תלונה כדוגמא, לנו גם יש, שמה שמאפיין זה משך זמן ארוך מאד, מקבלת התלונה עד התגובה הראשונה.

אורי מקלב: לאחר התגובה הראשונה הזמן של תחילת הטיפול בזה, משהו מעשי.

אורי מקלב: מהזמן המעשי שכבר חקרו את אותו בן אדם, אנחנו רוצים להגיד שאנשים נחקרו, אנשים מבזבזים ימי עבודה, אנשים מוכנים לבוא, מגיעים ממרחק.

אורי מקלב: אני חושב שאולי גם אחת הבעיות שהמקום הוא רק מקום אחד בארץ, שאנשים צריכים ---

שלומית אבינח: ארבעה מקומות.

אורי מקלב: אבל זה מספיק רחוב בשביל הרבה אנשים שצריכים לבזבז יום ולנסוע רחוק.

אורי מקלב: אנשים מוכנים.

אורי מקלב: אנשים שפנו אלינו אמרו – אנחנו רוצים.

אורי מקלב: שואלים אותם הייתם חותמים שאם יהיה המשך תהליך אתם תבואו להעיד בבית משפט, אומרים אנחנו באים.

אורי מקלב: משום שחלק מהאנשים שבאים הם אנשים שנפגעו מאד מפעולה כזאת של נהג ציבורי, או של חברת תחבורה ציבורית, שמוכנים שהעניין הזה, חוץ מאשר לגלות אזרחות טובה, יש להם עניין אישי שלא היה משהו רגעי, של רגע.

אורי מקלב: זה משהו שהוא מוכן על מה שהוא עבר, לתקן או להמשיך, או בגלל שהוא חושב שצריך לתקן את זה, או בגלל שהם מרגישים שהם נפגעו עד כדי כך שהם מוכנים להשקיע בזה כדי לבוא.

אורי מקלב: והאמת היא שזו הדרך היחידה שלהם, גם אם יבואו לבית משפט סתם לתבוע על תחבורה ציבורית, אני לא חושב, ישלחו אותם, קודם כל תלך למשרד התחבורה.

אורי מקלב: מי שמגיש תלונות בעניין הזה זה משרד התחבורה, ואני חושב שאנחנו צריכים לעודד, הרגשה שלנו, גם לפי מה שקיבלתי גם ממכתבים וגם מתשובות של משרד התחבורה, שההליך הזה לא מעודד על ידי משרד התחבורה.

אורי מקלב: דהיינו, והתוצאות הן בשטח קודם כל מבחינת האנשים, תהליכים של שנתיים מהגשת התלונה עד, לא סוף התהליך, עד שאין תהליך.

אורי מקלב: אנשים שנתיים נמצאים בתוך משא ומתן עם משרד התחבורה, מטלפנים עשרות פעמים למשרד התחבורה מבקשים – מה קורה עם התלונה שלי?

אורי מקלב: מה קורה עם התלונה שלי?

אורי מקלב: מה קורה עם התלונה שלי?

אורי מקלב: ומעבר לזה, לפי מה שאנחנו קיבלנו, לפי הנתונים שקיבלנו, ש-84% מהתיקים האלה שכבר סווגו לתהליך של הליך משפטי.

אורי מקלב: אני לא מדבר על כל התלונות.

אורי מקלב: חלק מהתלונות זה הצעות ייעול.

אורי מקלב: מתוך ה-2,500, 2,000 תלונות שהגיעו, חלק הגדול מהן, או חלקן וודאי לא נושא של תלונה שמגיעה לידי הליך פלילי או הליך משפטי, או לידי ברור.

אורי מקלב: אדם מבקש להגביר קווים באזור מסוים, טוען שהתדירות לא מספיקה.

אורי מקלב: אדם טוען שצריך שירות יותר טוב, אדם מבקש ככה, מבקש אחרת.

אורי מקלב: זאת פנייה ציבורית, זה יכול להיות הצעות ייעול, גם אם זו תלונה, אבל זו תמיד תלונה ספציפית.

אורי מקלב: מתוכן, חלק מתוך התלונות האלה הן תלונות ספציפיות על נהג, על נסיעה מסוימת, זמן מסוים, דילוג על נסיעה עם פרטים.

אורי מקלב: האנשים הלאה שהם כבר נותנים את הפרטים הם לא חלק גדול, ומתוכם 84% נמצאו ללא מספיק אפשרות לגשת להליך מנהלי או תהליך שיפוטי או תהליך של ברור.

אורי מקלב: אנחנו מקבלים בברכה את חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

אורי מקלב: ומה שהתברר, הנתון שהוא באמת הכי מפתיע, שבסופו של דבר 0.2% לזה התקבל פסק דין.

אורי מקלב: זאת אומרת מתוך ביקורת על מה שהיה בשנת 2008 אני חושב, התברר, לדברי גברת שרונה קרסגי, התברר שרק ב-0.2% התקבל פסק דין מהתלונות.

אורי מקלב: זה נתון שהוא בעצמו אומר, ואנחנו באמת מבקשים להעלות את הנושא הזה.

קריאה: מאיפה הנתון רק?

אורי מקלב: זה ממרכז מחקר שלנו.

אורי מקלב: ככה, אנחנו נגיד כאן מה שאנחנו קיבלנו: בשנת 2009 טופלו במחלקת התביעות 1,277 תיקים, בעקבות תלונות מהציבור, מהן 63% היו באוטובוסים, 36% מאוניות, רק 15% מהתלונות בהן הסתיים הטיפול הוגש כתב אישום.

אורי מקלב: ורק ב-0.2% התקבל פסק דין, ו-84% מהתלונות נסגרו בשל חוסר ראיות מספיקות.

אורי מקלב: זה גם דרך אגב מהדו"ח שלכם נלקח.

אורי מקלב: והאגף מעדיף להימנע מקיום הליך חקירתי, ככל שהדבר אפשרי, היות ומדובר בהליך ממושך ומסורבל, הכרוך בטרחה במקרים.

אורי מקלב: סיכומם של דברים.

אורי מקלב: אנחנו מצד אחד עמדת משרד התחבורה, ואני חושב שבזה יסכימו איתי, לעודד את הציבור להתלונן על מקרים.

אורי מקלב: זו הדרך היחידה שהיא אפשרית כדי למנוע את התקלות הרבות שיש בתחבורה ציבורית.

אורי מקלב: חלק ניתנות לפתרון חלק לא ניתנות לפתרון.

אורי מקלב: אבל לגבי החלק שניתן לפתרון, בעקבות רשלנות של החברות, או בעקבות התנהגות של נהג, שאני חושב שעל זה אין חולק בעניין הזה, אם התהליך הזה הוא לא תהליך מהיר, יעיל ואפקטיבי, הוא לא נותן שום מענה, ממילא משרד התחבורה הוא לא צד בעניין, הוא לא ISSUE בעניין, ולכן הציבור גם לא מתלונן, וכנראה הציבור לומד את זה מהר, וזה חבל.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שזה מה שצריך להיות, ואת זה אנחנו רוצים לשמוע.

אורי מקלב: אנחנו נתחיל רק במר יצחק הנאו שיפרט תלונה שלו כאזרח שהוא באמת ראוי לציון, שמפסיד ימי עבודה ומגיע לפה, ואנחנו נשמע אותך מה המקרה שהיה, ומה עשית, מה טופל ואיפה אתה נמצא היום.

יצחק הנאו: אוקי, תודה רבה.

יצחק הנאו: כפי שנאמר, אני דווקא אתמקד כאזרח שפנה, למרות שעד לפני שנתיים ריכזתי הרבה מאד פניות כנבחר ציבור, והתכתבתי הרבה מאד גם עם חברת האוטובוסים, גם עם משרד התחבורה, ומזה קיבלתי תחושה מאד מאד ברורה מה גורם אולי למדדים האלה שצוינו פה.

יצחק הנאו: אבל אני בחרתי להתמקד באמת בתלונה שאני שלחתי באופן אישי, ומתגלגלת כבר אוטוטו שנתיים.

יצחק הנאו: תלונה ששלחתי לחברת סופרבוס.

יצחק הנאו: אני לא אגרור את הדיון כאן לחברת סופרבוס כי אני חושב שזה בטן מלאה חברת סופרבוס, והיא מנצלת את המצב.

יצחק הנאו: אבל אני אתמקד במה שקורה עם משרד התחבורה.

יצחק הנאו: תלונה מאפריל 2009, שזה אוטוטו שנתיים, על אוטובוס שנסע מזיכרון למודיעין עילית, נסיעה לא קצרה במוצאי שבת, זה קו 334.

יצחק הנאו: מי שנסע זו הבית שלי.

אורי מקלב: בת כמה היא?

יצחק הנאו: היום היא בת 16, אז היא הייתה בת 14.

יצחק הנאו: אוטובוס שמגיע למודיעין עילית בסביבות 12 בלילה, 11 בלילה, שזו שעה מאוחרת לכל דבר, לחזור אחרי שבת.

יצחק הנאו: ומה שקרה בשורה התחתונה זה שהנהג סירב לעשות פיזור בתחנות שקבועות.

יצחק הנאו: בתחנות שקבועות אני אומר גם לפי המסלול שמופיע באתר של חברת סופרבוס.

יצחק הנאו: אף אחד לא מכחיש שזה התחנות שאמורות להיות.

יצחק הנאו: באיזה שהוא שלב באמצע המסלול הוא החליט שאין לו יותר תחנות.

יצחק הנאו: כאשר התווכחו איתו הוא אמר – "לא, אין לי יותר תחנות".

יצחק הנאו: מה שקרה זה שהוא הוריד אותה במקום אחר כמובן, ביישוב, והיא נאלצה להיטלטל ב-11 בלילה עם מזוודה, הליכה של כמעט קילומטר עלייה.

יצחק הנאו: אילו הן העובדות.

יצחק הנאו: וזה אחרי שהיא ניסתה להתווכח איתו.

יצחק הנאו: הוא כמובן טען שזה לא רלבנטי.

יצחק הנאו: אני פניתי לחברת סופרבוס ---

אורי מקלב: לפי המכתב שלך, עד כמה שאני מכיר את המקום זה קילומטר, אבל הטופוגרפיה היא מאד קשה.

יצחק הנאו: זו עלייה, זו בהחלט עלייה.

יצחק הנאו: אני פניתי מיד לחברת סופרבוס, התשובה שלהם הייתה שקרית לחלוטין.

יצחק הנאו: הם טענו שהם זימנו את הנהג לברור משמעתי, הוא טען שלא היה ולא נברא ואז הם כותבים לי, אנחנו בכל אופן נוודא שלהבא יעשו את הדברים על פי המסלול ועל פי רישיון הקו, ואנחנו מקווים שמקרים מסוג זה לא ישנו.

יצחק הנאו: רק מה לעשות שגם הבת שלי הייתה באוטובוס, וגם הייתה לה עוד חברה.

יצחק הנאו: זאת אומרת יש פה שני אנשים שטוענים הפוך מהנהג.

יצחק הנאו: היות ואני לא מתפלא על התשובה של חברת סופרבוס, כי מניסיון של הרבה מאד שנים, גם כשהייתי חבר מועצת העיר במודיעין עילית וקיבלתי מאות תלונות, הם רגילים לענות מה שבא להם, אז הפניתי את המכתב שלי ואת התלונה ---

אורי מקלב: רגע, אם אני הבנתי, קראתי את המכתב של, הם טענו בהתחלה שזה בכלל לא הקו, שהם לא צריכים,

יצחק הנאו: לא, לא, לא.

אורי מקלב: אז הנהג טען?

יצחק הנאו: הנהג טען שהוא עשה את המסלול על פי מה שנדרש ברישיון.

יצחק הנאו: אף אחד לא מכחיש שיש תחנות שאמורות להיות ליד הבית שלי.

אורי מקלב: זאת אומרת הוא אמר שהוא כן עשה.

יצחק הנאו: הוא אמר פשוט כן עשיתי.

יצחק הנאו: ומה לעשות ששתי נוסעות טוענות שהוא לא עשה ושהוא הוריד אותן.

יצחק הנאו: אני גם קיבלתי טלפון מהבת שלי באותה שעה, "אני ברחוב אחר, שם הוא הוריד אותי", כך שהעובדות הן ברורות.

יצחק הנאו: אני לא הייתי בזמן הויכוח בין הבת שלי לנהג, אבל גם היא וגם חברה שלה טוענות שהוא לא הסכים להמשיך.

אורי מקלב: אתה בזמן הזה פנית מיד למשרד התחבורה?

יצחק הנאו: אני פניתי קודם כל לחברת סופרבוס מיידית.

אורי מקלב: זאת אומרת כמה זמן לקח?

יצחק הנאו: ודווקא חברת סופרבוס ענתה תוך מספר ימים מועט, תוך 10 ימים.

יצחק הנאו: פניתי למשרד התחבורה עם המכתב שלי לסופרבוס ועם התשובה של סופרבוס וקיבלתי תשובה גם מהירה יחסית ממשרד התחבורה, תשובה ראשונית, שאומרת שקיבלו את המכתב ובסיום הבדיקה אני אקבל תשובה.

יצחק הנאו: עוד מספר ימים לאחר מכן קיבלתי עוד תשובה ממשרד התחבורה.

יצחק הנאו: גם כן, לוחות הזמנים של משרד התחבורה בראשית הדרך היו לוחות זמנים מצוינים אפילו.

יצחק הנאו: שלחתי ב-17 למאי, 25 למאי קיבלתי תשובה ראשונית, 31 למאי קיבלתי תשובה שנייה, 10 ביוני כבר קיבלתי הודעה שיזמנו לחקירה, סך הכל לוחות זמנים בסדר גמור.

יצחק הנאו: השלב הבא היה באמת חקירה, כאשר הגעתי עם הבת שלי, בזבזתי חצי יום עבודה, היא הפסידה לימודים.

יצחק הנאו: ישבנו הרבה זמן במשרד התחבורה להמתין, בגלל חקירה קודמת כנראה, אני לא יודע.

יצחק הנאו: בסופו של דבר ---

אורי מקלב: חברת הכנסת יוליה שמאלוב ברקוביץ', אנחנו מודים לך על ההשתתפות.

אורי מקלב: מר הנאו מציג תלונה על בעיה של בת בת 14 שהנהג הוריד אותה לא בתחנה שלה והיא נאלצה ללכת ברגל עם מזוודה כבדה קילומטר.

אורי מקלב: התנהלות שלו מול חברת האוטובוסים, ולאחר מכן הוא שיתף את משרד התחבורה בעניין, ועכשיו הוא מספר, הוא הכניס את משרד התחבורה לתמונה, שהיא לא טופלה כראוי והוכחשה על ידי חברת האוטובוס.

אורי מקלב: כן.

יצחק הנאו: בכל אופן, בחודש שביעי 2009 היינו בחקירה, הפסדנו את הזמן שצריך.

יצחק הנאו: היינו, באנו, כי חשבנו שחשוב להפסיד את הזמן הזה על מנת שחברת האוטובוסים תבין שאי אפשר לעשות מה שרוצים.

יצחק הנאו: לא שמענו שום דבר מעבר לזה.

יצחק הנאו: היא נחקרה, חתמנו וכו', לא שמענו שום דבר.

יצחק הנאו: שנה לאחר מכן, למעלה משנה לאחר מכן פניתי לגברת שעשתה את החקירה, הגברת שרונה, לשאול מה קורה.

יצחק הנאו: קיבלתי תשובה גם תוך זמן קצר – "הנני להביא לידיעתך כי התלונה נמצאת בטיפול.

יצחק הנאו: ..

יצחק הנאו: חומר החקירה יועברו (הטעות במקור) למחלקת התביעות והם יעדכנו אותך", אוגוסט 2010.

יצחק הנאו: החקירה ביולי 2009, התשובה מאוגוסט 2010.

יצחק הנאו: חומר החקירה יועבר למחלקת התביעות, והם אמורים לעדכן אותי.

יצחק הנאו: חודש לאחר מכן פניתי שוב, אני אשמח לקבל את הפרטים של מחלקת התביעות, אני לא שומע כלום.

יצחק הנאו: אנחנו מדברים כבר כמעט שנה וחצי אחרי התלונה, לא שמענו שום דבר, אני מבקש לקבל את הפרטים של מחלקת החקירות, מי מטפל בתיק, כדי לנסות לראות מה קורה עם זה, וציינתי גם שאני חושב שצורת ההתנהלות הזו גורמת שחברת האוטובוסים פשוט תבין שחבל להם להתייחס לאנשים.

יצחק הנאו: אם על תלונות שהם מודעים, תלונה שהם יודעים שהיא מתגלגלת לא קורה שום דבר, ושוב, אני ברקע מכיר את מהרבה מאד תלונות ---

אורי מקלב: אני עוד לפני חברת האוטובוסים, אני עוד חושש שהאזרחים לא מתלוננים.

יצחק הנאו: אני כבר אומר את זה.

אורי מקלב: זה שחברת האוטובוסים זה דבר אחד.

אורי מקלב: אני יותר איכפת לי שהאזרחים רואים שהפנייה שלהם לא מקבלת את הטיפול הנכון והמהיר ושזה באמת למימד הזמן יש פה חשיבות מאד גדולה, ואנשים לא שולחים.

יצחק הנאו: בהחלט.

יצחק הנאו: בכל מקרה אני פניתי בחודש תשיעי 2010, לא קיבלתי תגובה.

יצחק הנאו: פניתי שוב בסוף חודש עשירי 2010, לא קיבלתי תגובה.

יצחק הנאו: החומר הועבר ללשכה שלך בחודש נובמבר 2010, יצאה פנייה גם מהלשכה שלך וגם לזה עד כמה שאני יודע לפחות, לא התקבלה תשובה.

אורי מקלב: כן.

יצחק הנאו: שורה תחתונה, אנחנו מדברים על תלונה שמתגלגלת כמעט שנתיים.

יצחק הנאו: הייתה חקירה, גילינו רצון טוב לבוא לחקירה עם כל המשמעויות שבזה, עם הזמן שזה לוקח ---

אורי מקלב: אתה באת עם הבת שלך ביחד?

יצחק הנאו: אני באתי עם הבת שלי, היא זו שנחקרה.

יצחק הנאו: אני חושב שזה גם לא בדיוק דבר הכי סימפטי לילדה בת 14.

יצחק הנאו: עשינו את זה כי חשבנו שזה יהיה נכון לטפל בתלונה כמו שצריך, במיוחד שחברת האוטובוסים פשוט מכחישה.

אורי מקלב: איפה, באיזה מקום?

יצחק הנאו: פה, במשרד התחבורה.

אורי מקלב: נסעת ממודיעין עילית.

יצחק הנאו: נסענו ממודיעין עילית, הפסדתי חצי יום עבודה.

אורי מקלב: והיא יום לימודים.

יצחק הנאו: האמת אני לרגע מתלבט, זה כבר היה ביולי, אז יכול להיות שהיא הייתה בחופש.

קריאה: זה שיעור באזרחות.

יצחק הנאו: כן, זה שיעור באזרחות, אבל זה שיעור שכאשר היא באה ואחרי שנה וחצי היא רואה שלא קרה כלום, אני חושב שהרסו את כל השיעור באזרחות.

אורי מקלב: אני לא בטוח שהיא קבילה שיעור.

יצחק הנאו: זה שיעור גרוע.

יצחק הנאו: אני חוזר עוד הפעם ללפני שנתיים.

יצחק הנאו: אני התכתבתי המון עם משרד התחבורה.

יצחק הנאו: כנבחר ציבור שקיבל המון המון תלונות מתושבים, והפניתי הרבה מאד בסופו של דבר למשרד התחבורה.

יצחק הנאו: כאשר אני מדבר היום עם אנשים, ואני מדבר הרבה עם אנשים ביישוב לפחות, לאנשים יצא כל החשק לפנות בתלונות, באופן מוחלט.

יצחק הנאו: יכולים לטעון מזה שהסטטיסטיקה מראה שהתלונות פוחתות, זה פשוט אחיזת עיניים.

יצחק הנאו: הבעיות נשארו, גם אם הן קצת קטנו, קצת גדלו.

יצחק הנאו: הבעיות נשארו.

יצחק הנאו: אני יכול לספר לכם סיפור מיום שישי האחרון, אחיין שלי חיכה בתחנה האחרונה ברמות, רבע שעה לפני שיוצא האוטובוס האחרון.

יצחק הנאו: זאת אומרת שאם הוא חיכה שם, הוא לכאורה עוד היה אמור לתפוס אוטובוס שיוצא לפחות חצי שעה או שלושת רבעי שעה לפני האוטובוס האחרון.

יצחק הנאו: התחנה הייתה מלאה, כל האוטובוסים שעברו היו מלאים, אף אחד לא עצר.

אורי מקלב: זה לכיוון מודיעין, הוא בא אליך לשבת.

יצחק הנאו: לכיוון מודיעין, לבוא לשבת.

יצחק הנאו: כאשר כבר הגיע, שלושת רבעי שעה אחרי יציאה של האוטובוס האחרון, מה שקרה בתחנה זה כך – חלק עלו לאוטובוס שמגיע רחוק מהתחנות שהם רוצים, לשכונות אחרות לגמרי.

יצחק הנאו: חלק חזרו הביתה, והאחיין שלי לקח מונית עם עוד מישהו בעלות של 130 ₪, בגלל שכבר לא היה למי להמתין.

יצחק הנאו: פניתי לסופרבוס, כמובן שעדיין לא קיבלתי תשובה.

יצחק הנאו: אני חושב שזה מראה על דבר אחד – לאנשים נמאס להתלונן, אנשים לא מאמינים, וגם אם הם כבר מגיעים למצב שהם מגיעים למשרד התחבורה ומוכנים לבזבז את הזמן, ואני מניח שזה לא אחוז גדול, בגלל שאת הצד הזה של כבר לבוא, להפסיד חצי יום ולפנות למשרד התחבורה ולא לקבל תשובות, או שגם מדי פעם אנחנו רואים בעיתון, אז חברת האוטובוסים נקנסה ב-500 ₪ או ב-3,000 ₪, וזה צחוק מעבודה.

יצחק הנאו: אולי אני עקשן ואני עדיין מתלונן, התחושה היא מרוב הציבור, התחושה שאני מקבל בפירוש מאנשים, היא שנמאס ובאמת אין בשביל מה, אין לזה תועלת וזה מקבע את המצב.

אורי מקלב: קודם כל אנחנו מאד מודים לך שבאת ושאתה עוד לא מתייאש.

אורי מקלב: שאתה גם בא כאן לוועדה וזה מחייב אותנו ---

יצחק הנאו: גם פה אני מפסיד זמן עבודה.

אורי מקלב: כן, אני יודע, אתה בא בחינם, וזה מחייב אותנו הרבה יותר.

יצחק הנאו: אולי זה יהיה לתועלת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי נעשה נוהל שאזרח שמתלונן ולא מקבל את תלונתו, וזה נמשך, אותו משרד ישלם לו את יום עבודתו.

אורי מקלב: זה יכול להיות.

אורי מקלב: כל תמריץ בעניין הזה הוא טוב.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך אבל, אני מתפלא שהאנשים עושים את זה בלי תמריצים, ועדיין ממשיכים ומרימים טלפונים, עוד בלי שיש להם תמריץ הם עושים את זה.

אורי מקלב: ואנחנו דיברנו על כך שאנחנו מרגישים וגם מה שמוכח, שתהליך הטיפול בהם הוא מתמשך, הוא לא יעיל, הוא לא אפקטיבי, וכל המנגנון הזה שהיה צריך לשמש תמריץ קודם כל לתלונות ולטיפול וכמשהו שמרתיע את חברות התחבורה הציבורית, אין לזה שום אפקטיביות.

אורי מקלב: עכשיו, זה לא רק חברות האוטובוסים, זה גם יכול להיות נהגי מוניות שהם בעצם אולי אנשים פרטיים, ואני באמת ברשותכם ---

קריאה: גם ברכבת.

אורי מקלב: רכבת, או כל תלונה אחרת בתחבורה הציבורית.

אורי מקלב: יש כאן מישהו שרוצה להוסיף משהו בעניין הזה?

ציפי קיברסקי: שמי ציפי קיברסקי, אני מהמועצה הישראלית לצרכנות.

ציפי קיברסקי: אנחנו מקבלים הרבה מאד תלונות נגד 'דן', נגד 'אגד', אבל אנחנו פונים ישירות לחברה.

ציפי קיברסקי: אנחנו מפנים תלונות על נהגי מוניות בדרך כלל לירושלים, לפניות הציבור.

ציפי קיברסקי: אני מקבלת תשובות רק אחרי שנה שהעניין טופל.

ציפי קיברסקי: נשאלת כאן השאלה באמת – נהג מונית שהתנהג לא יפה או משהו, למה זה לוקח שנה שלמה עד שצרכן, או עד שאני מקבלת, צרכן ואני מקבלים תשובה?

ציפי קיברסקי: למה זה לוקח שנה שלמה?

אורי מקלב: יש עוד מישהו שרוצה להוסיף מחברי הכנסת?

אורי מקלב: אני רק רוצה להקריא לכם קטע.

אברהם מיכאלי: אנחנו נצא ונתנצל לפני שנשמע תשובות, יש לי וועדת כנסת.

אברהם מיכאלי: באמת א' אני צריך לשבח, יש להם שר מאד מאד חרוץ, והוא, אני לא מאמין שזה מגיע באמת בדיון ברמה של מנכ"ל או שר.

אברהם מיכאלי: זה דבר שאני חושב שנשמע את ההסברים שלהם, חלילה אני לא פוסק את דינכם לפני שתגידו את דבריכם, אבל אם זה מצטבר, ואגב – מישהו שאל מה זה הנתונים האלה.

אברהם מיכאלי: מה שהמ.מ.מ מדווח לנו, מבחינתנו ועם כל הכבוד לכל משרדי הממשלה זה הנתון הכי אובייקטיבי.

אברהם מיכאלי: רק שתבינו את זה שעם זה תצטרכו להתמודד באמת, איך אומרים בכתובים חזקים, לא בהצהרות סתם, בסדר?

אורי מקלב: אלה גם נתונים שנתמכים, חלקם על ידי משרד התחבורה בעצמו.

אברהם מיכאלי: כן, שמענו שני אנשים שלא מחוברים אחד עם השני.

שלמה כץ: בסדר, רק לסטטיסטיקות, אני מניח שהמקור שהוא המ.מ.מ מציין שהמקור הוא משרד התחבורה, רק רצינו לדעת איך זה פועל.

שלמה כץ: הוא טוען שזה נתונים שלו ---

אורי מקלב: חלק משיחות עם משרד התחבורה, חלק ממבקר המדינה.

שלמה כץ: בסדר, רק אנחנו מעדיפים שעם נתונים שמגיעים לכנסת תקבלו בצורה פורמאלית ממשרד התחבורה, ולא על סמך שיחות.

אברהם מיכאלי: תראה, אני לפני שנתיים ניהלתי ישיבה מיוחדת בוועדה הכלכלה נגד חברת 'קווים'.

אברהם מיכאלי: חברת 'קווים' היום הפכה להיות זכיינית מאד גדולה בגוש דן במיוחד.

אברהם מיכאלי: ובאמת, בזמנו השר כחלון הוא היה אז יושב ראש וועדת כלכלה.

אברהם מיכאלי: זה עוד בקדנציה הקודמת, ואני זוכר באמת העלינו מלא מלא תלונות, ובמשרד התחבורה התחייבו בזמנו לטפל בכל התלונות ולדווח לנו.

אברהם מיכאלי: אנו כוועדת כנסת אפילו לא קיבלנו תשובה עד עכשיו.

אברהם מיכאלי: כוועדת כנסת.

אורי מקלב: אני מקבל על עצמי עכשיו להציג את הדבר הזה.

אורי מקלב: אם אנחנו שלחנו כלשכה, כוועדה, שלחה למשרד התחבורה, למנכ"ל, תשובה בעניין הזה ולא קיבלו כבר כמה חודשים, מנובמבר אתה אומר, אנחנו מדברים כאן על ארבעה חודשים, זה פרק זמן שהוא לא סביר בעליל.

שלמה כץ: אולי תשמע את התהליך ואז תחליט אם זה סביר או לא.

אורי מקלב: רק דקה, קודם כל ניתן לחברי הכנסת.

אורי מקלב: אני לא מדבר ---

שלמה כץ: בסדר, אבל אתה כבר קובע שזה לא סביר, אולי זה כן סביר.

אורי מקלב: לא סביר מבחינת, אני לא אומר, קודם כל סיבות.

שלמה כץ: אם נסביר אז אולי ---

אורי מקלב: אני לא מאשים, יכול להיות שיש לכם תשובות.

אורי מקלב: קודם כל צריך להציג.

שלמה כץ: אז תנו לנו לנסות להסביר.

אורי מקלב: שלמה כץ, קודם כל זה לא סביר.

אורי מקלב: עכשיו, יכול להיות שיש לכם בעיות אובייקטיביות שנובעות מתוך משהו.

אורי מקלב: ארבעה חודשים תשובה של – "התקבלתי", מכתב התקבל, קיבלנו את המכתב תלונה שלך – זה לא סביר, לא סביר בעליל.

אורי מקלב: זה לא משנה, גם אם תגיד לי שאין לכם עובד אפילו אחד שעושה את זה לבד בשעות הלילה המאוחרות, זה לא אפשרי שהוא צריך לעשות את זה בלילה בשעות הלילה המאוחרות, זה לא סביר.

אורי מקלב: אבל לא משנה, התוצאה היא לא סבירה בעליל, וזה לא משנה.

אורי מקלב: התוצאה במבחן התוצאה זה לא היה סביר.

אורי מקלב: אני אקריא לכם תלונה שהגיעה אלי ולא על תחבורה.

אורי מקלב: קודם כל הנושא הוא לא רק תחבורה ציבורית עכשיו כהתנהגות שלהם.

אורי מקלב: הבעיות שיש לנו במשרד התחבורה כמו שאתה אמרת, ביום שישי שולחים ילד לדוד בשבת, עם כל ההכנות ומחכה רבע שעה קודם מהאוטובוס האחרון שמופיע בלוח הזמנים.

אורי מקלב: הוא מחכה שלושת רבעי שעה, המתח, ההורים, הטלפונים.

אורי מקלב: לשמוע שהתחנות מלאות ולא מקבלים מענה ועוד דברים של דילוג על תחנות.

אורי מקלב: להשאיר ילדה, זה כבר לא שהאוטובוס כבר איחר, שמשרד התחבורה יגיד שהצפי לא, שנהג ברשעות רואה ילדות בנות 14, משאיר אותן במוצאי שבת ב-11 בלילה.

אורי מקלב: מוריד אותן לא בתחנות כשהוא יודע איפה התחנות נמצאות, ואחרי זה מכחיש את העניין.

אורי מקלב: מכחיש ואומר שלא היה דבר כזה, ובעזות מצח ועוד דברים כאלה וכאלה, וכהנה וכהנה.

אורי מקלב: ובסוף אנחנו מדברים עכשיו על הכתובת, על משרד התחבורה, על הכתובת, לא יודע אם משרד התחבורה, הכתובת שצריכה לטפל בעניין הזה – איך היא מטפלת.

אורי מקלב: אולי זה לא נכון, אבל שמישהו יגיד שזה לא נכון.

אורי מקלב: אני אגיד לכם על מקרה אחד שיש לי, עוד מקרה של בחורה בת 18 שהייתה אמורה להגיע לשמחה באולם 'דודאים' או משהו כזה שנמצא באזור תעשייה ברמת גן, בני ברק, אזור תעשייה לא מקום הכי נעים.

אורי מקלב: היא באה מעיר בארץ, הגיעה לרמת גן או לבני ברק, לאיזה שהוא מקום, ואמרה שהיא לא יודעת איפה, היא לא מכירה בכלל את האזור.

אורי מקלב: עלתה למונית, היא שומעת שהנהג מונית מדבר עם מישהו אומר – "אני אבוא לאסוף אותך".

אורי מקלב: אז היא אומרת לו – "סליחה, אתה לא אוסף אף אחד, אתה לא מעלה".

אורי מקלב: הוא אמר עוד אחד, היא גם הצליחה להבין את הסיטואציה שהיא הייתה.

אורי מקלב: היא אומרת אף אחד אתה לא אוסף, אני מבקשת להגיע למקום ואתה לא אוסף אף אחד.

אורי מקלב: צפצף עליה.

אורי מקלב: היא לא מכירה איך הוא נסע, מה הוא נסע, העלה עוד נוסע, היא הגישה בעניין הזה, דיברה עם מי שעזר לה, אחיה או מישהו, והגישה תלונה.

אורי מקלב: התלונה הייתה, ואני מקריא לכם עכשיו מכתב שהגיב ב-17.3.2009 ממדינת ישראל לגברת רייך, לא משנה.

אורי מקלב: המכתב הגיע בעקבות – "אנו מאשרים קבלת תלונתך מיום 27.11.2008".

אורי מקלב: דהיינו, אם אנחנו מדברים מה-27.11.2008, משרד התחבורה מאשר את קבלת התלונה ב-27.11.2008, המקרה היה עוד לפני זה, אבל התלונה הייתה ב-27.11, והתשובה הראשונה של משרד התחבורה אליה היה ב-17.3.2009, זה ארבעה חודשים מלאים.

אורי מקלב: עכשיו הוא כותב "יש בדעתנו להזמינך למשרדנו על מנת לגבות הודעה.

אורי מקלב: לצערנו בשל עומס העבודה הרב עלול מועד גביית העדות להתעכב, ואנחנו מתנצלים מראש.

אורי מקלב: נבקש להביא לידיעתך שהעבירות שעבר לכאורה הנילון מצויות בתקנות העבירות.

אורי מקלב: לאור האמור...

אורי מקלב: המשך טיפול בתלונתך מחייבת הסכמתך למסירת עדות בפני חוקר ממשרדנו לפני בית המשפט במידה ותידרש.

אורי מקלב: על מועד גביית ההודעה תשלח הזמנה".

אורי מקלב: היא כמובן ענתה שהיא מוכנה לכל מה שהם רוצים, היא מוכנה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שהם לא ציפו כמובן, כי לכתוב את כל זה כבר בן אדם יכול להגיד – "תעשו לי טובה" ---

אורי מקלב: כן, על זה דיברנו, גם להפסיד יום עבודה, גם לבוא להיחקר, מוכנים לבוא להיחקר חלק ולעמוד בבית משפט, הם מוכנים לזה.

אורי מקלב: בסדר, היא קיבלה אחרי זה מכתב ב-19.4 לאחר כחודש מכתב ש-"אנחנו מאשרים את קבלת התלונה, אבל אנחנו שוקלים את האפשרות להעמיד לדין, אם יהיו הוכחות מספיקות, את מתבקשת לסור למשרדנו בבנק ישראל בחמש, בתאריך 3.5.2009".

אורי מקלב: יחסית בסדר.

אורי מקלב: עכשיו, מאשר קבלה ב-16.6.2009.

שלומית אבינח: שבעה חודשים אחרי התלונה.

אורי מקלב: לא, אחרי שהיא כבר באה וענתה עדות ב-3.5.2009.

אורי מקלב: אז "מאשרים קבלת תלונתך מיום 28.11.2008, בקשר לנסיעה במונית מספר כובע 19578, אנו מאשרים קבלת תלונתך של הנידון בצירוף תיק החקירה.

אורי מקלב: העניין נמצא בתחום טיפולנו ואנו נדאג לעדכן אותך בהמשך".

אורי מקלב: ואת צריכה לציין, זאת אומרת היא ביקשה לדעת מה קורה, אדם כבר טורח, ואחרי זה יש עוד תשובה מה-18.8.2010, שעד אז לא נעשה שום דבר.

אורי מקלב: 18.8.2010.

אורי מקלב: "אנחנו מודיעים", אחרי שהיא שאלה מה קורה, מה קורה, אז מודיעים לה שלאחר בדיקת החקירה הוחלט להגיש נגד הנילון כתב אישום לבית המשפט, ואם תדרשי את צריכה לבוא לתת עדות, ואם יש שינוי בכתובת תגידי, ואנחנו מודים לך על אורח הרוח מצדך, וכן על האזרחות הטובה שגילית.

אורי מקלב: עד היום, 23.2, כמובן שאין לא משפט, לא היה שום דבר.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים היום כבר שנתיים ---

אברהם מיכאלי: אם זה הוגש בבית משפט הם כבר לא אשמים, כי בית משפט יש שם תור מפה עד להודעה חדשה.

אורי מקלב: בסדר, זה לא שייך.

אורי מקלב: אדם נמצא היום, הוא לא קיבל שום דבר, זה המענה.

אורי מקלב: אנחנו צריכים להיכנס עכשיו לא לראש של בית משפט ולא לראש של משרד התחבורה.

אורי מקלב: קודם כל שנדע לראש של האזרח.

אורי מקלב: אם אנחנו נדע, נעמוד בתוך הראש של האזרח, עכשיו נוכל לקבל איפה הוא עומד, מה הוא רואה, מה הוא מכיר, מה הוא יודע, מה הוא עשה למען העניין, מה הוא נפגע, ועכשיו איפה אנחנו נמצאים בתלונה שלו.

יצחק הנאו: אני חושב שצריך לתת את הדגש על הנקודה.

יצחק הנאו: אני חושב שבסופו של דבר מטפלים יותר מהר, מטפלים יותר לאט, יש כאן מסר לחברות האוטובוסים והמוניות – אתם יכולים להמשיך לזלזל בגלל שלא קורה כלום.

יצחק הנאו: וזה מה שקורה בפועל.

יצחק הנאו: זה מה שקורה, הם ממשיכים לעשות מה שהם רוצים כי לא קורה כלום.

אורי מקלב: טוב.

שלומית אבינח: שלמה כץ.

שלומית אבינח: תציגו את עצמכם, כל מי שמדבר, כי לא עשינו סבב והפרוטוקול חדש.

אורי מקלב: מבחינתנו במוקדם או במאוחר - מה שאתם מחליטים.

אורי מקלב: אני רק רוצה לציין עוד מילה אחת, דרור, אני יודע שאתה לא מדבר, או שאתה תדבר בהמשך, לא משנה.

אורי מקלב: אבל אני קיבלתי אז באמת, קיבלתי כשהייתה לנו ישיבה – תגישו תלונות ואני באמת קיבלתי אבל הייתי בתמימות אמרתי הוא צודק.

אורי מקלב: משרד התחבורה לא יודע על דברים חדשים.

אורי מקלב: שאלנו את האנשים שהיו כאן בתלונות, אתם פניתם למשרד התחבורה?

אורי מקלב: על דברים מהותיים שהיו, דברים מובנים מאד, לא פנו.

אורי מקלב: התמודדו מול חברת התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: ודרור בא ואמר כאן, אני מבקש מכם, ובצדק, הרגשתי שהוא אומר ועומד מאחורי זה, אומר אני רוצה לדעת.

אורי מקלב: דרך אגב, הוא טיפל בדברים שקשורים בטיפול משרד התחבורה ישירות, של מעקבים של משרד התחבורה על חברות התחבורה הציבורית, בכלים שיש להם טופל ויש שינוי דרמטי בעניין.

אורי מקלב: השינויים הם פשוט דרמטיים כשמשרד התחבורה עמד מול התחבורה הציבורית, מול החברה, החברה ידעה שהוא היום לא יכול להגיד לאזרח אני מטפל בזה, תבוא, טיפלתי, דיברתי עם הנהג, אני בודק, זה לא יהיה.

אורי מקלב: הוא עומד והוא עושה שינויים והוא גם מודה על השינויים האלה.

אורי מקלב: אני אומר, אני הבאתי גם דוגמא של נהג מונית.

אורי מקלב: פה לא מדובר על תחבורה ציבורית כבר, מדובר על התנהגות באמת פושעת, של נהג מונית שבא בשביל לא יודע מה הכוונה או לא הכוונה, וודאי ולו רק בשביל הכסף.

אורי מקלב: גם שאלתי את המתלוננת זה היה על הדרך?

אורי מקלב: היא אומרת – "אני יודעת אם זה על הדרך?

אורי מקלב: אני לא מכירה את הדרך".

אורי מקלב: הוא יכול להגיד לי על הדרך, הוא יכול להגיד לי לא על הדרך.

אורי מקלב: הוא אומר בדיוק זה היה בקו, בדיוק חיכה לו הנוסע הזה בקו שאני נסעתי איתו?

אורי מקלב: זה נשמע לי לא סביר.

אורי מקלב: יכול להיות שכן, יכול להיות שלא, ואני לא מדבר על היחס שהיה גם עם הנהג, איך הוא הגיב כשהיא אמרה לו.

אורי מקלב: אבל נשאיר את זה.

שלמה כץ: טוב, אז ככה, אני שלמה כץ, אני מנהל אגף בקרה בפרויקטים ואני בין היתר אמון על הנושא של האכיפה והבקרה על מפעילי התחבורה הציבורית.

שלמה כץ: אני קודם כל מודה לאדוני שהעלה את הנושא לסדר היום.

שלמה כץ: אני יודע שנושא התחבורה הציבורית קרוב לליבך.

שלמה כץ: נפגשנו מספר הזדמנויות בשדולה של הכנסת למען התחבורה הציבורית, ולכן אני מאד ---

אורי מקלב: אני מייצג את הוועדה.

שלמה כץ: כן, אני אומר באופן כללי, אז אנחנו באמת רואים גם בך אישית אבל גם בוועדה הזאת שותפים לעשייה שלנו של התחבורה הציבורית.

שלמה כץ: מה שאני חושב שיש כנראה איזה שהם פערי מידע או פערי ידע בין התמונה שמצטיירת לכם, לבין מה שאנחנו עושים ואני אנסה להבהיר במה דברים אמורים, ואיך אנחנו מתייחסים לעניין.

שלמה כץ: קודם כל, בוא נחלק את המטרייה הזאת לשני חלקים עיקריים – יש נושא של פניות, שכמו שתיארת אותו טוב בהתחלה הוא עניין אחד; ויש נושא של תלונות.

אורי מקלב: זה בזכות מנהלת הוועדה.

שלמה כץ: כן, בסדר גמור.

שלמה כץ: והוא הנושא של תלונות.

שלמה כץ: אולי הנושא השלישי שהולך על ידה ---

אורי מקלב: ...

אורי מקלב: אין מספיק תאורה, אין מספיק תחנות במקומות.

שלומית אבינח: זה המשרד היחיד שקטגורית, חלוקה מוחלטת.

שלומית אבינח: אף משרד לא,

שלמה כץ: תיכף אני אסביר לכם.

אורי מקלב: העלה נוסע שהוא לא בהסכמתי, או שהנהג הזה הוריד את הבת שלי ללא תחנה.

אורי מקלב: זה תלונות, זו תלונה ספציפית על מספר אוטובוס, מספר נהג.

שלמה כץ: ואולי הנושא השלישי שיש בעניין הזה, זה בעצם המידע שעומד ל התחבורה, בעצם לשפר את השירות לציבור, שזה בעצם העניין המהותי ביותר, כי זו המטרה של כל המאמץ הזה, בעצם לשפר את השירות בתחבורה הציבורית.

שלמה כץ: אז אני אתחיל בנושא של המידע שעומד ל התחבורה.

שלמה כץ: ל התחבורה עומד מידע עצום בהיקפו לגבי השירות בתחבורה הציבורית.

שלמה כץ: משרד התחבורה משקיע כ-30 מיליון שקל בשנה בבקרה יזומה שלו בשביל לדעת בדיוק מה קורה בכל מקום, ברמת אמינות מאד מאד גבוהה, מאד מאד גבוהה.

אורי מקלב: הוא שוכר שירות חיצוני?

שלמה כץ: כן, כן, שוכר שירות חיצוני.

שלמה כץ: בשירות החיצוני הזה יש מעל 100 בקרים שעושים נסיעות סמויות, עושים אלפי נסיעות בשנה, נסיעות נוסע סמויות, ויש מנגנון מנהלי מובנה לטיפול בחריגות של המפעילים.

שלמה כץ: כלומר, המפעילים מטופלים, או השירות שניתן על ידי המפעילים מטופל באופן שוטף ואינטנסיבי על ידי משרד התחבורה, ובשנת 2010 גבינו מהמפעילים, או בעצם קנסנו אותם, הם שילמו פיצויים מוסכמים יותר נכון, בהיקף של למעלה מ-5 מיליון שקל, כשהשנה זה עוד יגדל.

שלמה כץ: כלומר, יש לנו תמונה מלאה ---

אורי מקלב: רק שאני אדע איך זה, יש לכם פקחים שלכם, ואתם מבררים את זה אצלכם.

שלמה כץ: מבררים את זה אצלנו.

אורי מקלב: זאת אומרת זה לא בית משפט.

שלמה כץ: זה הליך מנהלי.

אורי מקלב: זאת אומרת אם מישהו אמר לי שבבית המשפט זה הרבה זמן, זה לא מגיע לבית המשפט.

שלמה כץ: לא מגיע לבית משפט.

שלמה כץ: זה הליך מנהלי שלנו פנימי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן, אבל אין לזה משמעות לאזרח.

אורי מקלב: לא, יש לזה משמעות מאד גדולה, זה לא צריך להגיע לבתי המשפט.

שלמה כץ: יש לזה משמעות מרחיקת לכת, בכל המדדים האובייקטיבים שאנחנו מנהלים יש שיפור בתחבורה הציבורית בכל הפרמטרים, בכל האשכולות.

שלמה כץ: אם הוועדה תרצה לרדת לרזולוציה הזאת אז אנחנו נשמח להציג גם העבודה הזאת בפני הוועדה, כדי להניח את דעתכם שדברים נעשים במשרד התחבורה ויש שיפור מתמיד בתחבורה הציבורית.

שלמה כץ: כלומר, אם הייתה תחושה שהכלי שלנו לדעת מה קורה בשטח הבלעדי זה תלונות הציבור, זה לא המצב.

שלמה כץ: יש לנו כלי מאד מאד חזק, מאד מאד אפקטיבי כדי לדעת.

שלמה כץ: הקמנו את הכלי הזה בדיוק בגלל שידענו מה הבעיות של שאר הכלים.

אורי מקלב: הבקרה בפיקוח הזה זה בעקבות תלונות שמגיעות אליכם?

שלמה כץ: לא, לא, לא.

אורי מקלב: זאת אומרת זה פיקוח שלכם על עמידה בלוח זמנים ---

שלמה כץ: זה פיקוח שלנו.

שלמה כץ: עוד פעם, זה פיקוח שלנו, פיקוח שלנו, פיקוח שלנו יזום שלנו, על כל הפרמטרים.

אורי מקלב: זאת אומרת גם על התנהגות נהגי אוטובוסים.

שלמה כץ: בודקים 35 פרמטרים עם 70 ומשהו תתי פרמטרים, אצל מפעיל תחבורה ציבורית.

שלמה כץ: אנחנו בודקים 10% מהנסיעות השבועיות שיש לו ברישיון במהלך חצי שנה.

שלמה כץ: אנחנו בודקים אותם בנסיעות on bored של נוסע שלנו, נוסע סמוי שעולה, משלם כרטיס וחש את חווית הנוסע.

שלמה כץ: יש תהליך ברור שלם ---

אורי מקלב: זאת אומרת היא אפשר לזהות אותו.

שלמה כץ: לא, לא, הוא לא מזוהה.

שלמה כץ: סמוי, זה נוסע סמוי.

אורי מקלב: ועל זה הם נשפטים?

שלמה כץ: על זה הם לא נשפטים, התהליך הוא מנהלי, ומשלמים פיצויים מוסכמים.

אורי מקלב: סך הכל כמה פיצויים?

שלמה כץ: אז אמרתי, ב-2010 גבינו למעלה מ-5 מיליון שקל, כמעט שישה מיליון שקל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה יכול לתת דוגמא למשל למקרה שגביתם כסף עליו.

שלמה כץ: כל מקרה שאוטובוס לא מגיע בזמן יש פיצוי מוסכם של לדעתי 1,000 או 1,500 ₪, אני כבר לא זוכר את הסכומים.

שלמה כץ: יש תעריפון כזה לכל עבירה ועבירה.

שלמה כץ: יש עשרות מקרים כאלה, מנוהלים על ידינו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה קורה למשל במקרה של תלונה של ---

שלמה כץ: רגע, מיד אני אסביר.

אורי מקלב: דרך אגב, החמישה מיליון, אני לא מכיר, זה לא נשמע לי סכום עתק בשביל ---

שלומית אבינח: כמה מפעילי תחבורה יש.

שלמה כץ: 16.

אורי מקלב: הם עקיפים, זה המפעילים.

שלמה כץ: לא רק זה, שנייה.

שלמה כץ: תיכף אני אסביר.

אורי מקלב: אני רק אומר, אני בא מהרשויות המקומיות, הקנסות שנותנים נניח דו"חות החנייה, מכניסים הרבה יותר מההוצאות עליהם.

אורי מקלב: אתם מוציאים 30 מיליון ומקבלים בסך הכל 5.

שלמה כץ: זה נכון.

שלמה כץ: אנחנו לא רוצים להרוויח.

שלמה כץ: גם את ה-5 מיליון האלה, בהסכם עם האוצר, אנחנו מחזירים אותם לציבור באמצעות קרנות שיפורים, שאנחנו עושים פרויקטים בקרנות האלה.

שלמה כץ: האוצר בהגינותו ---

אורי מקלב: תחנות, תאורה.

שלמה כץ: כן.

שלמה כץ: בהגינותו אמר האוצר אני לא רוצה להרוויח את הכסף הזה, מחזירים את הכסף הזה לציבור.

שלמה כץ: עושים תחנות באמת, מסופים, כל מיני, מידע לציבור, כל מיני פרויקטים מהסוג הזה.

שלמה כץ: עכשיו, הקנס הישיר הזה זה לא הדבר היחיד שנעשה.

אורי מקלב: זה דבר טוב, כלי מאד חשוב.

שלמה כץ: אני רק רוצה להבהיר שאם מדברים על ---

אורי מקלב: פעולות ציבור.

שלמה כץ: אני אדבר על הכל.

שלמה כץ: תלונה של פקח שלי, דינה כמו תלונת ציבור, כי זה בסוף בן אדם שנסע.

שלמה כץ: אני אגיע לזה.

אורי מקלב: יש לי הרבה מה לדבר על התחבורה הציבורית כולה.

אורי מקלב: אבל אני רוצה להגיע למצב שכבר אזרח מתלונן, איך זה מגיע.

שלמה כץ: הבנתי.

שלמה כץ: אני אגיע.

אורי מקלב: אני מבין, אני יודע שהרבה תלונות בתחבורה הציבורית אתם עושים.

אורי מקלב: אני רוצה להגיע לנקודה של התלונות, איך מערכת התלונות עובדת.

שלמה כץ: ברשותך, אני אגיע, תן לי.

שלמה כץ: עוד משפט אחד ואני מגיע.

שלמה כץ: פשוט להערה שלך שזה הרבה או מעט קנסות.

אורי מקלב: בסדר.

שלמה כץ: הציון של הבקרה, אז בסוף זה מצטבר לכדי ציון למפעיל.

שלמה כץ: הציון הזה משמש פרמטר מאד חשוב ביכולתו לזכות במכרז הבא.

שלמה כץ: שם יושב השוט המאד גדול.

שלמה כץ: במכרזים האחרונים זה הגיע לכדי 17% מהציון שהיה ציון הבקרה.

אורי מקלב: בשכלול הזה.

אורי מקלב: חשוב ביותר.

שלמה כץ: בשכלול הזה.

שלמה כץ: כלומר, יש לזה משמעות מאד מאד, הרבה יותר מאשר הכסף עצמו.

אורי מקלב: 17% מהציון.

שלמה כץ: כן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל כמה זמן יש מכרז?

שלמה כץ: ...

שלמה כץ: אם אחד זה שנים, היה 6 שנים, עכשיו מאריכים את התקופות, אבל תקופות הארכה, היום לדוגמא אנחנו הולכים למודל,

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל כל כמה זמן זה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה שש, שבע שנים?

שלמה כץ: רגע דקה, נכון.

שלמה כץ: אבל אתה יודע ביום הראשון אם אתה רוצה, אתה חפץ חיים, אתה יודע שאתה לא יכול ביום האחרון לשפר את ציוני הבקרה שלך.

שלמה כץ: אתה צריך לאורך כל התקופה להיות בסדר.

אורי מקלב: זאת אומרת יש חברה שנפסלה בגלל מצב כזה?

שלמה כץ: לא עניין של נפסלה, אבל ---

אורי מקלב: או שלא עמדה בגלל ה---

שלמה כץ: לא, זה לא עמדה.

שלמה כץ: התשובה היא כן, במכרזים האחרונים זכו רק בגלל ציון הבקרה, כי ההפרשים בפער, הפער בכסף, זאת אומרת המכרז האחרון יש כל יקנעם, הבקרה הייתה ... לפרטים של 100%, כי היה שם מחיר מינימום, כולם נצמדו למחיר המינימום, בסוף מה שקבע זה ציון הבקרה.

שלמה כץ: בכל המכרזים שהיום אנחנו עושים עם אפשרות הארכה, תנאי הארכה הוא עמידה במדדים האלה.

אורי מקלב: שלמה, בוא ניכנס לתלונות הציבור.

שלמה כץ: בנושא התלונות – כאשר אנחנו מגיעים לנושא של תלונה מהציבור, להבדיל מבקרה יזומה שאנחנו עושים, בבקרה יזומה שאנחנו עושים, זה כמו דו"ח של שוטר, חזקה שמה שהבקר אמר הוא הנכון, ועכשיו חובת ההוכחה שזה לא נכון נתונה על החברה.

שלמה כץ: במצב של תלונות הציבור בעצם זה גרסה מול גרסה, כפי שהיטיב לתאר המתלונן, ואז נדרש בירור של העובדות.

שלמה כץ: ולא סתם בירור, אלא בירור יסודי.

שלמה כץ: מאחר ותקנות התעבורה, העבירה על תקנות התעבורה מוגדרת כעבירה פלילית, כל דר הטיפול שלה מוגדרת בחוק, ואנחנו פועלים על פי חוק הפרוצדורה הפלילית.

שלמה כץ: יטיב לתאר את זה אולי עורך הדין הררי שמנהל את מחלקת התביעות.

שלמה כץ: אנחנו פועלים לפי חוק הפרוצדורה הפלילית, ואנחנו צריכים להגיע לרמת שכנוע של מעל לכל ספק סביר, ולא 51%.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה אתם נורא סומכים על הבקרים שלכם ומאד לא סומכים על הציבור?

שלמה כץ: אנחנו סומכים, זה עניין של ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה צריך להיות מעל ל-100%?

שלמה כץ: זה עניין של דין, זה לא עניין שתלוי בי.

שלמה כץ: זה לא עניין של האם אני סומך או לא, זה החוק.

שלמה כץ: אם אני מאשים אותך עכשיו בעבירה, אם אני מאשים חברה בעבירה פלילית, נרשם לה רישום פלילי בסופו של דבר, זה החוק אומר שזו הרמה של ה ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה, התלונה הזאת זה מה ש ----

שלמה כץ: כן, עבירה פלילית לכל דבר ועניין.

אורי מקלב: אבל זה לא בבית משפט.

אורי מקלב: הבירור הוא לא בבית משפט הוא הליך מנהלי כזה.

שלמה כץ: לא, לא, לא.

שלמה כץ: הליך מנהלי אמרנו, הליך מנהלי זה הליך מנהלי.

אורי מקלב: נהג פלילי אתה לוקח אותו אליך?

שלמה כץ: לא, לוקח אותו לבית המשפט בהליך פלילי.

אורי מקלב: אבל כששוטר אומר לנהג אתה עברת באור אדום והנהג אומר אני לא עברתי באור אדום, השוטר הוא ---

שלמה כץ: נכון, אבל זה לא המצב.

אורי מקלב: אם לא היו עוד נתונים שהוא יכול לתת.

שלמה כץ: זה לא המצב במקרה של אזרח.

שלמה כץ: כשאזרח מתלונן גם המשטרה מנהלת חקירה.

שלמה כץ: אין חזקה שהאזרח צודק, צריך לנהל חקירה.

אורי מקלב: לכן זה מסביר מה שכתבו לי למה מוזמנים אנשים לחקירה ולמה צריך את העדות שלהם, אני מבין את זה.

אורי מקלב: בלי זה אתה לא יכול להגיש את התביעה.

שלמה כץ: נכון, נכון.

אורי מקלב: בסדר.

שלמה כץ: עכשיו, תהליך החקירה מעצם טבעו הוא תהליך מאד ממושך.

שלמה כץ: לשם הדוגמא - במקרה של האדון, מבלי להיכנס לפרטי התיק עצמו, אבל רק בתור דוגמא, נדרש באירוע הזה קודם כל לזמן את הנהג, לשמוע את גרסתו.

שלמה כץ: אחרי זה צריכים לשמוע את מי ששלח את הנהג, כי אני לא מניח שהוא עשה את זה על דעתו.

שלמה כץ: יכול להיות שהסדרן, שעולה מהחקירה שהסדרן הנחה אותו לפעול ככה.

שלמה כץ: ואז צריכים לברר מה קורה עם הנהג, ולבסוף לחברה יש אחריות כי היא קיבלה את האחריות, צריכים לזמן את מנהלי החברה לעניין.

שלמה כץ: עכשיו, לא כולם אכן נענים לזימון הראשון.

שלמה כץ: כלומר, יכול להיות שהנהג הנדון כבר לא עובד בחברה, וכבר אין לנו כלי אפקטיבי באמצעות החברה לגרום לנהג להגיע.

שלמה כץ: אז אני צריך להתלות לו את הרישיון, בעצם לעכב, לגרום לאי חידוש של הרישיון שלו ---

שלומית אבינח: סליחה, ואם הוא עבר לחברה אחרת אז אתה לא יכול מחברה אחרת על העבירה שהוא ביצע?

שלמה כץ: אין לי סמכות חוקית להכריח את הנהג, לתפוס אותו באוזן ולהביא אותו לחקירה.

אורי מקלב: אם הוא לא הגיע לחקירה אז אתה מגיש את התלונה על סמך העדות שיש לך, זה מגיע לבית המשפט, ולבית המשפט הוא יבוא.

אורי מקלב: לוקחים את הסיכון הזה.

שלמה כץ: זה לא מצב שלהבנתי אפשרי, אבל אני חושב שגבי יוכל ---

אורי מקלב: טוב, אני לא בא לתת עצות לצורך העניין.

שלמה כץ: רק דקה.

אורי מקלב: כשלוקח שנתיים זה כבר יכול להיות.

אורי מקלב: אם זה היה מיד אז היה הכל מתחיל.

שלמה כץ: נכון.

שלמה כץ: כל התהליך הזה הוא תהליך מורכב, ואנחנו מסכימים שהוא ---

אורי מקלב: אבל שלמה, כשזה עוד לפני החקירה, כשאדם מתלונן ב-27 לנובמבר והוא מקבל תשובה 'התקבל' ב-17 למרס 2009, זה עוד לא חקירה.

שלמה כץ: מאה אחוז, אז זאת הנחה, עוד פעם, זאת הנחה, נכון.

אורי מקלב: זה עוד לפני הכל.

שלמה כץ: אבל אני לא רוצה להיכנס לפינה של באמת לספור כמה אנשים יש ומי --- אולי גם להגיד משהו על המספרים, אתה כבר רוצה שניכנס למספרים.

שלמה כץ: כאילו אתם מדברים על כאלה, על 2,000 תלונות בשנה, אני לא יודע כמה יש.

ציפי קיברסקי: 70,000.

ציפי קיברסקי: יש לנו סך הכל 70,000.

שלמה כץ: 2,000 תלונות בשנה על התחבורה הציבורית.

שלמה כץ: קחו בחשבון שבכל יום במדינת ישראל יש 2 מיליון נסיעות נוסע.

שלמה כץ: תעשו את המכפלות, תורידו את השיעור של המתלוננים, גם אם תיקחו אותו במובן הכי רחב של הנתונים ---

אורי מקלב: לא, זה לא הרבה תלונות.

שלמה כץ: ממש לא הרבה.

אורי מקלב: וודאי זה לא הרבה, זאת השאלה שלי, זה לגמרי לא הרבה.

שלמה כץ: זה לא בגלל שאנשים, עוד פעם, אתה יכול להניח שבגלל שאנשים לא רוצים להתלונן.

שלמה כץ: תרשה לי לכפור בהנחה הזאת, אני מניח שזה לא מעט בגלל האיכות של השירות בתחבורה הציבורית.

שלמה כץ: בסדר, אני מבין, אני מכיר את התחושות של אנשי מודיעין עילית,

יצחק הנאו: לא, לא, לא, אני לא נוסע בכלל בתחבורה ציבורית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה בכלל לא קשור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הילדה שלי שהיא עוד שבוע בעזרת ה' בת 16, לא יודעת איפה אני נמצאת עכשיו, מתקשרת אלי להגיד 'אמא, אל תשאלי, האוטובוס אחר', סתם זה כאילו זה ממש צחוק הגורל, ו'אני איחרתי לשיעור'.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היא לא תתלונן במשרד התחבורה עכשיו להגיד שהייתה בעיה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה ברור שיש הרבה פשלות ואנשים לא מתלוננים.

שלמה כץ: לא, זו בדיוק הבעיה מול תחושות.

שלמה כץ: אני לא יכול להתמודד מול תחושות.

שלמה כץ: כי אני לדוגמא לא יודע איפה הבת שלך עמדה.

שלמה כץ: אם הבת שלך לדוגמא לא עמדה בתחנת קצה ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היא עמדה בתחנת אוטובוס, נו באמת.

שלמה כץ: עמדה בתחת אוטובוס, רגע, שנייה.

שלמה כץ: אם היא לא עמדה בתחנת קצה, אז אין משמעות למילה 'איחור'.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זאת אומרת?

שלמה כץ: האוטובוס חייב לצאת בשעה קבועה מתחנה הקצה.

שלמה כץ: אין שעה שהוא צריך להגיע לתחנות לאורך המסלול, אוקי?

שלמה כץ: זאת אומרת אם היא עמדה בתחנה שנייה או שלישית ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זאת אומרת?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא עכשיו יצא נניח בשעה מדויקת מתחנת קצה, ובדרך אשתו צלצלה אמרה 'תקנה חלב', בינתיים הלך קנה חלב, הגיע ל----

שלמה כץ: לא, זה לא המצב.

שלמה כץ: זה לא המצב.

שלמה כץ: זה לא קורה.

שלמה כץ: הציפייה, אני מניח שהבת שלך או כל אחד אחר, בא ואומר אוקי, בסדר, אני עומד בתחנה ליד הבית שלי ואני מצפה שהאוטובוס יגיע ב-10:10,

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, כתוב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש טבלה מתי הוא מגיע.

שלמה כץ: אבל הטבלה מתייחסת, זה בדיוק מה שאני אומר, הטבלה מתייחסת למתי הוא יצא מנקודת הקצה, לא מתי הוא מגיע לתחנה השלישית.

שלמה כץ: אין לוחות זמנים לתחנה השלישית או הרביעית או החמישית.

אורי מקלב: שלמה, בוא נציג את זה, יש הרבה בעיות ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תראו, אני באמת מאד מחבבת, אני מצטערת אדוני היושב ראש, אני חייבת להגיד לכם שאני מסכימה דרך אגב עם חבר הכנסת מיכאלי, ששר התחבורה לפחות שנמצא כרגע, הוא כנראה גם לא יודע, הוא לא מודע לדברים האלה, כי אנחנו מכירים אותו ---

אורי מקלב: בשביל זה אנחנו עושים ישיבה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני יודעת את הפעילות שלו, אני יודעת מה הוא עושה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני רוצה להגיד לך שמה שאתה אומר, בכלל כאילו, אני שומעת אותך, כל הדברים שסיפרת פה על סמויים, או על בדיקת, לי בעיני זה נראה קצת יותר, לא יודעת מה, ניסיון לתת עוד קנס לאנשים, ולא באמת לטפל בבעיות, כי הבעיות האמיתיות הן פה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא מה אתם רואים, זה מה מרגיש הציבור.

שלמה כץ: הבנתי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אל תהיה ציני.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אל תגיד לי ---

שלמה כץ: לא, אני לא יכול, אין לי מה ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בוא תגיד, א' תיכף נעבור לחוק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול ---

לימור קופרמן: מה שמגדיר את התלונות האלה כתלונות, שצריך לעשות ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז א' ---

שלומית אבינח: זו האבחנה במשרד התחבורה.

שלמה כץ: לא במשרד התחבורה, זה החוק.

שלומית אבינח: תשמע, אני מכירה את חגי, אני מכירה את אורית גיא ארז, אורית גרופ, אני מנהלת את הוועדה 14 שנה, ואני עובדת מול רוב משרדי הממשלה.

קריאה: גיא ארז כבר לא בתפקיד.

שלומית אבינח: המשרד היחיד שמאבחן באופן קטגורי בין תלונות לפניות – זה משרד התחבורה.

שלמה כץ: זו עובדה, נכון.

שלומית אבינח: זו עובדה.

שלומית אבינח: אני אין לי אינטרס, אני מנהלת הוועדה ---

שלמה כץ: אבל זה החוק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זה חוק?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מה חוק?

לימור קופרמן: מה לא בסדר בחוק?

שלומית אבינח: אז רגע, תנו לי להמשיך לדבר.

שלומית אבינח: אני אומרת שוב, גם פניות, ואנחנו עובדים עם השר, גם התשובות שמתקבלות על פניות, והיה לנו מקרה, ולא כאן המקרה לפרט, הן תשובות מאד מאד מזלזלות בלשון המעטה שהתקבלו, והיו גם כמה תלונות גם על עובדי משרד התחבורה שעונים, גם לשכת מנכ"ל, הן תשובות לא מכובדות, שאני אמרתי את התשובה הזאת אני לא שולחת.

שלומית אבינח: והיה מקרה כזה, והיו עוד מקרים.

שלומית אבינח: אז בוא, אני לא חברת כנסת, אני מנהלת הוועדה, אני יודעת איך עובד משרד התחבורה מול משרדים אחרים.

אורי מקלב: היא עובדת מול כל המשרדים באופן אינטנסיבי.

שלומית אבינח: אני עובדת מול כל המשרדים.

שלומית אבינח: מול , מול זה.

שלומית אבינח: אני שולחת למנכ"ל, ואין לי תלונה, פנייה, זה לא מעניין בכלל.

אורי מקלב: אבל זה שיש חלוקה זה יכול להיות דווקא טוב, זה צריך להציל.

אורי מקלב: וצריך לתת יותר ---

שלומית אבינח: אבל סליחה, גם לכנסת לא עונים לעניין.

שלומית אבינח: אם התשובה של בכיר או פקיד או לא יודעת מה במשרד התחבורה, היא לא עניינית.

שלומית אבינח: התשובה לא עניינית.

אורי מקלב: אבל נניח, אבל אם הולכים ובודקים ---

שלומית אבינח: החוק לא מחייב להפריד בין תלונות לפניות.

אורי מקלב: אבל אם הולכים ומנפים, והם מפרידים בין פניות לבין תלונות, אז לכל הפחות, אז נניח שאת הפניות לא מטפלים בסדר, נניח.

אורי מקלב: אי אפשר לטפל, נניח.

אורי מקלב: בפניות, נניח.

אורי מקלב: אבל בתלונות, זה דברים שהרבה יותר צריך לטפל בהם.

אורי מקלב: אם אתה מפריד, אם יש הפרדה, ולא משנה, כן יש הפרדה, אין הפרדה, אבל הפרדה ---

שלומית אבינח: אין חוק שמחייב להפריד.

אורי מקלב: אבל נגיד איך אנחנו הופכים את הכלי הזה, כי זה חלק, זו התייחסות לפניות שצריכות להגיע בסופו של דבר לטיפול, ויכול להיות שבסופו של דבר הוא יגיע לטיפול פלילי או מנהלי.

אורי מקלב: זאת ההפרדה, שצריכות בירור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הבעיה של החוק?

לימור קופרמן: הבעיה שמגדירים עבירות של למשל אי עמידה בלוח זמנים, או התנהגות נהג כעבירה פלילית.

לימור קופרמן: ובתור עבירה פלילית זה מחייב הליך פלילי.

יצחק הנאו: לא, אם תיק לא עבר מחקירה לתביעות במשך שנה וחצי זה לא תירוץ של חוק.

שלמה כץ: תשמע, זה לא מכובד שאני אתנגח איתך פה.

שלמה כץ: אבל מה שאני אני מסביר לך שבשנה הזאת נעשה תהליך, ופה אני מציע ---

יצחק הנאו: העובדות לא נכונות.

יצחק הנאו: אם משרד התחבורה לא מסוגל לקרוא לחברת אוטובוס לזימון, אז ----

אורי מקלב: אני דבק בזה.

אורי מקלב: מכתב שהגיע ב-27.11.2008, התשובה הראשונה שקיבל הבן אדם, שהתקבלה, אישור על קבלת מענה, היה ב-17.3.2009.

אורי מקלב: זה עוד לא שום דבר, זה 4 חודשים על מה?

אורי מקלב: על מכתב תשובה שהתקבלה פנייה?

שלמה כץ: נכון, אבל עוד פעם, בסוף, אתה לא רוצה שאני אגיע, אתה מנסה לבוא ולהגיד, הצעת וקיבלתי את הצעתך, לא להיכנס לעניין של חלוקת נטל וכמה משאבים הועמדו ל התחבורה כדי לטפל בנושא הזה.

אורי מקלב: לא, תגיד.

שלמה כץ: אני לא אכנס לזה.

אורי מקלב: שלמה, אם אין לך כוח אדם אז תגיד את זה, אז אני פונה לשר כץ ואני אומר תשמע, זה לא יכול להיות שכלי שצריך להיות אפקטיבי ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי צריך להוריד ממחלקה אחרת ולשים שם?

דרור גנון: אני רוצה להגיד קודם כל שאנחנו מקבלים הרבה הרבה תלונות שלא מגיעות לשולחן הזה, ולא הגיעו לשולחן הזה, ואני יכול להגיד לך בוודאות שהן טופלו על הצד הטוב ביותר, וגם התקבלו מכתבי תודה כאלה ואחרים שאני לא מחפש אותם, אבל אני רק רוצה לציין.

יצחק הנאו: אנחנו נשמח לראות את הצד הזה.

דרור גנון: אני אשמח להיפגש איתך ולתת לך.

דרור גנון: אני מכיר אותך אישית, אנחנו ישבנו גם בעבר, ישבנו אצלכם במודיעין עילית, הייתה לנו התנהלות גם מול המפעיל.

דרור גנון: קודם כל, מודיעין עילית זו עיר חשובה, עיר צורכת תחבורה ציבורית, עיר שמוטת תחבורה ציבורית ואנחנו שמחים על כך.

דרור גנון: כמות הפניות ממודיעין עילית, נכון, היא גדולה.

דרור גנון: היא גדולה כי לאנשים שם יש מודעות גבוהה מאד למה שהם אמורים לקבל במסגרת התחבורה הציבורית, וזה מבורך.

דרור גנון: אני רואה בזה כצעד נכון ---

יצחק הנאו: וגם היא אפסית לעומת מה שבאמת קורה.

דרור גנון: שנייה, רק צריך להבין דבר אחד, אנחנו מטפלים בהרבה אחרות גם, דרך אגב, שמקבלות מענה וחלקן גם דרך אגב הועברו בהמשך לחקירות, והועברו למחלקת תביעות, נשפטו והמפעיל קיבל קנסות מאד גבוהים על חלק מהמקרים, כשהוא פעל לא בהתאם לכללים.

דרור גנון: בואו נפריד, בבסיס, קצר, כמה דברים, זה יקל עלינו.

דרור גנון: יש פניות, כמו שנאמר כאן ויש תלונות.

דרור גנון: פנייה זה שאני מבקש תוסיפו לי נסיעה, תשנו לי את המסלול, תקדימו לי את הנסיעה, תזיזו לי את התחנה.

דרור גנון: פניות.

דרור גנון: הפנייה הזאת מטופלת באופן מקצועי מול ממונה מחוזי, שיש לו את הסמכויות המקצועיות לבחון את זה, במערכת כזאת ואחרת של שיקולים, בדרך כלל מקצועיים האמורים להיות לטובת הנוסע, אבל בראייה כוללת של כלל המושפעים מהשינוי.

דרור גנון: שזה בכוונה אני שם בצד, וזה דומה יותר לפניות שהיו למשל מבני ברק, שביקשו להזיז את הקו, ביקשו להכניס אותו כן מ-, מה זה היה שם, גנים בפתח תקווה וכן הלאה.

דרור גנון: לא לעצור פה, כן לעצור פה, זו פנייה.

דרור גנון: ואנחנו מקבלים הרבה כאלה.

אורי מקלב: אני רוצה להסביר לחברים, בתוך הפנייה הזאת יכולה להיות גם מובנית תלונה.

אורי מקלב: כשיש צפיפות באוטובוס והאוטובוסים מדלגים, אבל יש כאן הצעת ייעול, הוא אומר אבל אני מבקש ממך ככה וככה.

אורי מקלב: זה לא סתם פנייה.

דרור גנון: אני מבקש ממך להוסיף לי נסיעה, אני מבקש ממך לעצור לי כאן ---

אורי מקלב: תפצל את הקו הזה לשניים, כדי שאנחנו נוכל להגיע, תוסיף לי עוד, תגביר ---

שלומית אבינח: זה פנייה, אם אתה מבקש להוסיף זה פנייה, אבל אם אתה מתלונן ספציפית ---

דרור גנון: רגע, אני בכוונה מנסה לעשות סדר, אם אפשר.

אורי מקלב: גם בפניות, יכול להיות שבתוכן מובנית תלונה.

שלמה כץ: נכון, אבל הוא מנסה להבדיל מהמהות מה מבקש המלין, אם הוא מבקש בעצם לטפל בשיפור, או שהוא רוצה להתלונן.

אורי מקלב: יצחק, הנושא שלי עכשיו הוא לא התחבורה הציבורית במודיעין.

אורי מקלב: אני רוצה את הטיפול, אחרי שאתה התלוננת איך מטפלים.

אורי מקלב: זה מה שאני רוצה.

אורי מקלב: שאר הדברים זה לא הישיבה עכשיו.

דרור גנון: אוקי.

דרור גנון: הסוג השני, זה כמו שנאמר כאן – תלונות.

דרור גנון: תלונה – אני חיכיתי בתחנה חצי שעה בלוח הזמנים כפי שפורסם האוטובוס היה צריך להגיע בעשר וחצי, חיכיתי חצי שעה, הוא הגיע באחת עשרה, לא הגיע, הקדים ---

אורי מקלב: דרור, התלונה היא – 'נהג מונית קילל אותי' ---

דרור גנון: רגע, אני לא רוצה, אני בכוונה מפריד.

דרור גנון: אם תיתן לי שתי דקות, אם לא אני ארוץ ישר לסוף.

דרור גנון: מה שאתה תגיד.

דרור גנון: אני אכבד כל החלטה שלך.

אורי מקלב: לא, לא, אני אגיד לך מה, יש לי שאילתה דחופה באחת עשרה ועשרה עם שר התחבורה.

דרור גנון: אוקי, אני אקצר.

דרור גנון: אנחנו ענינו לשאילתה שלך, אז אנחנו יודעים כבר מה התשובה.

אורי מקלב: אה, אתה יודע מה התשובה.

אורי מקלב: זאת אומרת אין לי מה ללכת.

אורי מקלב: אולי פה אני אשמע תשובות יותר טובות לגבי אגריפס.

דרור גנון: לא, יש לך דווקא, יש לך.

דרור גנון: כן, לגבי השינוי באגריפס, אני עניתי לשאילתה.

דרור גנון: בקיצור, התלונה מתחלקת לשניים – תלונה למפעיל תחבורה ציבורית שהשליטה עליו היא או הסכמית או רישוית, ויש לנו הרבה יותר מנופים לטפל בו, ויש תלונה על מונית, שהיא לגבי בן אדם פרטי שלקח מונית ויש לו רישיון להפעלת מונית, הוא לא בשליטתי, אין לי שום אפשרות לתקשר איתו, אין לו איזה איגוד שדרכו אני יכול להעניש אותו, כמו למשל מפעיל תחבורה או איגד המסיעים, או לייצר סטנדרטיזציה מולו ברמה פרטנית.

דרור גנון: ואז אין לי שום כלי אחר, אלא להזמין אותו לחקירה.

דרור גנון: לגבי מפעילי התחבורה הציבורית, אני אומרת את זה בפה מלא, אני משתדל לא להעביר לחקירות.

דרור גנון: גם לפעמים, וכאן יכעסו עלי האנשים, שיכול להיות ספק חקירה ספק שלא, אני מעדיף לא לטפל במסגרת חקירה, אני מזמין את המפעיל לנזיפה, אני נוזף בו, אני מזהיר אותו, אני עוקב אחרי הפעילות שלו לאחר מכן, ואני מנסה לשפר את התהליך בצורה שהיא לא תיכנס לסדר דין פלילי, שזה במסגרת חקירה.

אורי מקלב: סליחה, כאן אני רוצה לציין, אני חוץ מלהסכים לחלוקה הזאת, אבל בתנאי שאתה גם מחלק בין תלונה נניח על אי עמידה בלוח הזמנים, שאתה יודע שקיימים תשובות כאלה,לא צפויים, לבין התנהגות נהג למשל.

אורי מקלב: התנהגות נהג באוטובוס ---

דרור גנון: רשמתי לי, התנהגות נהג ---

אורי מקלב: כגון המקרה הזה, שיש בזה הרבה התנהגות נהג.

שלמה כץ: נכון, נכון, נכון, אין ספק.

שלמה כץ: אני מסכים איתך.

דרור גנון: אני אשאל אותך את השאלה שמתבקשת גם – התנהגות נהג.

דרור גנון: הרבה פעמים פונים אלי, תשמע הנהג קילל אותי, דחף אותי.

דרור גנון: זה בטיפולי או בטיפול המשטרה?

דרור גנון: בטיפולי מול החברה או בטיפול המשטרה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לדעתי זה בטיפולך.

דרור גנון: למה?

דרור גנון: אם הוא דחף אותך הוא פגע בך, אם הוא קילל אותך הוא גם עבר עבירה אחרת.

דרור גנון: רגע, בכוונה אני מסבך ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אבל זה צריך להתחיל ממך ולעבור למשטרה, אבל זה צריך להתחיל ממך.

אורי מקלב: נכון, במקביל, אבל זכותו גם לבוא למשרד התחבורה.

דרור גנון: זה מגיע אלי ואז אני אמור להפנות למשטרה.

אורי מקלב: יוליה, תמשיכי את הדיון, אני צריך לצאת לשאילתה.

אורי מקלב: אני חוזר מיד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני עוברת מכסא לכסא.

דרור גנון: השר שלנו הוא שר שמאד בקיא בתחום התחבורה, הוא מאד מכיר אותו ומבין בו והוא יידע לתת לו את המענה הראוי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני אמסור לו מה אתה חושב עליו.

דרור גנון: זאת האמת.

דרור גנון: ולכן, יש לנו הרבה מקרים שאנחנו צריכים לקבל על עצמנו שיקול דעת איך לטפל.

דרור גנון: ברגע שזה עובר לחקירה, אחרי שניסינו למצות את כל האפשרויות, ואתם צריכים להבין, זה לוקח זמן.

דרור גנון: כל יום נופלים לנו במשרד, מגיעים באמצעות מיילים, פקסים, טלפונים ומכתבים, קרוב ל-100-120 תלונות בממוצע, עם פניות, בכלל.

דרור גנון: אנחנו עושים עיון מה תלונה מה פנייה, קודם כל.

שלמה כץ: לא כולן כתובות.

שלמה כץ: יש טלפונים.

דרור גנון: חלקן.

דרור גנון: יש הרבה אנשים ששולחים בלי כתובת, בלי שם.

דרור גנון: המיון והאדמיניסטרציה שנדרשת לטפל באותה פנייה היא כבדה, ובמידה ואני רוצה להיות יותר יסודי ואני באמת רוצה לתת מענה – אז אני צריך להתקשר לפונה, להשיג את הטלפון שלו ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל מה זה שייך אם זה לוקח שנתיים?

דרור גנון: רגע, רגע, את מתייחסת לנקודה.

דרור גנון: אנחנו נתייחס גם אליו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אני מניחה שהוא רק דוגמא.

קריאה: הוא זה דוגמא שמעידה על הכלל.

שלמה כץ: הוא נכנס לתהליך, התהליך עצמו, ניסיתי להסביר את זה קודם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שנייה, תן לו לסיים.

דרור גנון: נדרש מיון, המיון הזה לוקח זמן.

דרור גנון: לאחר המיון אם זו פנייה היא עוברת לטיפול מקצועי.

דרור גנון: כמובן שיוצאת תשובת ביניים שאומרת שזה מטופל.

דרור גנון: אם במקרה ובמיון מתקבלת החלטה אחרי שמזמינים את ה---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי ממיין?

שרונה קרסגי: אני.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את, את כל ה-120 ביום?

שרונה קרסגי: אני ממיינת כל יום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כאילו בן אדם אחד, 120?

שרונה קרסגי: לא.

דרור גנון: בעזרת האנשים שסביבה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לבד כאילו, או שיש לך עוד קבוצת אנשים?

שרונה קרסגי: עם אנשים.

שרונה קרסגי: אני ממיינת אותן.

שרונה קרסגי: אני דואגת אישית לראות כל תלונה, כל תלונה.

דרור גנון: כן, וודאי, זו האחריות שלה.

דרור גנון: היא עובדת מהבוקר עד הערב רק על זה.

שלומית אבינח: הדוברת היא שרונה קרסגי.

שלומית אבינח: תציגו את עצמכם, כי לא עשינו סבב.

דרור גנון: שרונה קרסגי, מנהלת היחידה של טיפול בפניות הציבור באגף התחבורה הציבורית.

יצחק הנאו: והחוקרים גם ממיינים?

דרור גנון: החוקרים גם הם שייכים לאגף התחבורה.

דרור גנון: אגף התחבורה הציבורי ---

יצחק הנאו: לא, אני שואל אם זה אותם אנשים שממיינים.

דרור גנון: לא, לא, לא.

שרונה קרסגי: לא.

שרונה קרסגי: אתה באת אלי בתפקיד הקודם שלי.

שרונה קרסגי: זה תפקיד חדש.

יצחק הנאו: לכן אני שואל.

דרור גנון: אז אני עונה, אגף פניות ציבור הוא כפוף אלי במסגרת הטיפול המקצועי.

יצחק הנאו: אני זוכר שהמכתב נחתם על ידי הגברת שרונה, ולכן אני שואלת אם היא גם ממיינת וגם חוקרת, כי זה נשמע בלתי אפשרי לעשות את שניהם.

דרור גנון: לא, לא, בתקופה שאתה מדברת גברת שרונה הייתה חוקרת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הבנו, הבנו חברה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הבנו שהיא התקדמה בגלל שהיא טיפלה טוב בתלונות.

דרור גנון: היא קודמה, ומן הראוי, מאחר שהיא גם עסקה בתחום, אז יש לה יתרון שהיא מכירה את שני הצדדים של המטבע.

דרור גנון: לאחר המיון עובר בדיקה מקצועית,

שלומית אבינח: כמה זמן לוקח המיון?

דרור גנון: יומיים, שלושה במקרה הגרוע.

דרור גנון: לאחר מכן מזמינים את המפעיל.

דרור גנון: זה יכול לקחת עוד שבוע, יוצאת פנייה ---

קריאה: אתם מודיעים שהתלונה התקבלה?

דרור גנון: כן, וודאי, וודאי, הוא גם קיבל תשובה מהירה.

יצחק הנאו: קיבלתי תשובות מהירות בתחילת הדרך.

שלומית אבינח: בתחילת הדרך.

שלומית אבינח: ותיכף אני גם אגיד למה זה נתקע.

דרור גנון: לאחר מכן אנחנו מזמינים את המפעיל או עושים התייעצות מהירה וקובעים אם יש מקום לחקירה או שאפשר לטפל במישור המנהלי.

דרור גנון: יש חקירה, מעבירים את זה, בונים את התיק, שזה כולל את המכתב והכל, יוצאת מהמערכת של החקירות, יש מערכת נפרדת, ועכשיו פה אני אסביר משהו ששלמה יוכל לפרט אם תרצו.

דרור גנון: יוצא מכתב שבו מופנה לפונה – אדוני, התלונה שלך נמצאה כתלונה שמצדיקה חקירה, אתה תוזמן.

דרור גנון: היום זה משוכלל יותר.

דרור גנון: האדון היה בתקופה קצת קודמת.

דרור גנון: "דע לך שיתכן ותוזמן.

דרור גנון: אנא ממך, אם אין בכוונתך להגיע", כי יש גם מקרים שמזמינים ולא מגיעים, והרבה כאלה, "אנא ממך, אם אתה לא מתכוון להגיע או אין בכוונתך, תודיע לנו עכשיו, אנחנו נחזיר את זה לטיפול המנהלי וננזוף במפעיל".

שלומית אבינח: יש לכם נתונים כמה מסרבים?

שלומית אבינח: יש לכם איזה סטטיסטיקות?

דרור גנון: הרבה, הרבה מסרבים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנשים מאבדים מקומות עבודה.

דרור גנון: אין לי ברירה אבל, אני חייב לגבות עדות.

שלומית אבינח: אנחנו הפעלנו מנגנון עכשיו של להתקשר אחד, אחד.

דרור גנון: ואנחנו מתקשרים.

דרור גנון: חשוב שתבינו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לי שאלה בבקשה, החקירה הזאת היא חקירה של משרד התחבורה?

דרור גנון: כן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עכשיו בעצם, עד שאתם עושים את החקירות וכו', בינתיים הנהג הרי ממשיך להתנהג בצורה מגעילה, עד שזה עובר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה אתם עושים עם זה?

דרור גנון: לא, אז בטיפול הראשוני, אז אני אמרתי, וזה עוד פעם ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לי שאלה, נניח אני התלוננתי ואתם עוד לא יודעים אם זה נכון או לא נכון, אתם שלחתלם לו מכתב שאומר שהתלונה מטופלת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם שולחים מכתב כזה גם לנהג שברגע זה ---

דרור גנון: לא.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת הטעות שלכם.

דרור גנון: לא, זאת לא טעות, סליחה.

דרור גנון: אני אסביר לך למה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת הטעות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אם הייתם שולחים כבר לנהג, שהתקבלה תלונה ואנחנו מטפלים בה כרגע ---

שלמה כץ: אבל גברתי, אני עוד לא יודע מי הנהג.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כמה זמן אתה צריך לקחת כדי להבין מי הנהג?

שלמה כץ: אז עכשיו זהו, אני לא יודע מי הנהג.

דרור גנון: אוי, נו, אתם צריכים להבין.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אתם מבינים שאלה דברים שצריכים לתקן?

דרור גנון: לא, אי אפשר לתקן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זה אי אפשר לתקן זה?

שלמה כץ: דקה, תבינו רק מה המהות.

שלמה כץ: הוא כרגע פנה ואומר לי – לי קרה אירוע בנסיעה באחת עשרה בלילה בקו זה וזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אוקי, כמה זמן לוקח לך לבדוק?

שלמה כץ: רגע, דקה.

שלמה כץ: אני עכשיו צריך לבדוק, ועוד פעם, זה מקרה טוב שהוא בקיא בעניין ויש לו ניסיון, אז הוא יודע לתת לי את כל הפרטים.

שלמה כץ: לרוב אין לי את כל הפרטים.

שלמה כץ: אבל נגיד אפילו במקרה שלו שיש לי את כל הפרטים, אני עכשיו פונה לחברה.

שלמה כץ: אומר התקבלה כאן תלונה, אני פונה לחברה, החברה יודעת שיש פנייה, אני אומר לחברה – נא תודיעי לי מי הנהג שביצע את הנסיעה הרלבנטית.

שלומית אבינח: והוא לא אומר את מהות התלונה?

שלמה כץ: אומר, אומר את מהות התלונה, אבל החברה יודעת.

שלמה כץ: היא שאלה על הנהג.

שלמה כץ: החברה יודעת, לא הנהג.

שלמה כץ: כרגע אני לא יודע מי הנהג.

שלמה כץ: החברה הולכת ומבררת מי הנהג.

שלמה כץ: חוזרת אלי, ועכשיו מאחר שזה פלילי ---

שלומית אבינח: יש סידור עבודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וכמה זמן עד שהחברה פועלת?

שלמה כץ: עד עוד פעם, החברה---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: סליחה, אז תטיפו להם, מה זה החברה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה החברה לא נותנת לך תשובה מיידית?

שלומית אבינח: למה אתם לא רוצים ...

שלומית אבינח: שהחברה שתוך 24 שעות צריך מענה --- (מדברים ביחד)

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תעשו לי טובה, סליחה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עכשיו זה בדיחה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם צריכים להטיל סנקציות על חברה שלא מעבירה לכם תוך 48 שעות ---

יצחק הנאו: ...

יצחק הנאו: אני מקבל פרטי נהג תוך 5 שעות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תראו, באמת, אנחנו סתם מתברברים ומבזבזים זמן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרי נורא ברור לכולם שזה לא הגיוני שתלונה או חקירה תסתיים אחרי שנתיים או שייקח 60 יום.

שלמה כץ: נכון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה כרגע אמרת, בתחילת דבריך, שאתם משקיעים 30 מיליון שקל בתפיסה, בחקירות סמויות וכו'.

שלמה כץ: לא חקירות, בבקרה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: סליחה, בבקרה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עכשיו, א', כשאתה בא ואומר באיזו סמכות, בוא אם אתה אין לך סמכות, תטיל את זה עלינו, אנחנו ניתן לך את הסמכות.

שלמה כץ: מצוין.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אני חושבת שאותה חברה שאתה מתלונן עליה, צריכה לתת לך תשובה תוך 48 שעות, לבוא ולהגיד מי הנהג.

שלמה כץ: מצוין.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זאת אומרת, הם יכולים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני רוצה להגיד עוד משהו, כי רשמתי לי את זה כשדיברת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לך 5 מיליון ₪ שאתה מקבל על אותן הבקרות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה אתם לא עושים פרסום בטלוויזיה או ברדיו, או בעיתונות, שבא ואומר – נהג תדע שיש סמויים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: א' אתה בדרך הזאת מראה שמשרד התחבורה מתחבר לציבור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שמשרד התחבורה בודק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנשים יידעו שיש---

שלמה כץ: דקה, כי אין בעיה כזאת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זאת אומרת?

שלמה כץ: לא סיימתי לתאר את התהליך כי זה היה קצר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אתה התאהבת בתהליך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו לא בתהליך שלך עכשיו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו פה בבעיות של בשר, לא ארגונים.

שלמה כץ: אני מנסה לענות על השאלות שלכם.

שלמה כץ: החברות מודעות לבקרה הסמויה שאנחנו עושים, כי חלק מתהליך הבקרה ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל גם הנהגים יודעים?

שלמה כץ: גם הנהגים יודעים.

שלמה כץ: הם לא יודעים ברגע שזה קורה ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ברור שהם לא יודעים כשזה קורה.

שלמה כץ: אבל התהליך של הבירור מגיע עד לנהג.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל זה עושה לכם טוב לציבור?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תבינו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תקשיבו, אני לא יודעת עם מי לדבר פה ממשרד התחבורה, אולי אני אפנה אפילו לשר התחבורה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרי ברגע שאתם באים ועושים דבר כזה, אתם מראים לציבור שמשרד התחבורה דואג לרווחתם ועושה את הבקרות האלה, והציבור יודע שא' יש לו למי לפנות.

יצחק הנאו: יש פה מעגל קסמים.

יצחק הנאו: אני מסתכל על השורה החתונה – מבחן התוצאה.

יצחק הנאו: במבחן התוצאה, גם אם הנהג יודע שיש חקירות סמויות או ברורים סמויים, הנהגים והחברות מזלזלות בציבור, וזה אומר ---

שלמה כץ: זה לא נכון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, זה לא מדויק.

יצחק הנאו: זה חד משמעית נכון.

שלמה כץ: אני מוחה על מה שאתה אומר.

שלמה כץ: ותניח שנקודת התצפית שלי היא יותר טובה משלך.

יצחק הנאו: לא נכון, ובזה אני חולק.

שלמה כץ: ולהבדיל ממך יש נתונים.

שלמה כץ: יש נתונים ואתה יכול לחלוק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יצחק, רגע, סליחה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תקשיב, יש 2 מיליון נוסעים שנוסעים כל יום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מניחה שלא כל הנהגים הם חיות רעות.

יצחק הנאו: חס ושלום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני חושבת שצריך לשים דברים בפרופורציה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש באמת אנשים שהחינוך שלהם מהבית הוא כזה, שלא משנה כמה תלונות לא תיתן לו, הוא יתנהג כמו חולריע, כי הוא בן אדם כזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא יעזור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פשוט, מה שצריך לעשות זה להוקיע אנשים כאלה מחברות אלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עכשיו, הוא בא ואומר שהחברות, בעצם מה שאתה אומר שהחברות נותנים לך את התשובה על מי הנהג, לא אחרי 48 שעות, אחרי כמה זמן?

שלומית אבינח: כי אין להם דד ליין, הם לא מחויבים לדד ליין.

שלמה כץ: שרונה, כמה זמן לוקח?

שרונה קרסגי: הם רשומים שם שתוך 14 יום, אבל לא תמיד הם מביאים.

שלומית אבינח: מה זה תוך 14 יום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומה קורה אם הוא לא עשה 14 יום?

שרונה קרסגי: מבקשים עוד פעם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כאילו אין לכם שום סמכות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומה אתם הייתם רוצים שתהיה לכם, איזו סמכות?

דרור גנון: אפשר להציע הצעה?

דרור גנון: אני בכלל רוצה להתפטר מכל העניין הזה.

דרור גנון: עכשיו אני הולך לזרוק לך פצצה.

דרור גנון: פצצת אטום.

דרור גנון: אני מבחינתי לא רוצה לחקור בכלל.

דרור גנון: לא רוצה לעשות חקירות, אני לא מעוניין בתהליך הזה.

דרור גנון: אני רוצה להפוך את הגלגל.

דרור גנון: בואי תני לי סמכות לקנס מנהלי, ברירת קנס.

דרור גנון: כל אחד שיתלונן אני אבדוק משיקול דעתי.

דרור גנון: יש מקום לתלונה – אני ישר שולח קנס למפעיל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז למה אתה חוקר?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי מינה אותך לחקור?

דרור גנון: אני לא יכול על פי חוק.

דרור גנון: תשנו לי את החוק.

דרור גנון: תעשו לי ברירת קנס.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז בואו, אנחנו נשנה את החוק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בשביל זה אנחנו פה, בשביל לשנות את החוקים.

דרור גנון: נקים וועדה בראשות שופט מצידי, שיבדוק.

דרור גנון: אם המפעיל יערער הוא יבוא, גם הנוסע ירוויח מזה, גם אני ארוויח מזה, וזהו.

שלמה כץ: אני לא בחרתי את התהליך הזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה הגיע למצב שיש את החוק הזה?

דרור גנון: כי זה משהו היסטורי, זה החוק.

דרור גנון: זה תקנות התעבורה.

שלמה כץ: הררי, אפשר לבקש את עזרתך?

גבי הררי: כן, אני אתן איזו סקירה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רק אומרת לך כבר, אתה יועץ משפטי שלנו.

גבי הררי: אני לא יועץ משפטי, אני רק מנהל יחידה.

שלמה כץ: הוא מנהל מחלקת התביעות במשרד התחבורה.

שלומית אבינח: אליו התיקים מגיעים אחרי חקירות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם אתה רוצה, אז אני צריכה שתעזור לי לרשום את החוק, אני רוצה לבדוק באמת.

גבי הררי: אוקי.

גבי הררי: גבי הררי.

גבי הררי: החיקוקים שמטפלים בסוגיה של החקירות זה חוק סדר הדין הפלילי, פקודת הראיות, שהיא אוניברסאלית לגבי כלל החיקוקים הפליליים שמתקיימים במדינת ישראל.

גבי הררי: בחיקוקים הספציפיים שאנחנו מטפלים זה חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים, תקנות התעבורה הרלבנטיות, בנוגע למסיעים, נוסעים, תאגידים.

גבי הררי: וחוק הפיקוח על מחירי מצרכים ושירותים, וכמובן הצווים והתקנות שיצאו מכוחם של אותם חוקים.

גבי הררי: אלה חוקים פליליים, והחקירה היא חקירה פלילית לכל דבר ועניין.

גבי הררי: זאת אומרת תיק פלילי שפותחת המשטרה ותיק פלילי שנפתח אצלנו, אותו זמן נדרש כדי לחקור, תלוי במידת שיתוף הפעולה שיש מצד המתלוננים לבוא ולמסור עדות, למסור את הפרטים.

גבי הררי: תלוי במידת שיתוף הפעולה לפעמים מצד המפעילים.

גבי הררי: לא תמיד יש נכונות, לפעמים זורקים עניינים אחד לשני.

גבי הררי: ז תהליך חקירה שלצערי לחוקים אין סמכויות של שוטר.

גבי הררי: הסמכויות שיש להם הן סמכויות חקירה מכוח חוק הפיקוח.

גבי הררי: אין להם סמכויות של שוטר – שאני אעצור אותך, אני אעשה לך כל מיני סנקציות כאלה ואחרות.

גבי הררי: לכן, גם היכולות שלהם לחקירה מוגבלות, למרות שהסמכויות שלהם לכאורה הן די מרתיעות.

גבי הררי: הם מסוגלים לתפוס למשל כל מסמך, כל חשבונית, כל פנקס שיש למפעיל.

גבי הררי: אבל, אין להם את אותן סמכויות שיש לשוטר.

גבי הררי: המשטרה לא מטפלת בסוג כזה של תלונות.

גבי הררי: אם המשטרה הייתה מטפלת ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מה, המשטרה כאילו לא מטפלת וגם הם לא מטפלים?

גבי הררי: לא, אנחנו מטפלים.

גבי הררי: הם מטפלים, אלא שזה תלוי במידה רבה בציבור שמוכן למסור עדויות, בזמן, בנילונים עצמם שאפשר לאתר אותם או אי אפשר לאתר.

גבי הררי: המשטרה יש לה יכולות הרבה יותר אפקטיביות כדי להביא חשוד לחקירה במיידי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אתה יודע איך המשטרה עובדת, אז מה, כאילו אני לא מבינה.

גבי הררי: אבל המשטרה היא לא מטפלת בסוג הזה של תלונות.

שרונה קרסגי: למשטרה יש את הסמכות ולהם אין.

גבי הררי: אני יכול להזמין.

שרונה קרסגי: כשאת שומעת משטרה זה כבר נשמע אחרת.

שרונה קרסגי: כשאת שומעת משרד התחבורה, אז זה משרד התחבורה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה פרנסה שלהם.

שלמה כץ: אבל אני לא יכול לעשות, אין לי סנקציות.

שרונה קרסגי: אין לנו סמכות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רגע, ולמה בעצם כל תלונה הופכת להיות תלונה ---

שרונה קרסגי: לא כל תלונה.

שלמה כץ: עוד פעם, נחזור, כל תלונה בהגדרה היא תלונה פלילית.

שלמה כץ: אנחנו מנסים לסווג חלק מהתלונות בתור פניות, ולא להיכנס למסלול הזה.

שלמה כץ: אבל כאשר היא הוגדרה כתלונה, זו הדרך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ברגע שיש תלונה, לא משנה מה ---

שלמה כץ: נכון.

גבי הררי: כשיש לכאורה חשד לביצוע עבירה פלילית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל מי עושה את ההגדרה?

שלומית אבינח: זה מה שאני אמרתי, שההיסטורית ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז צריך לשנות את ההיסטורית הזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה?

שלמה כץ: זה לא תלוי בי.

שלמה כץ: אני לא קובע את זה.

דרור גנון: זו היא חקיקה, זה לא תלוי בנו.

דרור גנון: עוד פעם אני אומר, אני מציע הפוך, להפוך את הגלגל.

דרור גנון: במקום שאני ארדוף אחרי המפעיל – אני אסתכל על התלונה, אני אגיע למסקנה שיש בה מן העבירה, אני קונס אותו סתם דוגמא ב-5,000 ₪, שולח לו ברירת קנס.

דרור גנון: זה כמו שאת עכשיו נתפסת באור אדום, שולחים לך 1,000 ₪ קנס, ויש לך ברירה לבקש משפט, נכון?

דרור גנון: קודם כל.

דרור גנון: אני רוצה להפוך את זה.

דרור גנון: אני קודם כל אשלח לו קנס, סתם דוגמא 5,000 ₪.

דרור גנון: הוא ירצה לערער – תהיה איזו וועדה ברשות שופט, שתדון.

דרור גנון: ואז אני אטפל בזה.

דרור גנון: ואז אני פתרתי את הבעיה.

דרור גנון: אחרי 50 כאלה, תאמיני לי, הוא כבר ידאג שהנהג שלו לא יעשה כלום.

דרור גנון: זה הכל.

דרור גנון: זה מה שאנחנו רוצים, אבל אני לא יכול לעשות את זה.

דרור גנון: אם הוועדה תעזור לנו, אנחנו נשמח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה יכול לעזור לנו לשנות את החוק?

גבי הררי: אולי אני אסביר, אני לא יועץ משפטי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, שיבוא ויסביר לנו לפחות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אה, אתה לא יועץ משפטי.

גבי הררי: אני אסביר את התהליך הפלילי, אני לא יועץ משפטי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו נעשה את זה בעצמנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא צריך טובות.

דרור גנון: אנחנו נעזור במה שאנחנו יכולים.

דרור גנון: כבר הכנו הצעה כזאת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז תקשיבו, מה שאנחנו נעשה זה ככה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: קודם כל, מה שקורה במדינת ישראל ---

שלומית אבינח: אתם הגשתם את ההצעה הזאת?

דרור גנון: עשינו הצעה, אבל עצרו אותנו כי הסבירו לנו שזה ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז תעביר לי את זה, דרור, ואנחנו נבדוק איך אנחנו עושים את זה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי מה שקורה בעצם בארץ זה משהו שאני אישית כבר מזמן רוצה לטפל בו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ברגע שבן אדם מתלונן, מבחינת הרשויות צריך להבין שהוא צודק, נקודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אם הוא שיקר הוא יקבל באבי אביו בגלל שהוא שיקר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל צריך להתייחס לאותו מתלונן ישר, כאמת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עכשיו, יכולים להיות מקרים שמישהו בא ואני לא יודעת מה, כועס על נהג ספציפי והוא מעליל עליו עלילות, אוקי?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אם רואים את אותו בן אדם מתלונן על אותו נהג פעמיים, אפשר לבוא ולהבין שבעצם יש פה איזה עוול כלפי בן אדם ספציפי, ואני בטוחה שיש גם כאלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל לדעתי, רוב המקרים, אין שום סיבה ללכת לזה, בן אדם מתלונן, שלום על ישראל, החברה מקבלת קנס וזהו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם יתחילו להתנהל תוך שנה בצורה אחרת לגמרי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אני רוצה להבין עדיין, מה קורה איתו כרגע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להבין.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל זה אנחנו נשנה ונעשה, מה קורה איתו?

שרונה קרסגי: לגבי התיק שלו ספציפית אני יכולה לומר.

שרונה קרסגי: אני חקרתי את התיק שלו אישית.

שרונה קרסגי: שוב, מגיעים לאותו מצב, 5 הזמנות הנהג קיבל, לא הגיע לחקירה.

שרונה קרסגי: בסדר.

שרונה קרסגי: אני הגבלתי לו את רישיון הנהיגה, אבל הרישיון מסתיים בשנת 2012.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רגע, נהג לא הגיע לחקירה ואת לא יכולה לעשות עם זה כלום?

שרונה קרסגי: כלום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את לא יכולה לקנוס את החברה?

שרונה קרסגי: זה החוק.

דרור גנון: לא.

דרור גנון: רק בבית משפט.

דרור גנון: זה כמו עבירה פלילית.

דרור גנון: שוטר יכול לקנוס אותי אם אני גנבתי?

דרור גנון: הוא יכול להגיש את זה לתביעה.

שלמה כץ: אני יכול להתלות לו את הרישיון, אבל הוא יבוא בחידוש, בחידוש הוא יופיע אצלי.

שרונה קרסגי: אנחנו טיפלנו, והוא גם ציין את זה שטיפלנו.

שרונה קרסגי: טיפלנו לו בתיק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לי שאלה אליך מר יצחק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה בכלל אתה מצפה, אני רוצה להבין.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חוץ מזה שאתה עושה שירות ענק, ועובדה שבזכותך אנחנו אולי הולכים לשנות משהו במשרד התחבורה, באחד מהמשרדים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה אתה מצפה שיקרה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה רוצה פיצוי?

יצחק הנאו: לא, אני לא ביקשתי פיצוי, אני לא ביקשתי שום דבר.

יצחק הנאו: אני לא לקוח גדול של התחבורה הציבורית.

יצחק הנאו: אני בעצמי לא עליתי על אוטובוס שנים.

יצחק הנאו: שאני שולח את הילדים, אני מצפה להפסיק פעם אחת ולתמיד להיתקל כמעט בכל נסיעה של הילדים שלי בבעיה.

יצחק הנאו: ולכן אני עדיין מתלונן.

יצחק הנאו: אני מוכרח לומר שמה שאני שומע פה רק מייאש, בגלל שאם אין להם אפילו שוט כנגד נהג, אז זה חמור ביותר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז זהו, אני רוצה לשאול אותך, יש לי שאלה – בעצם מה ההבדל בין זה שכשאתה עושה את הבקרה באופן יזום ובצורה סמויה ואתה יכול לקנוס, לבין תלונה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה עדיין להבים מה ההבדל?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה אתה מתייחס ---

יצחק הנאו: כי הם לא חייבים להאמין לי, בסדר.

יצחק הנאו: אבל שיהיה שוט כנגד הנהג.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, לא, זה לא מה שהוא אמר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה ההבדל?

שלמה כץ: המקור של הסמכות שלי זה ההסכם.

שלמה כץ: פרסמתי מכרז, בין התנאים במכרז הודעתי לזוכה שיש מנגנון של קנסות מוסכמים, ובעצם זה שהגיש הצעה למכרז הוא הסכים למנגנון הזה.

שלמה כץ: בסדר, אז יש הסכמה בינינו שזה המנגנון שאנחנו עושים.

שלמה כץ: זה מנגנון מוסכם.

שלמה כץ: לגבי תלונה מהציבור – אין מנגנון מוסכם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל הציבור מתלונן על אותו אחד שעשית איתו הסכם.

שלומית אבינח: אתם יכולים לשנות תנאי מכרז?

שלומית אבינח: במכרזים הבאים אתם יכולים לשנות את תנאי המכרז?

שלמה כץ: לא, לא, אני עוד פעם אומר.

שלמה כץ: תראו, זה עוד פעם, אני לא יכול להכריח את המפעיל.

שלמה כץ: כאשר הוא אומר – תשמע רגע, זה הרשות.

שלמה כץ: אז אני אמרתי אני הרשות, אני פועל, זה זרועי הארוכה, אני עושה בקרה אובייקטיבית, אין שם שום חשש שלמישהו יש עניין עם מישהו, כל הפערים סגורים, זה מדובר בבקרים מקצועיים שמקבלים הדרכות.

שלמה כץ: יש להם כללים לפיהם הם עובדים, הכל מובנה.

שלמה כץ: ואז הצד השני אומר אוקי, בסדר, אם אתה עושה מנגנון כזה מובנה, אז אני מסכים ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל הרי הוא מתלונן עליך כשסגר איתך הסכם על המנגנון המבונה.

שלמה כץ: רגע, דקה, לא.

שלמה כץ: אבל המנגנון המובנה גם אומר איך אני עושה את הבדיקה, מה הכללים לעשות את הבדיקה.

שלמה כץ: הוא לא עומד בכללים שלי, אני מכריח את הפקח שלי לבוא, לרשום מיד בסמוך לאירוע בטופס מיוחד שהוא מכניס את כל הפרטים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אתה צריך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חברה, תפסיקו רגע, אני מבינה שאתם מאד נהנים פה.

שלמה כץ: האמת – לא כל כך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול אותך, זה בדיוק מה שאמרתי, אפרופו הפרסום שאתם צריכים לתת לציבור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרי מה אתה אומר, שלי בתור מבקר, יש איזה שהם כללים שאומרים שאם זה קרה בסמוך לאירוע ואם כך וכך, למה שאתה לא תיקח את אותו כסף, תפרסם את זה לציבור שאתה בא ואומר שהציבור צריך להתלונן בשעה כזאת, בתוך זמן כזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה אתה לא יכול לעשות את זה?

שלמה כץ: אז עוד פעם אני אומר ---

דרור גנון: זה משרד האוצר, זה נכנס לקופת המדינה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אבל זה כסף שמאפשר להם ---

יצחק הנאו: אבל חברת הכנסת יוליה, אני חושב שבשורה התחתונה זה לא יעזור, ואני גם אסביר למה.

יצחק הנאו: כי יכול להיות שפתאום תהיה איזו התקפה של פניות כי יפרסמו שאפשר לפנות.

יצחק הנאו: אבל אם אותם פונים בסוף יראו שהנהג לא חייב לבוא אחרי 5 זימונים ולכן לא קורה כלום, כל האפקט פשוט ידעך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אוקי, נראה איך אנחנו באמת מעבירים את זה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מבחינתי אפילו נעשה את זה בלי חובת הנחה.

דרור גנון: אנחנו ניסינו פעם אחת ונתקלנו במשרד המשפטים.

דרור גנון: משרד המשפטים לא רצה.

שלמה כץ: משרד המשפטים, זה מטופל על ידי לשכת היועץ המשפטי במשרד התחבורה.

שלומית אבינח: אצל חווה?

שלמה כץ: לא אצל חווה.

שלמה כץ: מי שטיפל בזה, זה הרצל רביניאן.

דרור גנון: זה נכון.

שלמה כץ: אני אומר, יש.

שלמה כץ: הלשכה המשפטית שלנו מטפלת בזה, זה לא זה.

שלומית אבינח: כן, אבל איך אתם חושבים אופרטיבית לקצר את זמן התלונות?

שלמה כץ: מה שדרור אומר בעצם להכניס את הקנסות.

שלמה כץ: מה שאנחנו אומרים בעצם להכניס את כל המנגנון של התלונות האלה שהן תלונות צרכניות בעיקרן, למנגנון של טיפול מנהלי ללא טיפול פלילי.

שלמה כץ: למנגנון של אכיפה מנהלית, יש כללים משלו,

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נו, אז למה אתם לא עושים את זה?

שלמה כץ: זה שינו חקיקה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה שינוי החקיקה שחושבים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בלי שינוי חקיקה אנחנו לא נעשה ---

שרונה קרסגי: אי אפשר.

שלומית אבינח: בתקנה של השר אי אפשר לעשות?

שלמה כץ: לא.

שלמה כץ: לא.

דרור גנון: לא, זה חוק, מה?

דרור גנון: שר יכול לשנות חוק על דעת עצמו?

דרור גנון: הוא לא יכול.

שלמה כץ: לא, זה שינוי של חקיקה.

דרור גנון: ואני מציע לכם להרים את זה לגבי כל משרדי הממשלה.

דרור גנון: זה נכון למשרד הרישוי, זה נכון למשרד התחבורה, זה נכון למשרד התמ"ת.

דרור גנון: זה נכון לכולם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אז לא יגידו שבעצם גם ככה לפקידות יש, הרי אומרים שלפקידות יש כוח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יבואו ויגידו שאתם משתמשים בכוח שלכם יותר מדי.

שלמה כץ: יכול להיות, עוד פעם אני אומר, אני לא יודע.

שלמה כץ: עוד פעם, צריך לעשות מנגנון חכם.

שלמה כץ: אני לא רוצה להיות ---

שלומית אבינח: אולי יש ברירת מבחן.

דרור גנון: הוא יכול לערער כמו כל דבר.

גבי הררי: גם לראשי עיר יש סמכות לחתום על צווי הריסה מנהליים.

גבי הררי: יש מושג כזה, מה לעשות?

שלומית אבינח: זה כמו שחוק העישון.

שלומית אבינח: כאילו נותנים לך ---

שלמה כץ: אני לא מציע וגם זה לא יהיה שאיזה פקיד יישב ויחליט.

שלמה כץ: נצטרך לעשות מנגנון, אנשי מקצוע, אולי וועדה ברשות שופט, משהו.

שלמה כץ: יהיה איזה משהו.

שלמה כץ: זה לא יהיה שעכשיו אני יחליט מה לעשות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ועד אז מה יהיה?

שרונה קרסגי: זה לא שאני אחליט לקנוס את סופרבוס ב-5,000 ₪.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נו, אז מה יהיה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מה אתם רוצים שהם יעשו?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא מבינה את הדבר הזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם טוענים שאם נהג לא מגיע 5 פעמים לחקירה ואי אפשר לעשות לו כלום, אני לא מבינה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תגיד, אם הוא לא מגיע לחקירה, אתה לא מכניס אותו ב-17% מהמכרז בפעם הבאה?

שלמה כץ: לא, זה לא קשור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא יכול להיות?

שלמה כץ: צריך עמידה במספרים, אבל חברת הכנסת שמאלוב ברקוביץ', יוליה, אני אומר שמבחינת מספרים לציון זה לא היה משנה, כי סטטיסטית זה מאד קטן פר אשכול.

שלמה כץ: כאילו אני עושה בקרות בהיקף הרבה יותר גדול שזה היה נעלם שם, אז אני לא מפסיד הרבה מהדבר הזה.

שלמה כץ: אבל עם זאת, בהחלט צריך לשפר, אנחנו מאד רוצים לשפר את הטיפול, אנחנו מנסים למצוא כל תעלול כדי לא להגיע לזה, את מבינה?

שלמה כץ: כאילו, זאת אומרת שאם זה היה יעיל אז אני הייתי הראשון שמשתמש בדבר הזה.

שלמה כץ: המנגנון הוא לא, מה שניסיתי להסביר לכם, שאנחנו עושים כל דבר אפשרי, לא חוסכים לא בכסף, לא במאמץ, לא בשום דבר בשביל ---

שלומית אבינח: אבל מבחן התוצאה לא טוב.

שלמה כץ: בהיבט של התלונות – את צודקת, אבל הוא לא היה טוב מלכתחילה, בגלל זה אנחנו מחפשים לו פתרון.

שלמה כץ: והיכולת לשנות אותו לא בידינו.

דרור גנון: אבל צריך להבין עוד פעם.

דרור גנון: תלונות יש הרבה, הן מתחלקות להתנהגות נהג, תנאי רישיון --

שלמה כץ: בסדר, את זה הבנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לי שאלה אליך, תגידי לי, כשאת למשל מבקשת מנהג כזה לבוא 5 פעמים לחקירה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עכשיו, השאלה היא אם את מבקשת והוא לא, את עשית את העבודה שלך, כי את חייבת לזמן אותו ואת ממשיכה לעשות את העבודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרי יש לנהג הזה בוס, נכון?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם פונים לחברה?

שרונה קרסגי: אנחנו פונים לחברה, בהחלט.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומה התשובות?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הם אומרים לכם?

שלמה כץ: "אז שלחנו אותו, זימנו אותו, נתנו לו הוראה, הוא לא בא, ובינתיים הוא גם התפטר מהחברה, וגם אני רוצה לזרוק את הנהג הזה כי הוא כנראה עושה לי רק צרות".

יצחק הנאו: למה זה לא מתקבל כהודאה בעובדות?

שלמה כץ: מה?

יצחק הנאו: הבן אדם סירב להופיע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכון, באמת, למה אתם באמת לא?

שלמה כץ: לא, זה לא הודאה.

שלמה כץ: זה שבן אדם שומר על זכות השתיקה זה לא אומר שאתה אשם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אבל באמת, זאת השאלה הנכונה.

שלמה כץ: אתה לא יכול.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם הוא 5 פעמים לא הגיע, הוא לא מודה בעצם?

שלמה כץ: הוא בחזקת זכאי.

יצחק הנאו: אז יש לך עדות מצד אחד, יש לך שתיקה תקרא לזה מצד שני, יש לך פה עובדות מול שתיקה.

שלמה כץ: אז הוא יבוא לבית משפט והוא יטען מה שהוא ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז למה בעצם לא לעשות את זה לא לנהג אלא לחברה?

שלמה כץ: לחברה אנחנו עושים את זה.

גבי הררי: הוא לא המבצע העיקרי, הוא מבצע עבירה.

גבי הררי: אנחנו צריכים אותו להפליל את החברה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אני אגיד לך למה, זה ברור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל ברגע שקיבלת תלונה על נהג שהוא עובד בחברה מסוימת, למה שהחברה היא לא זאת שתשלם את המחיר, והיא אחרי זה תטפל בנהג.

גבי הררי: היא משלמת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא מעניין אותך מהנהג.

גבי הררי: כשהוא מעיד בפני החוקרת ויש ראיות, אנחנו מעמידים לדין גם את החברה, גם מנהלים של החברה, וגם את הנהג.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל לא מגיע להם, סליחה, לא מגיע להם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו לא נגיע לזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל זה לא מגיע לשלב העדות.

גבי הררי: כשהוא לא מגיע זה סיפור אחר.

גבי הררי: יש בעיה של ראיות, יש לי ראיה מול ראיה.

גבי הררי: לא תמיד כל הראיות מצויות בידינו, ולפעמים ואני אתן לכם דוגמאות מספריים.

גבי הררי: בשנת למשל 2010, מתוך 760 תלונות שהתקבלו אלינו לטיפול דרך מחלקת חקירות, 351 מתלוננים בכלל לא טרחו להגיע ולמסור עדות.

גבי הררי: לא רצו למסור עדות בכלל.

יצחק הנאו: ואת זה צריך להבין למה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אין סנקציה, מה איכפת להם?

גבי הררי: המתלוננים.

שלמה כץ: לא רק כי אין סנקציה, כי יש לי ארבעה (מדברים ביחד)

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רגע, אז למה באמת הוא לא יכול להעיד נניח, מי שחיפאי או צפוני ---

שלמה כץ: לא, בחיפה כן.

שלמה כץ: אבל אם את גרה בקריית שמונה את צריכה להגיע לחיפה.

שלמה כץ: אם את גרה באילת את צריכה לבוא לבאר שבע.

שלמה כץ: זה לא סביר.

גבי הררי: יש מקרים שבכל זאת החוקרים יוצאים מהמשרדים במקרים של נכים, זקנים, קשישים, מגיעים אליהם.

גבי הררי: אבל אז יש בעיה שאותם קשישים, נכים, חולים, לא מצליחים להגיע לבית משפט אם הוגש כתב אישום.

גבי הררי: אז שוב, אין פוטנציאל לכתב האישום להבשיל בבית משפט, באופן שתהיה הרשעה.

גבי הררי: אבל במקרים רבים אחרים שבהם מוגשים כתבי אישום, גם נקנס התאגיד בסכום גדול – 10,000 ₪, 20,000 ₪, 30,000 ₪, גם מעמידים לדין את החברה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אולי הם למדו את הפטנט שאם הנהג לא מגיע אז הוא לא מקבל כלום.

שלמה כץ: לא, הם לא למדו.

שלמה כץ: זה קורה מעט מאד.

גבי הררי: לא.

גבי הררי: אם הוא נעלם לחברה זה סיפור אחד, אבל אם הוא קיים בחברה והיא מבריחה אותו או לא ממציאה אותו, היא תהיה אשמה בכל מקרה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נו, אז מה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אם 5 פעמים הנהג בספציפי שלו---

גבי הררי: לא, אם אני הבנתי נכון את הסיטואציה, הנהג פשוט נעלם מהחברה, הוא לא קיים יותר, הם פיטרו אותו.

שלומית אבינח: אבל הוא קיים.

שלומית אבינח: הוא עובד בחברה אחרת.

גברי הררי: כנראה שפיטרו אותו.

שלומית קרסגי: הרישיון הותלה.

שלומית אבינח: עד 2012, בינתיים הוא יכול לעבוד בחברה אחרת.

שלמה כץ: נכון, נכון.

שלומית אבינח: אם הוא עבד בסופרבוס אז הוא ילך לבית"ר עילית, או ילך לזה.

שלמה כץ: נכון, אני לא יכול.

שלומית אבינח: אז גם את זה צריך לשנות.

שלמה כץ: אבל רגע, יש חוק חופש העיסוק.

שלמה כץ: אני לא יכול לקחת ממנו עכשיו את הפרנסה שלו.

שלומית אבינח: לא, לא, זה.

לימור קופרמן: מעבר לזה, כשמדובר על בעלי מוניות אין לך גם חברה, אין לך למי לפנות.

שלמה כץ: מוניות זה סיפור הרבה יותר מסובך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זהו, גם רציתי לשאול למה מוניות אתם לא מטפלים.

שלמה כץ: מטפלים גם במוניות.

שלמה כץ: (מדברים ביחד) מוניות אותו דבר רק יותר קשה.

שלמה כץ: לכי תאתרי את נהג המונית.

שלמה כץ: נהג מונית, בעל המונית, אצלי רשום הרי בעל הרישיון.

שלמה כץ: בעל הרישיון זה יכול להיות מי שקיבל בירושה, השד יודע איך קיבל את זה.

דרור גנון: אלמנות צה"ל למיניהן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אני לא מבינה למה אתם לא מתקנים את זה.

לימור קופרמן: אי אפשר לתקן.

לימור קופרמן: זה החוק.

לימור קופרמן: אתם צריכים לתקן את זה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל זה בגלל שעשינו וועדה וישיבה, ואם לא היינו עושים?

שלמה כץ: אנחנו מקדמים את זה גם בלי.

שלמה כץ: אנחנו מבקשים את עזרתכם.

שלמה כץ: אבל בעניין הזה של המוניות את צריכה להבין.

שלמה כץ: פה עוד איך שהוא יש לך כתובת.

שלמה כץ: שם אין לך כתובת.

שלומית אבינח: למה, לפי מספר מונית, את בעל המונית.

שלומית אבינח: זה שעובד אצלו.

שלמה כץ: מספר מונית, נכון.

שלמה כץ: בעל המונית, רק רגע.

שלמה כץ: אני אסביר לך איך זה עובד במוניות.

שלמה כץ: בעל המונית זה בדרך כלל מישהו שבכלל לא מכיר את המונית שלו.

שלמה כץ: אז אני קורא לו לחקירה, הוא אומר לי תשמע, אני נתתי את המונית למתווך.

שלמה כץ: אני מזמין את המתווך.

שלמה כץ: המתווך אומר לי כן, אני השכרתי.

שלמה כץ: כולם דרך אגב מגובים בעורכי דין, הודיעו לההוא שאסור לו, יש לו חובות, ויש לו עניינים וזה וזה.

שלמה כץ: קורא לאדון המתווך ואז אני מגיע לנהג.

אורי מקלב: בעניין הרכבת הקלה, אני אמרתי להם שהתפרסם אתמול ביתד נאמן שהיו 15 פצועים בשבועיים האחרונים ולפי נתונים של איחוד הצלה, שהיו ברחוב הזה.

אורי מקלב: אמרתי להם אני מבין, מדברים איתי על רכבת, סבל.

אורי מקלב: אמרתי צריך להבדיל בין סבל לאי נוחות, לדבר שהוא גורם בסופו של דבר, אנחנו לא יכולים להשלים עם זה, תשמע.

אורי מקלב: רכבת קלה, תהליך זה גם יכול להיות גורם לדבר כזה, יהיה תאונות.

אורי מקלב: אני כבר שמעתי שעם הרכבת הקלה אנחנו כבר מצפים שבעקבות כך יהיו.

אורי מקלב: אבל תראו, אנשים לא יכולים לסבול את זה, לשמוע את הדבר הזה.

אורי מקלב: נכון, תשמע, אתה גם יכול להגיד, עובדה יש מכוניות, יש תאונות.

אורי מקלב: אנחנו גם ערים לדבר הזה.

אורי מקלב: אבל כשאנחנו עכשיו בהסדר הביניים, נכנסו לרחוב אגריפס שזה גורם שצריך אולי עוד אי נוחות, אבל לא שאנחנו יודעים שדבר כזה יגרום לתאונה.

אורי מקלב: יש להבדיל בין סבל לסבל.

דרור גנון: זה לא נכון, זה לא מדויק מה שאתה אומר.

אורי מקלב: אבל הנה, עובדה.

דרור גנון: זה גם לא רק אחריות של משרד התחבורה, יש עירייה.

אורי מקלב: אני לא אמרתי משרד התחבורה.

אורי מקלב: אני כיוונתי את זה לעירייה.

דרור גנון: אבל אתה מבין שירושלים אולי השתנתה בתקופת הצלבנים, אבל בוא נגיד שבמאה השנים האחרונות לא נוספו לנו עוד צירים, יש יפו ויש קצת בדרך במקביל.

דרור גנון: אם לא, זה אומר שאני יפר את מרקם החיים של האוכלוסייה פה.

דרור גנון: לא יגיעו לא לשוק ולא לעיר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מה הייתה התשובה שלך?

אורי מקלב: 15 פצועים.

דרור גנון: אין, זאת הייתה החלטה קשה.

דרור גנון: לא הייתה לנו ברירה.

דרור גנון: אי לנו ברירה.

שלמה כץ: אין, עובדים ביפו, אז לא יכולים---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם נפגעו מהאוטובוסים לא מהרכבת הקלה.

שלמה כץ: מהאוטובוסים שנוסעים באגריפס.

אורי מקלב: הבנתי, זו התובנה שלכם?

אורי מקלב: זה דבר יפה מאד.

אורי מקלב: זה כמו שעשו עכשיו צער בעלי חיים עכשיו כל התקופה, קיבלו את זה עכשיו.

אורי מקלב: אני ישבתי בישיבה, אני צריך ... את התקנה הזאת בגלל כפרות, לא משנה, זה דבר קטן, אבל אני מקווה שזה יסתדר.

אורי מקלב: ולעבור על מתן קנס כספי, מנהלי ולא פלילי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זהו, מה שקורה, שבעצם למשל במקרה של יצחק, הם זימנו את הנהג 5 פעמים והנהג פשוט לא הגיע לחקירה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ברגע שהוא לא מגיע לחקירה הם לא יכולים לעשות עם זה שום דבר.

שלמה כץ: נעצר התהליך.

אורי מקלב: למה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אין להם סנקציה.

אורי מקלב: לא לוקחים למשפט?

שלמה כץ: לא, אין אני לא יכול.

אורי מקלב: למה?

שלמה כץ: כי אין לי, אין לי ראיות.

שלמה כץ: יש לי את הטענה של ההוא.

אורי מקלב: בסדר, אז למשפט הוא כבר יבוא?

אורי מקלב: קודם כל יהיה משפט.

שלמה כץ: למי?

שלמה כץ: אני לא יודע מי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא לא יודע מי זה הבן אדם, הוא לא יודע מי הנהג.

שלמה כץ: אני לא יודע.

אורי מקלב: אבל אין בעיה, החברה תיתן את השם של הנהג שהיה באותה נסיעה.

שלמה כץ: אז זה נכון.

שלמה כץ: אז עכשיו הנהג יכול לטעון וואלה, לא אני הייתי.

שלמה כץ: סתם החברה מצאו את ה --

אורי מקלב: שהשופט יחליט.

שלמה כץ: בסדר.

גבי הררי: אני לא קיבלתי את התיק, אני לא יכול להתייחס לזה.

אורי מקלב: בעיקרון אבל.

יצחק הנאו: זאת אומרת שאם הנהג לא הגיע התיק לא עובר בכלל לתביעות?

גבי הררי: התיק עדיין נמצא אצלם.

שלמה כץ: הוא פשוט לא מושלם.

יצחק הנאו: זה לא מסתדר עם מה שענו לי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה ענו לך?

יצחק הנאו: חומר החקירה יועבר למחלקת התביעות.

שרונה קרסגי: יועבר, לא עבר.

שרונה קרסגי: יועבר.

שרונה קרסגי: יש הבדל.

שרונה קרסגי: אם רשמתי לך 'עבר' זה משהו אחר.

שרונה קרסגי: אבל התיק יועבר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ויועבר זה אחרי שיש לך את הראיות.

שרונה קרסגי: ברור.

שרונה קרסגי: כי ברגע שאני אשב מול הפרקליט הוא יחזיר לי את זה.

שרונה קרסגי: הוא יגיד לי שזה לא טוב, זה לא סגור, הוא לא יכול לקבל את זה, הוא לא יכול להגיש.

שלמה כץ: או שיהיה לי את הראיות או שאני אתייאש ואז אני אבקש שיסגור את התיק.

שלמה כץ: אבל אני לא יכול להביא אותו בבקשה ---

שרונה קרסגי: עכשיו, הרישיון של הנהג שלא הגיע מותלה עד 2012.

שרונה קרסגי: עד 2012 הוא יכול להמשיך לעבוד.

שלומית אבינח: זה במקרה הספציפי הזה.

שרונה קרסגי: רישיון נהיגה ניתן ל-10 שנים כמו שכולנו יודעים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז למה לא נותנים להם רישיון נהיגה ל-3 שנים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לשנתיים?

שרונה קרסגי: כי הוא אזרח לכל דבר ואזרחים מקבלים רישיון נהיגה ל-10 שנים.

שלמה כץ: בואו נגיד ככה, המהומה שתהיה אם נציע כזה דבר ---

אורי מקלב: קודם כל זה בטוח שהוא כבר לא עובר בחברה הזאת?

לימור קופרמן: אני לא מכירה את התלונה הזאת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מי?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אף אחד לא מכיר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היא מכירה, הוא לא מכיר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מי מכיר?

לימור קופרמן: אני מאגף הביקורת ותלונות הציבור.

לימור קופרמן: התלונה לא הגיעה אלינו.

שלמה כץ: סליחה רגע, אני לא חשבתי שאני בא לדיון בוועדה של הכנסת על נושא ספציפי.

שלמה כץ: אז עזבו רגע, אנחנו מדברים על העיקרון.

שלמה כץ: נקבע לנושא הזה עיקרון.

שלמה כץ: אז עוד פעם אני אומר לך, יכול להיות שהנהג עזב, יכול להיות שהוא לא עזב, יכול להיות כל מיני מקרים.

שלמה כץ: בפועל – הוא לא מגיע.

שלמה כץ: הוא לא מגיע.

שרונה קרסגי: ובנוסף אין לנו שיניים לתקוף אותו.

אורי מקלב: אז זהו, השאלה היא למה לא.

אורי מקלב: אם הוא לא מגיע, השאלה למה אין לכם שיניים.

שלמה כץ: אין, כי החוק לא נתן.

שלמה כץ: אתה נותן לי את השיניים.

שלמה כץ: אני לא.

אורי מקלב: אבל לכן, אם הוא עובד עדיין כנהג שעובד בתוך החברה הזאת, אז צריך לפנות לחברה ולהגיד תשמע, אני לא תובע את הנהג, אני תובע גם את החברה.

לימור קופרמן: סליחה, חברת הכנסת יוליה פשוט כבר הגיעה איך שהוא למסקנה שצריך לשנות את החוק.

אורי מקלב: אני לא אומר.

אורי מקלב: קודם כל, אני חושב שאתם צריכים ליזום את זה.

לימור קופרמן: יזמו.

לימור קופרמן: יזמתם.

שלמה כץ: אנחנו ישבנו עם משרד המשפטים.

אורי מקלב: בסדר, אז בואו תתחילו.

שרונה קרסגי: אוקי, אתה עכשיו תעזור לנו.

אורי מקלב: אם זו בעיה בחוק, אז בסדר.

אורי מקלב: אני אבדוק את הנושא של החוק הזה, איך אנחנו עושים את זה.

אורי מקלב: אבל אני גם יכול לטפל בסיוע של המחלקה המשפטית.

אורי מקלב: אני אומר, עד שזה קורה, לפי דעתי צריך לראות איך לשכלל ואיך להעמיק את הטיפול בנושאים האלה.

אורי מקלב: קודם כל לפני זה, לנהג הזה, יכול להיות שהוא עובד בחברה.

אורי מקלב: ואם הוא עובד בחברה, יש חברה.

אורי מקלב: אתם יכולים גם לתבוע את החברה.

אורי מקלב: החברה תהיה מעוניינת להביא ----

לימור קופרמן: כן, אבל יש גם הרבה בעלי מוניות שאין להם חברה.

לימור קופרמן: זאת אומרת נהגי מוניות שאין להם חברה, ואז---

אורי מקלב: בסדר, אני אומר קודם כל לגבי נהגי האוטובוס.

אורי מקלב: לגבי אותו נהג מונית, הנהג מונית הרישיון למונית כמה זמן הוא, את רישיון הכובע כמה זמן מקבלים?

לימור קופרמן: הכובע זה בכלל משהו אחר.

שלמה כץ: לעד.

שלמה כץ: זה רכוש.

לימור קופרמן: הוא נהג רגיל לכל דבר.

לימור קופרמן: בעל הזכות הציבורית זה יכול להיות אלמנה למשל שמשכירה את המונית לנהג שהוא זה שמבצע את הנסיעות.

אורי מקלב: אבל מזמנים א אותו.

לימור קופרמן: מזמנים גם את בעל הזכות.

אורי מקלב: מזמנים אותו.

אורי מקלב: הרי כל אחד שנותן את הזכות הוא בסוף חושב הרי אולי הוא יעשה דו"חות ויבואו אלי.

אורי מקלב: הוא משאיר לעצמו גם בכתובות, גם את המקום איך להשיג אותו, לפעמים גם סנקציות כאלה, לפעמים גם שיקים, כמו שכל סוחר.

שלמה כץ: חבר הכנסת מקלב, אני אומר אני מכיר את האוכלוסייה הזאת.

אורי מקלב: סליחה רגע, אבל אם תעשו את ההליכים גם מול הבעלים, אז הם יידעו שהם ייקחו אחריות.

לימור קופרמן: אבל הבעלים זה יכולה להיות אלמנה שקיבלה את הזכות.

אורי מקלב: אז אלמנה.

שלמה כץ: הבעלים של המוניות האלה, וככה עובד השוק הזה, הבעלים של השוק הזה רובם ככולם מתייחסים לזה בתור נכס.

שלמה כץ: הטיפול היום יומי של עלויות נעשה באמצעות מתווכים, באמצעות צדדים שלישיים.

שלמה כץ: בעלי המוניות האלה לא מודעים לזכויות שלהם, מעטים בעלי המוניות, האלה שלא עובדים היום.

שלמה כץ: אני אומר, יש גם בעלי מוניות שעובדים על המונית שלהם ושם הם מודעים להכל.

שלמה כץ: אבל בדרך כלל הם מתייחסים לזה בתור זכות קניינית, והם פשוט משכירים אותם, והם אפילו לא יודעים מי נכון לעכשיו הבן אדם ששוכר מהם, כי זה הכל נעשה דרך מתווכים וכל מיני כאלה דברים.

שלמה כץ: והתחלופה שם היא עצומה.

שלמה כץ: אז היום מישהו אחד שוכר, מחר מחליפים את הסוחר, בעל הרישיון אין לו אפילו מושג מי כרגע שוכר את המספר שלו.

אורי מקלב: אז מה המסר?

אורי מקלב: מה המסר הציבורי?

אורי מקלב: שאין מה לעשות?

שלמה כץ: לא.

לימור קופרמן: המסחר הוא שצריך לשנות את החוק.

אורי מקלב: זה לא מסר.

אורי מקלב: זה משהו שצריכים לעשות, אבל מה המסר לציבור?

שלמה כץ: זה מה שניסינו להגיד לך.

שלמה כץ: המסר לציבור שלי לפחות, שמשרד התחבורה מצא לעצמו דרכים נוספות, אחרות ויעילות לא פחות לטפל בזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שלמה, הציבור צריך לדעת.

שלמה כץ: בעניין הזה את צודקת, נטפל בו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שלמה, הציבור צריך לדעת את מה שאתה אומר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הציבור צריך לדעת שכשהוא מתלונן הוא צריך לדעת מה מספר הרכב, מה שמו של הנהג, באיזה שעה בדיוק הוא יצא,

לימור קופרמן: אבל לא תמיד גם הנהגים מוסרים את זה.

שלמה כץ: רגע, דקה, אני מקבל את מה שהיא אומרת.

שלמה כץ: אבל עדיין, אני עוד פעם אומר לך, צריך להבין את הבעיה.

שלמה כץ: גם אם כל זה ידוע, בסוף אם הנהג לא בא אחרי 5 פעמים, אני נתקע באותו מבוי סתום, ואז יש לי ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אני לא מאמינה שברגע שאתה יודע מי הנהג, ובעצם בא המתלונן ואומר לך מה המספר וזה, שהוא לא יגיע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי החברה יודעת בדיוק מי זה.

שלמה כץ: מה לעשות?

שלמה כץ: מה הסנקציה שיש לי אם הוא לא מגיע?

שלמה כץ: זו כל השאלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין לו סנקציה.

שלמה כץ: הוא יגיע אם הוא יודע שיש לי סנקציה.

שלמה כץ: אם הוא יודע שאני יכול לקחת לו את הרישיון---

אורי מקלב: רבותיי, אנחנו חייבים לסכם.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד, לנו זה הגיע מאוחר, אבל כנראה שמתברר שהנהגים, החברות ולאחר מכן המתלוננים, יודעים כבר היום שמשרד התחבורה אין לו כלי אפקטיבי לאכוף תלונות וסנקציות כאלה משפטיות.

אורי מקלב: זה מתברר היום.

שלמה כץ: נכון.

אורי מקלב: ואשר על כן, מה שאני כן אומר כלפי משרד התחבורה, היה כתוב בפרשת השבוע שמשה רבנו עם הלוחות והוא ראה שהם עשו עגל זהב, אז הוא ככה, מה התלונה שלו הייתה?

אורי מקלב: לא הקול ענות חלושה, לא ראיתי קול של בכי, לא שמעתי קול בכי, אני מצטער שאני לא יכול לעשות את זה, גם לא שמעתי קול ענות גבורה, לא שמעתי כאלה אנשים שניצחו אותנו, אני לא שומע קול ענות חלושה.

אורי מקלב: מצב אפאטי.

אורי מקלב: אנשים לא התערבו.

אורי מקלב: הרי כל החוטאים היו 3,000 מתוך העם.

אורי מקלב: כל חוטאי העגל היו 3,000.

אורי מקלב: 3,000 מתוך מיליונים שהיו בני ישראל.

אורי מקלב: אבל אף אחד לא עשה, כולם ישבו מהצד ולא עשו שום דבר בעניין הזה.

אורי מקלב: אני חושב שהחלק הזה צריך להיות ביזמה שלכם.

אורי מקלב: יזמה שלכם כדי ליצור כלי אפקטיבי, כלי מרתיע, שכולם יידעו, לקחת כמה מקרים.

אורי מקלב: אני לא צריך לתת לכם עצות.

אורי מקלב: אתם מספיק מיומנים.

אורי מקלב: אין כמו משרד התחבורה, אומרים את זה בכל חלקי הבית פה.

אורי מקלב: אומרים את זה על שר התחבורה, אומרים שמשרד התחבורה זה משרד שיש לו כלים מקצועיים, לקחת את הנושא הזה.

אורי מקלב: אנחנו מרגישים שהנושא הזה אתם לא פיתחתם את הנושא הזה, ...

אורי מקלב: אפאטיים לעניין הזה, ואתם צריכים לקחת את זה לעורר את הכל.

אורי מקלב: יש כלי שהוא עדיין לא מושלם, הוא לא טוב, אבל לקחת ממנו, ובכל אופן לא להרדים אותו.

אורי מקלב: לעשות כמה שאפשר בשלב הזה, לנסות להעצים אותו, לנסות לחדש אותו, לתת לו תוספות שיהיה להם אפילו מתריעות ומרתיעות אנשים אחרים ישמעו.

אורי מקלב: לפרסם את זה אחרי זה בעיתון.

אורי מקלב: ישמעו שלקחו בעלת כובע אחת שיש לה, ואפילו שהם הגיעו עד 15 הנהגים ולא נתנו מנוחה עד שהגיעו לנהג ועד שמצאו אותו, והוא קיבל קנס כך וכך.

שרונה קרסגי: אבל הקנסות מפורסמים.

אורי מקלב: מתי פורסם לאחרונה?

אורי מקלב: לא פורסם.

שלמה כץ: את העניין של פרסום אנחנו נבדוק את זה.

אורי מקלב: אבל לקחת את המקרים שאתם לא ויתרתם.

אורי מקלב: לא עזר, מישהו שלא הגיע לטוב, הנהג התחמק, לא הגיע 5 פעמים, משרד התחבורה מצא את הדברים איך להתלות לו את הרישיון, איך להגיע אליו.

אורי מקלב: עבר לחברה אחרת, משרד התחבורה עשה תנאי עם החברה – או שהוא מגיע אלינו לחקירה או שאנחנו לא מאפשרים לכם להעסיק אותו.

אורי מקלב: הנהג הזה, יש לנו חשש שהוא מסוכן לציבור.

אורי מקלב: אני צריך להגיד לכם איך אפשר לתפוס נהג?

אורי מקלב: נהג שהוא נהג בחברה הזאת, עבר לקווים, עבר לסופרבוס, הוא נמצא בתוך העסק הזה.

אורי מקלב: יש עוד אפשרויות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: צריך שיהיה לו אות קין לנהג הזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא צריך להסתובב עם אות קין.

גבי הררי: אני רוצה להעיר עוד הערה אחת.

גבי הררי: החקירות נמשכות לא רק בגלל שנהגים נעלמים.

גבי הררי: יש המון תלונות ואין הרבה חוקרים.

גבי הררי: יש בכל מחוז חוקר אחד שצריך להתמודד עם הרבה חקירות.

גבי הררי: זה גורם להתמשכות החקירה, וגם לביקורת מצד בתי המשפט לגבי ההתמשכות הזאת.

אורי מקלב: מה הנתונים שקיבלתם, חברת הכנסת המכובדת יוליה.

אורי מקלב: מה הם אמרו לך, כמה חקירות בכל שנה יש?

גבי הררי: הועברו 700 תיקים שמתוכם, בחקירות בתחום של רק אוטובוסים אני מדבר, סליחה.

גבי הררי: רק בתחום של אוטובוסים קיבלנו 764 תיקי חקירה בשנת 2010.

שלמה כץ: שהועברו למצב של תביעה לכאורה.

גבי הררי: מה שהוגש בסופו של דבר----

אורי מקלב: גבי הוא הפרקליט של משרד התחבורה.

גבי הררי: כן, אני התובע שלהם, אני הפרקליט, נכון.

אורי מקלב: זאת אומרת הם מכינים את החומר לחקירה.

גבי הררי: הגשנו קרוב ל-100 כתבי אישום, היתר לא הניבו כתבי אישום, כי 351 מהם למשל, לא מצאו לנכון לבוא ולמסור עדות.

גבי הררי: בלי עדות אין לי תיק, אין לי את המתלונן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם יודעים שאם הם לא באים אז אין לו תיק.

גבי הררי: לעומת זאת, בשנת 2009---

אורי מקלב: אז תגיד להם את זה.

שרונה קרסגי: האזרח לא הגיע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האזרח לא הגיע?

גבי הררי: כן, האזרח לא הגיע.

גבי הררי: האזרח, אנחנו צריכים לדעת מי הוא.

שרונה קרסגי: אנחנו פונים ישירות למלין ושואלים א ותו –תשמע, אני מצאתי לנכון להעביר את התיק לחקירה.

שרונה קרסגי: האם אתה מעוניין להגיע, זה מצריך ממך להגיע למשרד התחבורה, לתת עדות, לחכות בתור, זה זמן.

שרונה קרסגי: זה לחפש פה חנייה חצי שעה ---

אורי מקלב: נו, אז כל כך הרבה לא מגיעים, אז נשאר כבר כמה כאלה שמגיעים, אז למה אלה לא מטופלים?

אורי מקלב: כשיש כבר כמה צדיקים בסדום?

גבי הררי: לא, לא, יש כתבי אישום.

גבי הררי: יש תיקים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זה כתבי האישום?

גבי הררי: ב-2009 למשל הגשנו רק בתחום האוטובוסים – 200 כתבי אישום, זה נגד התאגידים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שמה זה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה כתב האישום?

גבי הררי: זה נגד אגד, נגד קווים, סופרבוס, אנחנו מגישים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה קורה איתם?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הסנקציה?

גבי הררי: הם מוגשים ל-32 בתי משפט שלום בארץ, תלוי באיזה מקום זה קרה, ושם אנחנו מנהלים את התיקים נגד אותם ---

אורי מקלב: ומה היו, כמה זמן, מה משך הזמן?

גבי הררי: משך הזמן זה תלוי בבית המשפט.

גבי הררי: לפעמים תלוי בעדים.

גבי הררי: גם שם יש תהליכים שלא תלויים בנו.

גבי הררי: אנחנו מצפים לצמצם, אנחנו מגיעים להסדרי טיעון עם מפעילים והם משלמים קנסות יפים.

אורי מקלב: כמה תלונות על נהגי מוניות היו?

גבי הררי: אין לי את הנתונים לנהגי מוניות, כי אני חשבתי שנתמקד רק באוטובוסים.

גבי הררי: אבל נהגי המוניות יש כמות להערכתי כפולה.

אורי מקלב: מה זה אוטובוסים, אוטובוסים זה נהגים יותר?

גבי הררי: לא, לא, אנחנו מחלקים את התחומים.

אורי מקלב: אבל אמר דרור מקודם שאתם מקבלים את ה---

דרור גנון: אז זה אחרי שאנחנו מקבלים, זה מה שיוצא.

אורי מקלב: בעקבות תלונות של הציבור.

גבי הררי: תלונות ציבור ופיקוח יזום.

גבי הררי: יש גם פיקוח יזום.

גבי הררי: פיקוח יזום של פקחים.

שלמה כץ: זו חברת הבקרה, באוטובוסים מעט מאד - - -

גבי הררי: באי הפעלת מונה בעיקר.

גבי הררי: פקחים סמויים מבצעי נסיעות בכל הארץ, בכל מיני מקומות.

גבי הררי: גם נסיעות שירות, גם נסיעות מיוחדות, ועל בסיס הנתונים האלה נפתחת חקירה יותר מהירה, ומוגשים כתבי אישום.

יצחק הנאו: נאמר פה אבל מקודם דבר מעניין.

יצחק הנאו: נאמר שכאשר חברת ריבה עושה בקרה, אז הנתונים שהם מביאים מתקבלים אחרת מאשר תושב.

יצחק הנאו: אני רוצה להבין, ואני התעסקתי עם חברת ריבה, ההכוונה שחברת ריבה מקבלת לעשות בדיקות יזומות, 35 סעיפים, 70 ומשהו תתי סעיפים – לכאורה היא יכלה להיות הרבה יותר על תלונות שמתקבלות.

יצחק הנאו: אני לא אומר שיעבירו אליהם תלונות, אלא להתמקד בסוג התלונות ולבקר את זה ולתפוס הרבה יותר ליקויים שלכאורה אמורים להגיע אליכם רק כתלונות, ואז כאשר זה בא מעובד של ריבה, אתם לא צריכים את כל התהליך הארוך הזה.

שלמה כץ: אני לא חושב שאתה מבין את התהליך שלנו.

שלמה כץ: אבל אני מבין מה אתה אומר.

יצחק הנאו: אני כבר לא מדבר על זה שלקח לי שנתיים לגלות מי זו חברת ריבה.

אורי מקלב: אם אני הבנתי, אז הוא כבר וודאי שהבין.

אורי מקלב: אני מבין שיש לכם בתנאי הרישיון הרבה פרמטרים שמפעילים צריכים לעמוד בהם.

שלמה כץ: נכון.

אורי מקלב: אתם לוקחים את זה ואתם אומרים לו, אתם עושים בדיקות, יש ניקיון באוטובוסים, יש מטפים, יש תאורה, יש ככה, יש ככה ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה עם התלונות של הציבור?

שלמה כץ: רגע, מה זה התלונות של הציבור.

אורי מקלב: בא אומר יצחק בסדר, אתם עושים דבר חשוב, בואו או שתעבו את זה, תוסיפו עוד משימות עליהם, תתמקדו עכשיו לא ב-35 סעיפים או ב-70 תתי סעיפים, אל תיקחו את התלונות, את מה שמגיע מפניות הציבור.

שלמה כץ: אז עוד פעם אני אומר לך, עולה נוסע סמוי לאוטובוס, הוא בודק באותה בדיקה מתי האוטובוס הגיע, הוא בודק לוחות זמנים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לתת לך דוגמא.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: על האוטובוס יושב סמוי, עולה לאוטובוס הבת שלי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: באותו זמן בדיוק יושב סמוי באוטובוס.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא מוריד אותה בתחנה לא שבתחנה, בסדר?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה עושה הסמוי עם ה?

שלמה כץ: הסמוי כותב דו"ח על הדבר הזה, והוא נקנס במנגנון אצלי.

יצחק הנאו: אני רוצה ללכת על הרבה יותר פשוט.

יצחק הנאו: כאשר מגיעים תלונות על קו, על חברה שלא יוצאת בזמן, שעוקפת תחנות, אפשר למקד את החברה הזאת לזה.

שלמה כץ: אז אני אומר שההיקפים של הבקרה שאנחנו עושים, אני אומר, אני עושה הרבה יותר ממה שאתה רוצה, בסדר?

שלמה כץ: אני עושה הרבה יותר ממה שאתה רוצה.

שלמה כץ: אני עושה בקרה שיטתית על החברה.

יצחק הנאו: כאשר הפרמטרים מתאימים את עצמם.

אורי מקלב: מאיפה ה ---

שלמה כץ: אמרתי.

שלמה כץ: אני לא ממקד, אני עושה על 100%.

שלמה כץ: אני לא ממקד.

אורי מקלב: הוא מבקש ממך למקד.

יצחק הנאו: לא, אבל אתה ממקד לפי פרמטרים שמגיעים מהציבור?

שלמה כץ: לא, עוד פעם אני מסביר לך, תקשיב רגע.

יצחק הנאו: זה בדיוק מה שאני אומר.

שלמה כץ: זה בדיוק מה שאתה אומר, אני שומע מה שאתה אומר.

אורי מקלב: תוסיף, הוא מבקש שתוסיף על זה.

שלמה כץ: אני עוד פעם אומר, על מה לדוגמא.

שלמה כץ: בוא תעזור לי.

שלמה כץ: מה לדוגמא אתה רוצה שאני אעשה?

אורי מקלב: שלמה, תן לי רגע.

אורי מקלב: הוא אומר – אתה הרי יש לך איזה סדר עבודה עם חברת ריבה.

יצחק הנאו: היא חברה חסויה לכל דבר לצורך העניין.

שלמה כץ: נכון.

יצחק הנאו: כחבר מועצת עיר לא הצלחתי לגלות, עד ש ---

שלמה כץ: נכון, וטוב שכך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בסדר, אבל הם סמויים, זה טוב שכך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה לא רוצה שיהיו גלויים.

שלמה כץ: אתה רוצה בתור חבר מועצת עיר גם לקחת אחריות על הבקרה, אתה מוזמן.

יצחק הנאו: לא, אבל אני חושב שאתם אמורים קצת לשמוע את התלונות שמתרכזות.

שלמה כץ: אני אומר, אנחנו שומעים ואין מקום שאנחנו שומעים את פרנסי הציבור יותר מאשר במודיעין עילית, יעיד על זה דרור.

שלמה כץ: תאמין לי, אין מקום ----

יצחק הנאו: אבל זה לא הנושא.

יצחק הנאו: אני לא מסכים, אבל זה לא הנושא.

שלמה כץ: לא, אבל אתה על הדרך מנסה עוד כל מיני דברים.

שלמה כץ: זה בסדר.

אורי מקלב: שלמה, אנחנו ישבנו פה, אפשר לחשוב שבמקומות אחרים לא היו תלונות.

שלמה כץ: אתה יודע שבמקומות אחרים, ואני לא רוצה להרחיב את זה פה, בטח לא לפרוטוקול, היו מאסות של תלונות, וכמו שהגיעו המאסות של התלונות, ככה הן נעלמו.

שלמה כץ: בסדר?

אורי מקלב: ברור.

אורי מקלב: אני שמח לשמוע, אבל אני גם אשמח שגם במודיעין עילית יהיה ---

שלמה כץ: אז עכשיו אפשר לשאול למה מגיעים.

שלמה כץ: אפשר גם לבדוק לגבי סופרבוס כמה תלונות הגיעו ממודיעין עילית וכמה מגיעים מיישובים אחרים שהם משרתים אותם.

שלמה כץ: לדוגמא אפשר לעשות השוואה מאותו מפעיל, כמה תלונות מגיעות מתושבי רמלה, כמה מגיעים ממודיעין עילית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פחות משתמשים בתחבורה ציבורית ברמלה.

שלמה כץ: אבל עוד פעם אני אומר, במה שמשתמשים מתלוננים.

שלמה כץ: אז לכן מה שאני מנסה לבוא ולהגיד ---

אורי מקלב: שלמה, אתה יודע מה איש רמלה מסוגל לעשות לאיש רמלה שמגיע לו אוטובוס אחרי שלושת רבעי שעה.

שלמה כץ: אני לא יודע.

שלמה כץ: אני לא משמיץ את אנשי רמלה.

אורי מקלב: לא, לא, לא, הם צריכים ככה לעשות.

שלמה כץ: בסדר גמור.

אורי מקלב: אבל יש תוכנית עבודה, מר יצחק אומר, הכוונה לפי דעתי מעולה, מאד טובה.

אורי מקלב: הוא אומר אתם כאן מציפים עניין, נושא שאתם לא יכולים להתמודד עם תלונות הציבור בגלל שאין לכם כלים, או שיתוף פעולה.

שלמה כץ: נכון, נכון.

אורי מקלב: זמן וכדומה.

אורי מקלב: יש לכם גורם אחד שהוא נקרא גורם מקצועי ואמין, שאיתו התהליך הרבה יותר קל.

אורי מקלב: לאלה שלקחתם אותו הוא נקרא גורם אובייקטיבי, כמעט כמו שהמשטרה ...

שלמה כץ: נכון.

אורי מקלב: אתם יש לכם אותם, אתם שוכרים אותם ב-30 מיליון שקל בשנה, ויש לכם תוכנית עבודה, שהיא באה לפי פרמטרים מקצועיים שלכם וטובים, שכולל גם דברים שחלקם וודאי גם טובים לציבור.

אורי מקלב: עמידה בקווים, אבל לא סתם פעם אחת.

אורי מקלב: אתה אומר אני בודק לאורך חצי שנה אותו קו, אותו מסלול, עד שאני רואה שחור על גבי לבן שהוא לא יחרוג.

אורי מקלב: אומר יצחק, בוא תיתן לו עוד משימה חדשה, מעל זה, שהוא גם ילך, עכשיו שתיקחו את תלונות הציבור, תראו אם יש משהו שמאפיין אזור מסוים, מפעיל מסוים, באזור מסוים, בשעות מסוימות, בימים מסוימים אם זה ככה, או באופן כללי.

אורי מקלב: תן לו עכשיו להתמקד שם בחלק המקצועי שלו, ושעכשיו שהוא יבוא, אז התהליך שלי יהיה לו הרבה יותר, הוא יהיה אפקטיבי, במקום תלונות ציבור.

שלמה כץ: מאה אחוז, אתה צודק.

שלמה כץ: כך אני עושה.

שלמה כץ: כך אני עושה.

אורי מקלב: אתה לא עושה.

אורי מקלב: אתה לא בא בעקבות ---

שלמה כץ: אבל עוד פעם אני אומר לך, אני מכיר את התלונות.

שלמה כץ: אני אומר לך, מתלונות של 2,000 תלונות בשנה, תבדוק את ההתפלגות הסטטיסטית שלהם, תבדוק שאין שתי תלונות בשנה על אותו קו, בטח לא באותה שעה.

שלמה כץ: אתה מבין?

שלמה כץ: אז אני סטטיסטית לא יכול להוציא מזה נתונים.

שלמה כץ: אבל אני יודע שבקריית ספר אחת הבעיות הגדולות, זה מוצאי שבת ויום שישי.

שלמה כץ: שם יש לי ליווי של הפיקוח, מיוחד על התופעה הזאת.

שלמה כץ: אני לא יודע מתלונה אקראית של האדום, שיש בעיה של אי איסוף והורדה או קיצור של מסלול בקו ספציפי בנסיעות באחת עשרה בלילה, כי אין לי עוד תלונה כזאת במערכת, שמדברת שזה קרה עוד פעם.

אורי מקלב: לך יש תלונה של מודיעין עילית, מכיוון שהמפעיל לא יכול לעמוד בדרישות, אז הוא ככה, קודם כל מביא אוטובוסים מחברות חיצוניות.

שלמה כץ: נכון.

שלמה כץ: בזה אני מטפל.

אורי מקלב: עכשיו, לאחר שהמסלול יהיה מסלול וכל פעם נותנים נהגים חדשים, וכן נותנים, ולא נותנים, הם הגיעו בסוף ליציאה ממודיעין עילית---

שלמה כץ: נכון.

אורי מקלב: הם עומדים בתור של האוטובוסים, בגלל שהוא לא יכול לגבות כסף, הוא רק מעלה.

שלמה כץ: נכון, אנחנו מכירים.

אורי מקלב: ועכשיו, לאחר מכן הוא לא מעלה אף אחד, בגלל ש---

שלמה כץ: אדוני, אתה יודע שיש בקרה?

אורי מקלב: בגלל שלא, לא מעניין אותו, הוא לא קו תחבורה ציבורית.

שלמה כץ: לא, בגלל שיש בקרה.

אורי מקלב: כי הוא לא מהחברה לאוטובוסים.

שלמה כץ: לא.

שלמה כץ: בגלל שיש בקרה.

אורי מקלב: מותר לו מחוץ לעיר לקחת 19 אנשים.

שלמה כץ: לא, דקה רגע, עוד פעם אני אומר לך.

אורי מקלב: מותר?

אורי מקלב: למפעיל תחבורה מותר?

שלמה כץ: למפעיל תחבורה ציבורית מותר, ואין שום בעיה עם הדבר הזה גם לקו תגבור, הוא לא לוקח משום שהוא לא יכול לגבות.

אורי מקלב: לא, בתחנה המוצא עומדים האוטובוסים.

אורי מקלב: יש אוטובוס שהוא לא מהחברה, והבודק כבר יצא, הוא כבר לא נמצא, בדרך יש עוד כמה תחנות.

אורי מקלב: הוא לא מעלה אותם בגלל שהחברה אומרת לו אל תעלה אותם, מכיוון שהוא לא ישלם, מכיוון שלך אסור לגבות כסף.

אורי מקלב: וחלק ממלאים גם עד הסוף.

אורי מקלב: המפעיל לא עומד בתנאים.

שלמה כץ: מה שאני מנסה לבוא ולהגיד, סליחה, דקה.

שלמה כץ: אז עכשיו מפה כדי לטפל בבעיה הזאת הגדרנו עכשיו, יש לנו מנגנון שלם לתגבורים, מנגנון שלם שמטפל בתגבורים.

שלמה כץ: אתה מבין?

שלמה כץ: כאילו, אני מוכן לשבת איתך ולהסביר לך יותר לעומק מה בדיוק הבעיות שם וממה נובע כל דבר.

שלומית אבינח: יש לי שאלה קטנה מבחינה אופרטיבית.

שלומית אבינח: השאלה אם שרונה, כשמגיעה התלונה/הפנייה על נסיעה ואת יודעת, האם זה שהיה במקרה, כלומר בתיאום, פקח של ריבה באותה נסיעה, השאלה האם זה יכול לקצר תהליך ולשאול את הפקח האם הוא היה בנסיעה.

יצחק הנאו: זה מה שנאמר פה.

שלמה כץ: לא צריך.

שלומית אבינח: למה לא צריך?

שלומית אבינח: כאזרח לא אמין, אבל פקח אתה אומר אמין.

שלומית אבינח: זה יכול לקצר את התהליך.

שלומית אבינח: אם את יודעת שהיה פקח באותה נסיעה ---

שלמה כץ: התלונות של הפקחים, או הבקרות של הפקחים מטופלות ב-100%.

שלומית אבינח: אוקי, אבל אם על אותה נסיעה היה אזרח שהתלונן ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נניח שהיה מבקר ---

שלומית אבינח: באותה נסיעה בדיוק.

שלמה כץ: נגיד שהיה מבקר, אז עוד פעם, על הדבר הזה הוא היה חוטף קנס של אי ביצוע נסיעה בציר המסלול.

שלומית אבינח: אבל השאלה אם אתם במשרד עושים את ההתאמה, את הלינקג'.

שלומית אבינח: זה גם צריך לעשות.

שלמה כץ: הוא לא צריך להגיד שזה קשור.

שלמה כץ: אם היה פקח והוא נתן, הוא יחטוף בגלל שיש בקרה בין אם הוא ייתן ובין אם ---

שלומית אבינח: אבל הם לא עושים את הלינקג', זה מה שצריך לעשות.

שלומית אבינח: זה חוסך לך.

שלמה כץ: הוא לא עוזר לי, הוא יחטוף בגללו ב-100%.

שלמה כץ: הוא חוטף על 100% מזה של הבקרים.

יצחק הנאו: לדעתי אם זה היה ככה אז לא היה 5 מיליון, זה היה הרבה יותר.

שלומית אבינח: בטח, זה היה צריך להיות קשר.

יצחק הנאו: אני אומר שלדעתי אם זה היה ככה אז זה לא היה 5 מיליון בשנה, אלא הרבה יותר, הקנסות.

שלומית אבינח: זה מה שאני אומרת, שאולי יהיה כבר לה, לשרונה או לא משנה למי שזה, שאם מגיעה תלונה על קו 7 או קו 8 או קו 9, קודם כל היא תבדוק אם באותה נסיעה באותה שעה היה פקח של ריבה.

שלומית אבינח: ברגע שהיא בודקת שכן ----

שלמה כץ: אוקי, נגיד שהיא גילתה שכן?

שלומית אבינח: יפה.

שלומית אבינח: גמרנו.

שלומית אבינח: אתה לא צריך בכלל.

שלומית אבינח: שוב, אני לא מתערבת.

שלמה כץ: הבנתי מה את אומרת.

שלמה כץ: ואז את אומרת האדון ----

שלומית אבינח: כן, תשאלי את הפקח, תפני לפקח.

שלומית אבינח: זה חוסך את הכל.

שרונה קרסגי: ואת חושבת שאם אני יגיד לו קנסתי את החברה על 5,000 ₪ הוא יירגע?

שרונה קרסגי: הוא רוצה פיצוי.

שלומית אבינח: אני לא יודעת אבל.

שלומית אבינח: בסדר, אני לא יודעת.

שרונה קרסגי: רוצים פיצוי, סליחה.

שרונה קרסגי: אנשים רוצים פיצוי.

שלומית אבינח: אני לא יודעת.

שלומית אבינח: בסדר, אבל אני לא מדברת על זה.

שרונה קרסגי: אנחנו לא יכולים לפצות.

שלמה כץ: שרונה, שנייה רגע.

שלמה כץ: זה לא קשור לפיצוי.

יצחק הנאו: עזבו את הפיצוי עכשיו.

שלמה כץ: מה שאני אומר, שמה שיקרה בעקבות זה שיעשה את החיים יותר קלים, כאילו יותר קלים, אבל החברה שעד עכשיו יכלה לעמוד לדין פעמיים כאילו לצורך העניין הזה ---

שלומית אבינח: שתעמוד, מה איכפת לך?

שלמה כץ: לא, היא תעמוד פעם אחת.

שלומית אבינח: אם זה אפקטיבי ומהיר ויעיל.

שלמה כץ: אבל אפקטיבית זה במילא מתקיים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נניח שהוא ראה את הבת שלו ---

שלומית אבינח: היה פקח של ריבה באותה נסיעה.

שלומית אבינח: עכשיו, הוא הגיש תלונה והוא ----

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל הוא לא ראה.

שלמה כץ: הוא לא ראה.

שלמה כץ: אני בודק, אני יודע.

יצחק הנאו: אני לא אמור לדעת שיש פקח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא לא ראה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נניח שהוא לא ראה, הפקח לא ראה את הבת שלו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה את רוצה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך את רוצה שיהיה לינקג'?

שרונה קרסגי: היא רוצה שיהיה לינקג'.

שרונה קרסגי: שאני אפנה לשלמה ואגיד לשלמה – 'שלמה, תבדוק אם בחברת ריבה היה ביום בשעה כך וכך אם היה פקח'.

שלמה כץ: אם כן, נגיד שהיה פקח, אז אני ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל הוא היה צריך להתלונן גם כך לפקח.

שלמה כץ: דקה רגע, התלונן, הפקח התלונן.

שלמה כץ: אז אני כותב לאדון הנכבד, תשמע ---

שלומית אבינח: יש התאמה לחסוך תלונות.

שלמה כץ: דקה רגע, אז אני אכתוב תשובה לפונה ואגיד לו תשמע רגע, היה במקרה פקח ---

יצחק הנאו: לא, לא, לא.

יצחק הנאו: מצאנו את תלונתך נכונה וטיפלנו בה.

יצחק הנאו: אתה לא צריך להסביר, נתתי קנס, מה זה משנה?

יצחק הנאו: סגרתם את העסק.

יצחק הנאו: אני לא ביקשתי פיצוי, זה לא רלבנטי.

יצחק הנאו: ברגע שאתם תענו, (מדברים ביחד) אני רוצה להסביר.

יצחק הנאו: ברגע שאתם תענו לאנשים - טיפלנו, וזה לא משנה איך---

שרונה קרסגי: זה לא נכון.

שרונה קרסגי: אתה טועה.

יצחק הנאו: רגע, ברגע שאתם תענו לאזרח – טיפלנו ונתנו קנס, וזה לא משנה אם ההוכחה שלכם הייתה ממפקח שאתם הפעלתם או מהתלונה, הציבור ידע שהתלונות האלה מגיעות למיצוי.

יצחק הנאו: כשהן יגיעו למיצוי הציבור יתלונן הרבה יותר.

שלומית אבינח: הוא רוצה לדעת מה המיצוי.

יצחק הנאו: אנשים היום לא מתלוננים כי הם יודעים שזה לא מגיע למיצוי.

שרונה קרסגי: אם אני הייתי מודיעה לך אישית על התלונה שלך שטיפלתי בתלונה והתלונה נסגרה ---

יצחק הנאו: נסגרה כי קנסתם אותו?

שרונה קרסגי: קנסתי את החברה.

יצחק הנאו: מבחינתי נסגר הנושא, חד משמעית.

שרונה קרסגי: לא כולם כמוך.

שרונה קרסגי: רוב האנשים רוצים פיצוי.

שרונה קרסגי: אתה יודע כמה אנשים מתקשרים אלי ואומרים לי מה אני אקבל מזה?

שרונה קרסגי: המון אנשים.

אורי מקלב: אבל קנס זה רק פקחים, קנס לא יוכל להיות על פי ---

שלמה כץ: אז עוד פעם אני אומר.

אורי מקלב: מה יעזרו הקנסות?

אורי מקלב: משנה אם נניח לצער בעל חיים אם שר החקלאות מפעיל פקחים שלו?

אורי מקלב: אבל לא כל אזרח ---

שלמה כץ: אבל עוד פעם אני אומר, גם מתוך תלונות של הציבור, צריך לעשות איזה שהוא תהליך ברור, זה לא עניין אוטומטי.

שלמה כץ: אני אומר כאילו, יהיה תהליך שאומר רגע, בסדר, אני פונה לחברה---

אורי מקלב: אני לא חושב שמשרד המשפטים ייתן לך, אתה , את גם עורכת דין?

שרונה קרסגי: אני לא עורכת דין.

אורי מקלב: אני לא חושב שמשרד המשפטים ייתן להפעיל סנקציה של קנסות שהיא תהיה ממול בעקבות תלונה של ---

שלמה כץ: למה במשטרה זה אפשרי?

אורי מקלב: המשטרה עצמה חוקרת.

שלמה כץ: לא.

שלמה כץ: לא.

שלמה כץ: כשאני מתלונן נגדך ---

אורי מקלב: מה, על זריקת סיגריה?

שלמה כץ: לא, לא, לא על זריקת סיגריה, שעברת באור אדום, כותב מכתב למשטרה והם עושים הסבה של התלונה.

שלמה כץ: כמובן שאני צריך לתת את כל הפרטים והכל, בהנחה שהתלונה הזאת מבוססת, לא שהוא אומר לך נראה לי.

אורי מקלב: נניח החלטת שאני, אני ראיתי את ...

אורי מקלב: הצביע נגדי, אני אומר היא עברה באור אדום, אז מה?

אורי מקלב: ומגיש תלונה מפורטת בדיוק, מה שאני עשיתי אני רק אמרתי שהיא עשתה את זה.

שלמה כץ: דקה, המשטרה ---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן, זה מה שקורה, ואז אתה צריך להוכיח.

שלמה כץ: ואז אתה בא ואומר, אתה לא יכול להגיד, זה לא אקראי, אני אומר שראיתי אותה, אני יודע, באוטו שלה, סימן כזה וכזה, זה מבוסס.

שרונה קרסגי: אז הוא אומר לא אני נהגתי.

גבי הררי: בתשובה לשאלה שלך, אני גבי הררי.

גבי הררי: הנושא של חקירת תלונות ציבור של תלונות ציבור, צריך להבין, מרבית התלונות הן לגבי היחס – קללות, הערות כאלה ואחרות מצד נהגים.

גבי הררי: אלה דברים שמחייבים בירור, אנחנו צריכים לשמוע תלונה, צריך לשמוע את הצד שכנגד.

גבי הררי: לפעמים עושים עימות.

גבי הררי: זה תהליך ארוך וממושך, אבל זה עדיין עבירה פלילית.

גבי הררי: אי אפשר על סמך מילה של אזרח שאומר הוא קילל אותי, להגיש קנס 5,000 ₪ כדי לפתור את הבעיה.

גבי הררי: אי אפשר.

גבי הררי: החוק מחייב בירור ואחרי בירור, אם פרקליט השתכנע שיש מקום לכתב אישום הוא יגיש כתב אישום, אבל לא ---

אורי מקלב: איך שאני מכיר את אברהם טננבאום ועוד שופטים אחרים, אם אתה תבוא עם מקרה כמו שאני הבאתי של נהג המונית, עדות של הנוסע, כאן שתי ילדות בנות 14 שהביאו עדות, הוא ייתן את הקנס מיידית, גם אם הנהג היה ---

גבי הררי: נכון, אבל צריך לנהל חקירה.

שרונה קרסגי: אבל הוא רואה את כל הליך החקירה.

אורי מקלב: טוב, רבותיי, הבנתי את הכל.

אורי מקלב: תשמע, בינינו אני חושב כמו המקרה הזה, אנחנו צריכים להבין שאותו נהג שלקח, שהוא לא היה, אם הוא היה רואה אדם מבוגר, וודאי שהוא לא חרדי, מי שכבר נוסע בתוך מודיעין עילית ומגיע לתחנות הסופיות בסוף, הוא רק צריך להיות אדם שגר במקום.

אורי מקלב: מכיוון שכל עובד שלהם, והם לא מחזיקים עובדים כאלה, אז הוא מיד מזהה.

אורי מקלב: גם אם היה אדם מבוגר, יכול להיות, לא בטוח שהוא גם לא היה עושה את זה, יכול להיות, אותו נהג.

אורי מקלב: אבל כשנהג כזה, שהוא נהג ציבורי, בתחנה האחרונה, שתי נערות היו בסוף, בדרך הוא מוריד אותן כדי לחסוך ממנו שתי דקות, בעיני הוא לא ראוי להיות נהג ציבורי.

אורי מקלב: הוא לא ראוי להיות נהג.

אורי מקלב: ויותר מזה, בגלל שהוא בא במחתרת.

אורי מקלב: זאת אומרת הוא בגלל עכשיו הפחד שלו עושה את זה.

אורי מקלב: אבל מכיוון שזה שתי בנות, וזה מה שנשארו בתחנה הסופית, אז הוא לא ראוי להיות נהג, מכיוון שהוא הלך והוריד אותן במודע באחת עשרה בלילה כדי שהן ילכו.

יצחק הנאו: לא בתחנה הסופית, באמצע המסלול.

אורי מקלב: הוא לא גמר את המסלול.

אורי מקלב: בסך הכל כמה זה בשבילו לנסוע?

אורי מקלב: זה עוד שתי דקות.

אורי מקלב: אבל הוא לא עשה והוא חסך.

אורי מקלב: יש בזה גם אלמנט הרבה יותר עמוק, בן אדם שמסוגל לעשות דבר כזה.

אורי מקלב: אבל אנחנו לא יכולים להוכיח.

גבי הררי: לא, אני לא אומר שלא מצליחים להוכיח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו לא רוצים עורכי דין יותר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו רוצים לחסוך לכם, יותר מדי הרווחתם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו רוצים שהמשרדים צ'יק מוציאים ישר קנס.

אורי מקלב: אני מרגיש שיש כאן

אורי מקלב: חובה לא רק לגבי זה, החובה שלנו כלפי כאלה נהגים ---

גבי הררי: לתת מכונות ירייה, רובים וזהו.

אורי מקלב: יש לנו חובה מוסרית וערכית לא בגלל מעשית.

אורי מקלב: לא רק בגלל שקרה כאן, .... יש כאן כאלה נהגים שצריך לזהות אותם וכשהם הם מזדהים זה צץ אצלם בצורה הזאת, חייבים להגיע אליהם, וחייבים להתריע שלא יהיו כאלה דברים.

אורי מקלב: עכשיו, אנחנו כוועדה, אני אומר את זה בשם כולם, אני בטוח שאני אומר בשם כולם – כן מזהים את מיעוט התלונות בנושאים האלה מחוסר אפקטיביות ואכיפה.

אורי מקלב: ואז מגיע כמו שאומר שלמה, אני מתוך 2,000, איך יכול להיות שאלה בדיוק התלונות הן מאד לא אחידות, זה לא מגיע ולא יוצא.

אורי מקלב: אנחנו זיהינו את זה עוד לפני זה.

אורי מקלב: אנחנו ראינו כאן, היו כאן וועדות, אנשים שהתעסקו בתחבורה הציבורית.

אורי מקלב: שרצו להיעזר בתחבורה הציבורית, שהם עסקנים בתחבורה הציבורית, נציגי שכונות, נציגי מתנ"סים.

אורי מקלב: למה לא פניתם למשרד התחבורה?

אורי מקלב: הם לא ענו דברים כאלה.

אורי מקלב: הם אמרו פנינו ולא ענו לנו.

אורי מקלב: לא רואים את משרד התחבורה כגורם שיכול, ממונה על כך שיכול לעשות אכיפה אפקטיבית.

אורי מקלב: הם פונים לחברה בזמן שהחברה מגבה אותם אחרי זה, ועם כל זה הם רואים אותנו ... את משרד התחבורה.

אורי מקלב: זה חבל.

אורי מקלב: זה לא ראוי.

אורי מקלב: זה לא צריך להיות ככה.

אורי מקלב: אנחנו כן צריכים להחזיר את המימד של היכולות שלנו, באמת לאכוף את הדברים האלה, גם כגורם מעשי בנושא, וגם כגורם מתריע ומרתיע.

אורי מקלב: אנחנו חייבים את הדברים האלה להחזיר, משרד התחבורה חייב להחזיר לעצמו.

אורי מקלב: אולי לא אמרתם את זה, אנחנו גם מבינים מתוך מה שנאמר כאן שיש אולי בעיה או מחסור בכוח אדם.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שאנחנו נפנה למשרד התחבורה, לשר התחבורה, שיתגבר את כל היחידה הזאת, את המחלקה הזאת.

אורי מקלב: צריך לתת להם כלים מקצועיים, כל התובנות שאנחנו ניסינו פה, אני מבין שהם נבחנו על ידיכם בצורה כזאת או בצורה אחרת.

אורי מקלב: לא תפקידי לתת לכם תובנות.

אורי מקלב: עצה אני יכול לתת כאחד שנותן עצות אני יכול מפעם לפעם.

אורי מקלב: אבל אם זה לא הולך, בסופו של דבר האחריות היא עליכם.

לימור קופרמן: איך אתם כרשות המחוקקת יכולים לסייע?

אורי מקלב: אני, אם תפנו אלינו בצורה, אין שום בעיה.

אורי מקלב: תפנו בצורה מסודרת.

אורי מקלב: את הפתק הזה אני שומר אצלי ביד – אנשי משרד התחבורה מבקשים שינוי חקיקה ומבקשים לבדוק לפי סדר דין וכו'.

אורי מקלב: זה לא חוק ראשון שאנחנו עושים בשותפות חברי הוועדה פה, בעקבות מסקנות שאנחנו ראינו פה, במקום דברים שהוצגו פה.

אורי מקלב: אני רואה כאן את הבעייתיות בעניין הזה.

אורי מקלב: כאן בחלק הזה אני רואה הרבה יותר שאתם צריכים לבוא, אני מוכן לזרז כמו שעשינו גם בעבר, גם בעבר תקנות שהיו תקועות בוועדת הכלכלה למשל שנה וחצי שנתיים, הופעלו ואושרו תוך שבוע שבועיים בעקבות פנייה שלנו.

אורי מקלב: בכל אופן, בחלק הזה יש לנו אולי מהלכים יותר טובים.

אורי מקלב: אתם צריכים להכין את החומר.

אורי מקלב: אתם צריכים להכין את כל הכלים, אנחנו בחלק שלנו ניתן לכם את כל העזרה.

גבי הררי: אני רוצה לציין דבר אחד, אני לא בא פה בשם היועצת המשפטית, אני לא יודע מה התובנות לנושא הזה.

גבי הררי: אני באתי להתייחס רק בנוגע לחוק סדר הדין הפלילי, מה שיש לנו היום.

גבי הררי: לגבי מה שיהיה ומה רוצים אני לא יכול להיות שותף, כי לא קיבלתי הנחיות בנושא הזה.

גבי הררי: אני רוצה שזה יירשם בפרוטוקול.

גבי הררי: אני באתי רק להביע את דעתי בנוגע לנושא החקירה והתביעה.

גבי הררי: תודה.

אורי מקלב: תיכף כל עובד ממשרד התחבורה יגיד ---

גבי הררי: לא, לא, אני יודע מה המגבלות שלי.

גבי הררי: אני לא באתי לשנות.

אורי מקלב: עורכי הדין מכסים את עצמם.

אורי מקלב: אנחנו הבנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו באנו לשנות.

אורי מקלב: אנחנו באנו לשנות, אין ספק שמבחן התוצאה הוא לא מחמיא בלשון המעטה.

אורי מקלב: מבחן התוצאה הוא לא ---

יצחק הנאו: לפי זה גם האזרח צריך להסתובב עם עורך דין.

אורי מקלב: התחבורה הציבורית אולי יש להם כלים, כל נהגי המוניות, אין שום כלי שאוכף אותם.

אורי מקלב: זה פרוץ.

אורי מקלב: זה ענף פרוץ, זה תחום פרוץ, זה דבר נורא.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רק דבר אחד, בעיני, אני לא יודעת אם זה שייך, אבל דבר אחד שפשוט משגע אותי, זה הקטע שאתה נוסע אחרי נהג מונית והוא פתאום עוצר לך לקחת נוסע.

שרונה קרסגי: זה ישראל קיסר נתן להם אישור, או איך קוראים לו, לפני שנים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וכמה תאונות יש בעקבות דבר כזה.

אורי מקלב: אתמול הוא ראה בצד השני, הוא לא עצר בצד פתאום, הוא ראה בצד השני אז הוא עשה לי ככה.

אורי מקלב: הוא עשה כבר את הסיבוב, לא רק שהוא עצר בצד, הוא פשוט עשה את הסיבוב כבר.

אורי מקלב: זה פשוט נורא.

אורי מקלב: תודה רבה לכולם.