הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 44, 2011-01-31 09:30

יעקב כץ: אני מתכבד לפתוח את הישיבה לבחינת בעיות העובדים הזרים.

יעקב כץ: על סדר היום הכשרת עובדים זרים בסיעוד.

יעקב כץ: נשמע את ליליאן עודי אם לילדים נכים.

ליליאן עודי: שנים רבות אנחנו מזמינים עובדים זרים, אני מציינת במפורש לחברה שאמורה להביא את העובד הזר שאני רוצה שיגידו בדיוק מהי העבודה אצלנו, לא ליפות את המציאות.

ליליאן עודי: עבודה עם שני ילדים והורים, לא מדובר בזקן אלא משפחה שלמה בבית.

ליליאן עודי: להגיד את הכול.

ליליאן עודי: המדינה שלנו לפעמים מתיפייפת ורוצה להיראות נחמד בעיני העובדים הזרים אבל מראש, להם לא חשובה מהי העבודה.

ליליאן עודי: מה שחשוב לעובד הזר זה להיכנס לישראל ואחרי חצי שנה הוא יגיד לי שלום.

יעקב כץ: מאחר ואנחנו עוסקים בעובדים זרים, תאמרי לי בבקשה כמה עובדים זרים העסקת בחמש השנים האחרונות, כמה הלכו וכמה באו.

יעקב כץ: כמה נמצאים באופן קבוע ולא עזבו אתכם.

ליליאן עודי: כולם נשארו שנה והאחרון עזב אותי לפני שלושה שבועות, לא היה מעניין אותו אם יש לי שני ילדים נכים ואם יש לי עבודה.

ליליאן עודי: בטלפון הוא אמר לי שלום אני הולך ואת תשברי את הראש.

יעקב כץ: כמה עובדים היו לך עד היום?

ליליאן עודי: היו לי המון.

אסף עודי: מגיל קטן.

ליליאן עודי: אני לא רוצה לשים את הילדים שלי באף מקום.

ליליאן עודי: אני רוצה שהם יהיו בבית שלי לידי.

ליליאן עודי: מה הפשע שאני רוצה את הילד שלי אצלי?

יעקב כץ: כשמדובר על עובד זר במקרה שלך, את סידרת להם לינה.

ליליאן עודי: הכול מסודר, עם אוכל,לינה, תנאים מצוינים עם תשר ועם הכול מהכול.

יעקב כץ: מה הייתה העלות?

יעקב כץ: העובד היה צריך להיות צמוד אליהם 24 שעות?

ליליאן עודי: הוא לא צריך להיות 24 שעות, הם הולכים למסגרת מהבוקר עד השעה חמש בערב.

יעקב כץ: מדובר על עובד אחד.

ליליאן עודי: עובד אחד ולא צריך יותר כי אם אני עושה את זה לבד, אני בת חמישים ומשהו עושה את זה היום לבד אחרי שהוא עזב אותי, אני לא מתלוננת זה הילד שלי, העבודה לא קשה.

ליליאן עודי: שניהם הולכים למסגרת משעה שבע בבוקר עד השעה חמש.

ליליאן עודי: מה העובד עושה כל היום?

ליליאן עודי: - הוא יושב וזהו.

ליליאן עודי: אני לא רוצה שהוא ינקה לי את הבית, אני לא צריכה, אני לא רוצה שום דבר אלא להיות רק עבור הילדים האלה.

ליליאן עודי: המניעה שלו במפורש זה להיכנס לישראל ויותר לא מעניין אותו.

יעקב כץ: האחרון שהיה אצלכם שנה - - -

ליליאן עודי: לא שנה, שמונה חודשים ועזב והוא נמצא בישוב ליד עפולה.

ליליאן עודי: הוא רוצה זקן, לא אימא שנמצאת על הראש שלו ולא איש שנמצא על הראש שלו.

יעקב כץ: מי היה לפני כן?

ליליאן עודי: היה עוד בחור שהיה במשך שנה.

ליליאן עודי: הבאתי עובד אחד עבוד שניהם.

יעקב כץ: מאחר ואנחנו נמצאים כאן בנושא הכשרת עובדים זרים בסיעוד - - -

ליליאן עודי: הם לא מוכשרים והם לא שום דבר.

יעקב כץ: כמו שאמרתי זה לא דיון ראשון בנושא הסיעוד ובנושא הכאוב של הטיפול בסיעודיים.

יעקב כץ: ממש בתחילת הדרך שאלנו והעלנו את הבעיה שהייתה לנו תחושה, אז לפני שנתיים, העובדים הזרים שמגיעים הם בעיקר הפיליפיניות והפיליפיניים.

גלעד נתן: בשנים האחרונות יש ירידה בעובדים מהפיליפינים, מגיעים מארצות שונות כמו סרילנקה.

יעקב כץ: דובר בזמנו על הצורך שמדינת ישראל עוד לפני בואם, כמו שזה נהוג במדינות אחרות למשל בקנדה, שייבדקו את אדם מעבר לעובדה שהוא צריך להגיע לסייע לאדם מסוים, מדינת ישראל צריכה לראות איך האדם כדי שלא יעזוב ולא ילך ולא תהיה כבילה כמו שבית המשפט העליון פסק.

יעקב כץ: לצערי אני לא בית המשפט העליון אבל אני חושב שהעובדה שראו שאין כבילה והם באים ועוזבים והם הולכים לאן שהם רוצים וחוזר חלילה, התופעה הולכת ומתפתחת.

יעקב כץ: אני שואל מה מדינת ישראל עושה בתחום של ההכשרה.

יעקב כץ: ראשית איך מוודאים שאכן האדם שמגיע הוא מוכשר לעבודה הזאת.

יעקב כץ: האם אנחנו באמת עוקבים אחרי האדם שהגיע שהוא אכן נמצא בשטח, הוא יודע לטפל באדם החולה או הזקן, להעניק לו טיפול וכל הדברים האלה.

רננה לוי: אני מפקחת ארצית על העובדים הסוציאליים בלשכות הסיעוד.

רננה לוי: את המינוי קיבלתי לפני כאחד עשר חודש.

רננה לוי: אני עובדת סוציאלית במקצועי, בעלת תואר שני.

רננה לוי: עם כניסתי לתפקיד בעצם הייתי בלמידה של הצרכים בשטח.

רננה לוי: זיהיתי קבוצות שונות עם הטרוגניות של צרכים, בעיות וקשיים שונים שחברו יחד לצורך העניין.

רננה לוי: אוכלוסיית הנכים לצד אוכלוסיית הקשישים.

רננה לוי: כאשר נותן השירות המטפל הזר גם הוא בא עם מרכיבים שונים לחלוטין ממה שאנחנו מכירים עד כה.

יעקב כץ: מה נקרא "ממה שאנחנו מכירים עד כה?" מהו השוני?

רננה לוי: מדובר בקבוצת אוכלוסייה שמגיעה מהעולם השלישי, אוכלוסייה שלמעשה חווה בפעם הראשונה מגע עם מדינה מפותחת, מדינה מודרנית, עם מיומנויות וכישורים אחרים.

יעקב כץ: אני אשאל אותך שאלות תוך כדי כי כיושב ראש מותר לי.

יעקב כץ: נניח שאתם אומרים שמגיעים אנשים מעולם אחר שלא כל כך תואם את הקיים פה.

יעקב כץ: מישהו מוציא מכתב שאומר שזה לא יכול להימשך כך כי הם לא מתאימים, כי הם לא מכירים, אולי מדינת ישראל צריכה להיערך באופן אחר.

יעקב כץ: זאת שאלה כי אם הם מגיעים ולא מכירים אולי יש בעיה.

רננה לוי: ברמה העקרונית הניסיון שלנו כרגע לנסות להגיע לזיהוי הצרכים של אותו קשיש או הנכה בצורה האופטימאלית ביותר ולנסות ולמצוא השמה עד כמה שניתן לאותה משפחה ולאותם צרכים שעולים.

רננה לוי: תפקידו של עובד הסוציאלי בתוך הלשכה בעצם לאבחן את הצרכים המאוד ברורים של המטופל מזמין העובד הזר.

רננה לוי: תוך כדי שיחה עם בן המשפחה, עם הקשיש או הנכה, אותו עובד סוציאלי נדרש לבצע את הערכה הברורה מהם הכישורים הנדרשים עבורו מאותו עובד זר.

רננה לוי: אילו מיומנויות נדרשות לצורך השהייה באותו בית.

רננה לוי: עם כניסתי לתפקיד יצרתי שאלונים סטנדרטיים לעובדים הסוציאליים כדי שהיכולת לאבחן את הצרכים תהיה יותר אובייקטיבית, הרבה יותר צמודה לניסיון המקצועי שלהם ולניסיונה הנרכש של המדינה שלנו.

רננה לוי: לזה אנחנו קוראים 'שאלון טרום השמה'.

רננה לוי: מיד אחרי שהעובד הסוציאלי יושב עם בן המשפחה, עם האפוטרופוס, או אותו גורם מזמין שירות הוא נדרש לחבור ללשכה ולברר מהו הפרופיל של אותו עובד זר שאמור לתת מענה לאותה משפחה, מהמאגר הקיים לטובת הלשכה או מההזמנות הנעשות בחוץ לארץ.

רננה לוי: לנסות להתאים עבור בן משפחה, עבור נזקק השירות את העובד הזר.

רננה לוי: לגופו של עניין, אנחנו בתפיסתנו חושבים שעובד הסוציאלי שנבחר מהלשכה יש לו יכולת ומיומנות כזאת שתאפשר לו להכשיר את אותם עובדים זרים בתוך המדינה שלנו.

יעקב כץ: כלומר כשהוא מגיע עם הכשרה הם מכשירים אותו פה.

רננה לוי: לא.

רננה לוי: הנוהל קובע בפירוש שעובד זר שמגיע מחוץ לארץ חייב להגיע עם הכשרה בתחום הזה.

יעקב כץ: אני רוצה לחזור על זה שנית כדי שיכנס לפרוטוקול, זה דבר שבשנים האחרות מאז שאת בתפקיד, אני שואל את השאלה, הישיבה עם האיש נזקק סיוע, הנכה או הזקן שזקוקים לעזרתו של העובד הזר יושב עם העובד הסוציאלי.

יעקב כץ: העובד הסוציאלי כשהוא ממליץ לאדם שאמור לסייע לו, שמגיע מאן שהוא לא מגיע, לדרוש שאותו אדם יהיה על פי הכשרתו מוכשר לטיפול באיש אליו הוא מיועד.

יעקב כץ: הוא צריך להיות כבר בעל הכשרה לטיפול מסוג זה?

רננה לוי: כן.

יעקב כץ: מהם הפרמטרים הנדרשים על ידכם כדי לדעת בנוגע להכשרה?

רננה לוי: היום, במאמר מוסגר יושבת ועדה בראשות מר אהרון בראזני שהוא הממונה החדש, ראש מנהל מעסיקים.

רננה לוי: הוועדה הזאת קיבלה לידיה תכניות והצעות איך לבחון את התכנים שנדרשים מעובדים זרים שמגיעים לארץ.

רננה לוי: איך יבדקו אם אכן העובדים הזרים עומדים באותם הקריטריונים הנדרשים.

יעקב כץ: אם עושים את הוועדה היום זאת אומרת שעד להיום זה לא נעשה?

רננה לוי: אני יכולה להעיד על מה שעשינו עד עכשיו.

יעקב כץ: העובד הזר שנחת עכשיו ברגע זה בנמל תעופה בן גוריון והוא מיועד למר אוחנה או למר זילבנסקי או לעבדול ראדם, האיש הזה הוא עם הכשרה או בלי הכשרה?

רננה לוי: ככול הידוע לי יש דרישה בנוהל שהאדם המסוים שמגיע לארץ צריך להגיע עם הכשרה.

יעקב כץ: מהבדיקות שלכם, מהבדיקות של העובדים הסוציאליים שנפגשים עם אותו עובד זר, מהדיווחים שאת מקבלת מרחבי הארץ, אני מניח שיש לכם נהלים מסודרים, כשאדם מגיע הוא מוכשר או לא מוכשר?

רננה לוי: ככול הידוע לי ישנם בתי ספר במרכזי - - -

יעקב כץ: מהדיווחים שאת מקבלת מהעובדים הסוציאליים ברחבי הארץ האם הם באמת מגיעים עם הכשרה לעבודה, או שאין להם כלים ולא בודקים או שהם אולי יודעים?

רננה לוי: האמת שלא נכנסתי לנושא אם הוא מוכשר או לא מוכשר.

גלעד נתן: בבדיקה שאנחנו ערכנו לגבי הפיליפינים התברר ש- 10% עברו הכשרה כלשהי.

גלעד נתן: זאת הייתה המדינה עם המצב הכי טוב.

גלעד נתן: הקריטריון העיקרי לייבוא ממדינות שמשלמים דמי תיווך יותר גובהים.

גלעד נתן: לא בנפאל, לא בסרילנקה, לא בהודו יש הכשרה מתאימה, בטח לא בקריטריונים של מדינה מפותחת.

גלעד נתן: מה שכן בפיליפינים מוכנים לשלם 5,000 דולר דמי תיווך ובמדינות אחרות מגיעים כבר ל- 10,000 דולר דמי תיווך.

גלעד נתן: האינטרס להביא משם הוא יותר גבוה ולכן מגיעים עובדים ממדינות שאין שם שום הכשרה והם מוכנים לשלם יותר.

גלעד נתן: בפיליפינים איפה שמוכנים לשלם פחות כבר לא מגיעים.

גלעד נתן: משלמים פחות ומגיעים פחות.

גלעד נתן: אבל אין הכשרה.

יצחק לוי: גם אני הורה לילד נכה.

יצחק לוי: כמה שאני יודע מהניסיון הדי ממושך שלי, יש חברה שעובדת מול חברות ההשמה בארץ, "סנס" ואחרות בפיליפינים.

יצחק לוי: כל מה שהן תורמות, הן מקור טוב אבל הטיפול לא טוב, ההכשרה שלהם היא בקושי בת יומיים, וזה על מנת למלא איזה נייר בפיליפינים, זו ההכשרה שהם מקבלים.

יצחק לוי: את שאר ההכשרה הם מקבלים תוך כדי עבודה בתוך המשפחה.

יצחק לוי: לכן אני חולק על כך שחייבים לתת להם עבודה מסוימת, כי כולנו מאגר אחד של הורים שמטפלים כך שלא צריכים להיתפס מה נעשה באותו רגע.

יצחק לוי: דיברו קודם על קנדה, אני ארחיב ואומר קנדה ואנגליה, הם לא מקבלים עובדים זרים שלא קיבלו פתק והכשרה בארץ או במקום אחר.

יצחק לוי: שם הם בודקים אותם בציציות.

יצחק לוי: זאת אומרת הם לא מחפשים מהגרי עבודה כמו שאנחנו כאן מאפשרים.

יצחק לוי: אני רוצה להגיד שהיחסים שלי עם הקהילה הזאת הם מצוינים, כך שאני לא נכנס ללשון הרע או משהו אחר.

יצחק לוי: אין לי נגדם משהו אולי נגדנו –אנחנו.

יצחק לוי: שם באנגליה וקנדה מקבלים פשוט רק את אלה בעלי ההכשרה.

יצחק לוי: הייתי נוכח בשגרירויות שלהם וראיתי שם איך הם ממנים אותם.

יעקב כץ: מישהו בישראל, כשמדובר במישהו שהוכשר לטפל בזקן או בנכה, איזו הכשרה מקבל ישראלי?

זהרה כהן: המשרד לאזרחים ותיקים.

זהרה כהן: נמצאים כאן אנשי המוסד לביטוח לאומי.

זהרה כהן: ישראלי בארץ עובר הכשרה של מטפל סיעודי.

יעקב כץ: במשך כמה זמן ההכשרה?

זהרה כהן: יש להם כמה שעות, יש להם מספר נושאים והם חייבים לעמוד בזה.

זהרה כהן: כל חברת סיעוד חייבת להכשיר.

יעקב כץ: אני שואל כמה קורסים, מספר השעות, תכנים, מספר חודשים.

יעקב כץ: אני מבקש לדעת כי זה מה שאנחנו רוצים לבקש מרננה לוי, ביקשנו כאן במספר ישיבות והייתה הבטחה שלא יביאו משם עובדים אלא אם הם מוכשרים.

יעקב כץ: אני רוצה לדעת מהי ההכשרה שנותנים בישראל.

יעקב כץ: הוא מדבר שלא מקבלים בקנדה אחד שלא הוכשר.

לוי יצחק: אם יש לו הכשרה פורמאלית ממדינת המקור.

יעקב כץ: איזו הכשרה בישראל אנחנו מחייבים, פירוט של שעות, ימים, תכנים, איזו תעודה.

יעקב כץ: מה האדם שמגיע לטפל בישראל צריך לעבור?

עטרה מלבסקי: אני עובדת סוציאלית באגף סיעוד של המוסד לביטוח לאומי.

עטרה מלבסקי: המוסד לביטוח לאומי מכיר בהכשרה שנעשית רק בארץ.

עטרה מלבסקי: יש הבחנה בין הכשרה לעובדים ישראלים לבין הכשרה לעובדים זרים.

עטרה מלבסקי: היקף ההכשרה לעובדים ישראלים הוא 52 שעות עיוניות, לעובדים הזרים, אני אדייק, 25 שעות פלוס הכשרה.

יעקב כץ: כלומר אדם שמגיע עם הכשרה לכאן חייב לעבור הכשרה נוספת.

יעקב כץ: את אומרת שהכשרה לעובד הזר בישראל, לא משנה מה הוא עבר לפני כן, היא הכשרה של 25 שעות.

יעקב כץ: אם הם עוברים או לא עוברים, אם זה נעשה או לא נעשה את לא יודעת לתת תשובה.

עטרה מלבסקי: אני יכולה לתת נתונים מסוימים.

עטרה מלבסקי: לקחתי נתונים משלושת השנים אחרונות.

עטרה מלבסקי: בשנת 2008 לפני שהיה המכרז של נותני השירותים בארץ, עברו רק 12.5% של עובדים זרים הכשרה.

יעקב כץ: כלומר כ- 88% מהמטפלים בנכים שלנו ובזקנים - - -

עטרה מלבסקי: אני מדברת רק על זקנים.

יעקב כץ: כלומר לעובדים עם הנכים אין הכשרה.

עטרה מלבסקי: לא שאני יודעת, אני מייצגת רק את אגף סיעוד.

עטרה מלבסקי: לקראת המכרז האחוזים עלו עד כדי 28%.

קריאה: כי זה ניקד את חברות הסיעוד, הן היו צריכות את זה כדי לזכות לניקוד גבוה יותר במכרז.

יעקב כץ: חברות הסיעוד על מנת שתהיינה רשאיות לקבל את המכרז.

יעקב כץ: למה אין דרישה מהלשכות, אני מדבר על החלק הפורמאלי, למה מסתפקים רק ב- 28%?

יעקב כץ: למה הדרישה היא לא ל- 100%.

יעקב כץ: למה ה- 75% שמקבלים טיפול ממישהו שאינו מוכשר צריכים להסתפק במישהו שבמקום לתת לו את הכדור הירוק הוא ייתן לו את הכדור הצהוב?

יעקב כץ: גם אי אפשר לתקשר איתו כי הוא גם לא מבין את השפה.

עטרה מלבסקי: אני יכולה לומר שהמוסד לביטוח לאומי מחייב את נותני שירותי הסיעוד ל- 30% הכשרה ולא מעבר לכך.

עטרה מלבסקי: אולי יש מקום לכך לאור הצרכים.

עטרה מלבסקי: זה המצב הנתון.

יעקב כץ: העובדת הסוציאלית, רננה לוי, שאמורה לחבר בין העובד הזר לבין הנכה או הזקן - - -

רננה לוי: בלשכות הפרטיות בסיעוד המנדט שהן קיבלו מהמדינה הוא למצוא התאמה בין העובד הזר.

מיכל קטן: אני רוצה להקדים ולומר, אני אומרת את זה ואמרנו את זה גם בישיבה הקודמת, אם תבדוק את הפרוטוקול, כשלא דנו בהכשרות האמירה הזאת נאמרה גם בישיבה הקודמת.

מיכל קטן: לצערי הרב, דווקא כמי שנותנת את השירות, וכמי שאמורה להסתכל לאותם קשישים ונכים בעיניים, וחיה יום יום את מצוקתם, אני חושבת שהדברים הראשונים שאמרתי לרשות שמדינת ישראל מביאה לכאן למעלה מעשר שנים עובדים זרים ולא עצרה פעם אחת לחשוב שהיא צריכה להביא כוח אדם מיומן ומקצועי לפני כל הדברים שנעשו.

מיכל קטן: רק עכשיו נכנסה פונקציה של עובדת סוציאלית לרשות.

מיכל קטן: זו הפעם הראשונה ולא היה עד היום.

מיכל קטן: היום נכתבים נהלים, היום נכתבות תכניות, לא הייתה שום פונקציה מקצועית, סוציאלית, אחות, לא הייתה שום פונקציה כזאת בכלל.

מיכל קטן: טענו ואנחנו אומרים את זה גם היום.

יעקב כץ: כמה עובדים אצלכם היום?

רננה לוי: רק אני.

יעקב כץ: אמרת שיש לך עובדים בלשכות.

רננה לוי: הלשכות הפרטיות קיבלו את המנדט.

יעקב כץ: את אחת שעובדת מול כל הלשכות?

רננה לוי: נכון.

יעקב כץ: אין לך עובדות סוציאליות נוספות, את עובדת מול הלשכות שמעסיקות על חשבונן ולא על חשבון המדינה.

מיכן קטן: אנחנו טענו שני דברים.

מיכן קטן: כל עובד זר חייב לעבור קורס הכשרה בסיסי בארץ המוצא בפיקוח השגרירות שלנו, יש דרך למדינת ישראל לעשות את זה, יש לה עובדים בחוץ לארץ, הם יכולים לפקח ולתת תכניות עבודה.

מיכן קטן: זה קורס בסיסי.

מיכן קטן: כאשר העובד הזר מגיע לפה מן הראוי, אני יודעת שזה נעשה היום, תבנה תכנית מיוחדת להכשרת עובד זר בין אם זה לקשיש, חולה אלצהיימר, בין לנכה או לילדים.

מיכן קטן: תוטל עלינו החובה במסגרות כאלה ואחרות לדאוג שהעובדים יעברו הכשרה הזאת.

מיכן קטן: זה מה שצריך להיות וזה לא מה שקורה בפועל.

יעקב כץ: אני רוצה לקבוע, היום זה נעשה בצורה ערטילאית לפי טוב לבכם או יכולתכם.

מיכל קטן: לא.

יעקב כץ: אתם לא מחויבים על פי החוק.

יעקב כץ: אנחנו עובדים על חוק שהכנתי אותו ואני מקווה שיעבור, חוק אומר שאדם שלא עבר את ההכשרה לא יכול להישלח.

יעקב כץ: אין לכם דבר כזה.

מיכל קטן: לא.

מיכל קטן: כל עובד זר שמגיע מחוץ לארץ אמור לעבור קורס הכשרה בסיסי.

מיכל קטן: זה כן כתוב בנוהל.

יעקב כץ: מי יכול לתת לי מידע על עובדים ישראלים.

יעקב כץ: מבחינת המדינה מי יכול לתת לי תשובה לגבי עובד ישראלי שאני מניח שהוא לא עובר דרך הלשכות, הוא עובד בצורה נורמאלית.

יעקב כץ: יש לנו 60,000 עובדים ישראלים שעוסקים בתחום הסיעוד.

יעקב כץ: האם הישראלי שהולך לטפל בבתי חולים או בבתים פרטיים, האם הוא יכול להיכנס לתוך בית אם הוא לא הוכשר, אם הוא לא עבר את ההכשרה?

יעקב כץ: מבחינת החוק.

עטרה מלבסקי: זה לא מבחינת החוק.

עטרה מלבסקי: המציאות היא שהעובדים מתקבלים קודם כל לעבודה בה נבחנת ההתאמה שלהם בכלל לעולם הזה, אחר כך הם מוזמנים או מחויבים להשתתף בקורס.

יעקב כץ: זאת אומרת שאין היום משהו, בהחלט יכול להיות שהאדם הזקן או הנכה ימשיך לקבל את כספו, יעביר אותו לאדם שמטפל בו ויתכן שהאדם שמטפל בו במשך שנים מעולם לא הוכשר לזה.

עטרה מלבסקי: ברמה הגיונית זה נכון, במציאות האחוז גבוה.

עטרה מלבסקי: לא בודקים אם יש לו הכשרה.

יעקב כץ: כמו שמתדלק בתחנת דלק לא בטוח שהוא יודע למכור בנזין 95 ולא 98.

יעקב כץ: כלומר אין דרישה מינימאלית למיומנות למרות שאנחנו לא יודעים אם אדם עבר את ההכשרה.

יעקב כץ: השאלה אם בחוק מופיע שיש מחויבות שהוא שלא יכול להתעסק בתחום.

יעקב כץ: אני הכנתי חוק בעניין אבל מאחר ואני באופוזיציה כנראה יפילו אותו כי כאן לא מתעסקים לא בנכים, לא בזקנים, לא בעצים, רק אם אתה בקואליציה.

יעקב כץ: אני מנסה בנושא הזה להתקדם לפחות כלפי שמיים.

יעקב כץ: היום אין חיוב לאדם העוסק, יכול להיות שאדם קיבל טיפול על ידי אדם לא מתאים בכלל.

עטרה מלבסקי: אני רוצה להוסיף על הדברים שלך.

עטרה מלבסקי: נותני השירותים מתוך סיבות שונות או מבחינת מכרז או מהבחינה שאנחנו הולכים ומתקרבים לקראת זה שהאוכלוסייה תבחן את נותני השירותים על פי רמת האיכות שלהם.

עטרה מלבסקי: כאשר ההכשרה של המטפל היא אחת ממדי האיכות, פועלים להכשיר יותר ויותר מטפלים.

עטרה מלבסקי: זאת אומרת שזה אינטרס של נותן השירות לעלות את מספר העובדים שעברו הכשרה.

יעקב כץ: אני אשאל לגבי העובדים הזרים, הרי בשונה מהישראלים שהם דוברי השפה והפכנו את כל הזקנים והנכים למעסיקים, והמשמעות לכך שהם צריכים אחר כך להגיע לבית משפט, צריכים להשיב למה לא שילמו שעות נוספות, ודורשים מהם 100,000, 200,000 ו- 400,000 שקלים.

יעקב כץ: יש להם "קו לעובד" וקו לזה וכל מיני אגודות שזה תפקידם.

יעקב כץ: אפשר להבין כי אנחנו עם טוב ויש לנו מכל המינים ומכל הסוגים.

יעקב כץ: אני לא בא בטענות לכל הקווים האלה כי כל אחד עם הראש שלו.

יעקב כץ: עם ישראל הם רחמנים בני רחמנים וכל אחד דואג למישהו אחר.

יעקב כץ: מה בנוגע לשפה?

יעקב כץ: אנחנו שומעים ידידתי רננה לוי שבחוץ לארץ לא מגיעים אנשים ללא הכשרה, אולי דרישה מינימאלית לדעת שפה כדי שהאדם יוכל לתקשר איתו.

עטרה מלבסקי: ההכשרה נערכת או בעברית, או באנגלית, או בערבית או ברוסית.

עטרה מלבסקי: אנחנו מדברים על השקעה בהכשרה.

יעקב כץ: אבל בפועל מי יכשיר?

יעקב כץ: היה וחסרים לכם עובדים ולא הגיעו עובדים והלשכות מתלוננות שאין להן עובדים והאדם הזקן או הנכה זקוק עכשיו לעובד.

יעקב כץ: בהחלט יכול להיות שאם יש לנו במאגר מישהו שהוא דובר שפה ונקרא עובד זר לצורך העניין, וההוא נקרא זקן לצורך העניין, אין לך בררה ומשדכים ביניהם ושניהם מדברים עם הידיים והרגליים.

יעקב כץ: לא אמרתי שזו אחריות שלך, אמרתי שגם על זה אין מחויבות.

יעקב כץ: מה אתה יודע על קנדה?

לוי יצחק: שם לוקחים אותם מוכנים.

יעקב כץ: תדבר על קנדה כי זו דוגמה, זו מדינה מסודרת ואני רוצה שהיא תשמש לנו כדוגמה.

לוי יצחק: יש את השגרירות הקנדית לשם מגיעים עובדים שמחויבים להיות עם תעודת אחות, או עם ניסיון מוכח בארץ.

לוי יצחק: אני גם נתתי אישור לעובדת שלי שהגיעה לשם עם הוכחה שהיא הייתה אצלי כך וכך שנים.

לוי יצחק: הם לא מקבלים אנשים שהם מהגרי עבודה.

לוי יצחק: כדי לקבל את התנאים שם הם נשארים תקופה די ארוכה במקצוע שהם הגיעו למענו.

לוי יצחק: לא יכול להיות שהעובדת תגיע כמטפלת ותיכנס אולי כמורה.

יעקב כץ: או שהיא תעזוב אותו אחרי שנה.

לוי יצחק: אין דבר כזה.

יעקב כץ: ואם אדם עזב אחרי חודשיים והתחיל לעבוד במסעדה בתל אביב?

גלעד נתן: כדי לקבל מעמד הוא חייב שתיים מתוך שלוש שנים לעבוד במקצוע, הוא יכול לעבור אחרי חודשיים אבל זה בפיקוח והוא חייב לעבור ממעסיק אחד למעסיק אחר מחוזה לחוזה.

יעקב כץ: בקנדה אין מה שבית המשפט העליון פסק פה היום, אצלנו היום, הוא פסק שאין כבילה.

יעקב כץ: זאת אומרת שאם אדם בא לעבוד אצל נכה, ואחרי חודשיים נשבר לו והוא מחפש לעצמו מישהו אחר ואנחנו לא יודעים מה הוא עושה.

יעקב כץ: בית המשפט העליון פסק שאין כבילה.

יעקב כץ: אני שואל כאן במדינת ישראל מבחינת בית המשפט העליון.

גלעד נתן: אין כבילה.

יעקב כץ: כלומר הוא אמר מה אין ולא אמר מה כן.

יעקב כץ: כלומר אדם יכול לעזוב.

גלעד נתן: אם הוא יעבוד בעבודת סיעוד שלא כחוק אפשר לגרש אותו אחרי שש דקות.

מיכל קטן: עובד כחוק, רואה את המשפחה ומתרשם מהמרחק, זה לא ירושלים או תל אביב אלא קריית ארבע ואז הוא לוקח את הרגליים ואומר שלום.

דורון יהודה: לבית המשפט העליון מסרתי כרגע חומר בנושא הכבילה.

דורון יהודה: יש עורך דין שהגיש את החומר וביקשנו תשובה לבית הדין הגובה לצדק.

יעקב כץ: יפה.

יעקב כץ: אבל בית המשפט העליון ברגע זה, עכשיו עוד לפני שהוא דן מחדש דעתו שאם אדם החליט שהוא רוצה לעזוב הוא עוזב.

יעקב כץ: זה לא מה שקורה בקנדה?

לוי יצחק: זה לא מה שקורה שם וגם לא באנגליה.

גלעד נתן: הוא יוכל לעזוב בתנאי שהוא יעבוד במקצוע.

גלעד נתן: אם הוא לא יעבוד במקצוע הוא לא יוכל.

מיכל קטן: הוא לא יוכל לקבל מעמד.

מיכל קטן: אנחנו לא מדברים על מהגרים.

לוי יצחק: אני חוזר לגברת הזאת, נוח לי איתה ולא איתי.

לוי יצחק: היא מקבלת 5,000 שקלים בחודש.

לוי יצחק: צריך לבדוק את זה גם בהיבט אחר.

לוי יצחק: אם היא לא הייתה רוצה לטפל בהם, כמה היה עולה למדינה לטפל בילד שלה.

לוי יצחק: היא מקבלת 5,000 שקלים, הקשיש מקבל מה משקבל.

לוי יצחק: לפחות צריך למקסם את היכולת של המשפחה להשתמש בסכום הזה.

לוי יצחק: אני אדבר כעת על קשיש ולא עליי.

לוי יצחק: אותו קשיש מקבל סכום כסף שעובר מהמוסד לביטוח לאומי לחברת ההשמה לעובדת הזרה.

קריאה: סיעוד לא השמה.

לוי יצחק: סיעוד.

לוי יצחק: אם למשל שעת העבודה של המוסד לביטוח לאומי היא 40 שקלים פלוס לשעה, חברת ההשמה מעבירה לעובדת הזרה, ולא משנה מהן הסיבות, 21 שקלים לשעה.

לוי יצחק: השאלה שלי למה אנחנו צריכים, שילמנו להם עבור ההשמה, שילמנו עבור הכול, וממילא אמרה הגברת שבעתיד יעשו הדרכות ויעשו את זה ואת זה.

לוי יצחק: עובדתית לא נעשה שום דבר על ידי החברות האלה בתיווך הזה בין הביטוח הלאומי לקשיש.

לוי יצחק: אנא מכם, שחררו אותם תנו להם ללכת, שיעשו את עבודת ההשמה ואת הכסף תראה המשפחה או הקשיש וישתמש בזה כראות עיניו.

לוי יצחק: לפחות זה ימקסם את היכולת שלו במעט הכסף שיש לו כדי לעשות את מה שהוא יכול.

יעקב כץ: בנקודה הזאת כבר אמרתי שמדינת ישראל חוץ מהעבודה שהיא קבעה את המינימום של המינימום של הכסף, שהיא עושה את זה בעל כורחה שהיא מטפלת בזקנים ונכים.

יעקב כץ: היא זרקה את הסכום לחלל העולם כמו שהיא לא עושה שום מאמץ לחקור את העניין.

יעקב כץ: עכשיו לפני אחד עשר חודשים היא שמה מישהו שהיא עובדת סוציאלית כמפקחת ראשית, הכול נעשה כסתימת חורים.

יעקב כץ: לא היה מעולם דיון אצל ראש הממשלה, אבא שלו שיחיה עד 120 חי אצלו בבית והוא מתפקד, אבל מעולם לא היה דיון רציני בממשלת ישראל, דיון שחקר איך אנחנו צריכים לטפל בזקנים ובנכים שלנו.

יעקב כץ: מעולם לא היה דיון כזה ומאחר ולא היה דיון כזה השאלות שלך לא רלוונטיות.

יעקב כץ: אילו היה דיון ומדינת ישראל הייתה מחליטה כמו שאני חושב, שאדם בן 70 או בן 80 או נכה שלא זז אי אפשר לקורא לו מעסיק.

יעקב כץ: לא לכל אחד יש חדר להלין עובד זר.

יעקב כץ: מאחר והכול מעוות מטילים את הדברים ועיוות גורר עיוות.

יעקב כץ: אם מדינת ישראל הייתה מחליטה שהטיפול בזקן ובנכה הוא כמו הטיפול בתינוק ובילד ויש בית ספר שמדינת ישראל חייבת לטפל בהם מא' עד ת'.

יעקב כץ: או לפחות כמו נכי צה"ל.

יעקב כץ: אז מדינת ישראל הייתה נותנת למשפחה, כל אחת לפי הקריטריון שלה, משפחה יותר חזקה תקבל פחות.

יעקב כץ: צריכים לקבוע קריטריונים כמו שבכל דבר קובעים קריטריונים.

יעקב כץ: היא הייתה צריכה לאפשר למשפחה שלא מסוגלת לטפל, לא בתושבים זרים אלא בתושבי ישראל.

יעקב כץ: אולי הלשכות והחברות המעסיקות היום עובדים זרים תהיינה פחות שמחות אבל אנחנו לא מתעסקים בהן.

יעקב כץ: כמו שאמרתי ממשלת ישראל מעולם לא ישבה על המדוכה הזאת בצורה רצינית והיא סותמת חור.

יעקב כץ: היא נזכרה שיש בעיות סוציאליות אז מינו אדם לפני אחד עשר חודשים.

יעקב כץ: יש הכשרה ?

יעקב כץ: – מה פתאום.

יעקב כץ: יודעים שפה?

יעקב כץ: – מי צריך.

יעקב כץ: הרי יש מודלים ממדינות מפותחות, יש את מודל קנדה, תאמצו את זה.

יעקב כץ: אבל אין עם מי לדבר.

רננה לוי: היום יושבת ועדה בראשות האוצר שבצעם בוחנת את הנוהל ומנסה ככל שאפשר לשדרג את הנוהל ולהציע חלופה לעובדים זרים.

רננה לוי: אחת המטרות של הוועדה בראשות האוצר היא לצמצם את הכניסה של מספר העובדים הזרים שמגיעים וליצור עידוד תעסוקת ישראלים.

יעקב כץ: תסבירי לי איך מעודדים אם הסכום שנותנים הוא כל כך קטן.

רננה לוי: הוועדה הזאת בודקת מהן הצרכים וההדרכה לאשפוז תוך ביתי, ומנסה למצוא חלופות חדשות .

יעקב כץ: האשפוז יהיה יקר פי שלוש או פי ארבע, צריך להקים כאן שמונה מאות אלף בתי חולים.

אורה: אני במצב קשה.

אורה: לפני כחודש וחצי הגיעה אלי עובדת זרה שהחזיקה מעמד שבוע וארבעה ימים ומאז היא נעלמה.

יעקב כץ: את בעצמך היית צריכה לנסוע לכל המקומות.

יעקב כץ: את גרה בדימונה?

אורה: אני גרה בדימונה והייתי בעומר.

אורה: אין להם מה לעשות נגד זה.

יעקב כץ: איך את מטופלת היום?

אורה: על ידי המשפחה.

אורה: יש לי משפחה שעוזרת.

אורה: זה נותן לי לאכול, זה מכבס לי - - -

יעקב כץ: אבל אין עזרה.

יעקב כץ: מה הסכום אם מותר לדעת שאת מקבלת מידי חודש כדי להתמודד אם תרצי ישראלים שיעבדו סביב השעון אצלך?

אורה: זה הופך להיות יותר יקר.

יעקב כץ: למה את לא מעסיקה ישראלים?

אורה: להעסיק ישראלים זה מאוד קשה.

יעקב כץ: למה זה קשה?

אורה: אני לא רואה ישראלי שיבוא לטפל בסכום כזה.

אורה: זה מה שאמרו לי.

יעקב כץ: את זקוקה למישהו שיסעד אותך 24 ביממה.

אורה: במצב שלי יש לי שתי היתרים.

יעקב כץ: ואין לך אף עובד.

אורה: אני אפילו צריכה להסתייע בשני עובדים.

יעקב כץ: אני מאוד מודה לך שבאת וטרחת והארת את עינינו.

אורה: יש קושי גדול להביא אותם, יש טפסים למלא במשך חודש וחצי, מחפשים מהמאגר בארץ ולא מוצאים.

יעקב כץ: אני רוצה לומר לעמית סדן שלא היה פה, מאחר ואני נכה צה"ל ב- 70% נכות.

יעקב כץ: אני יודע מה אני מקבל.

יעקב כץ: אני מקבל כל חודש הרבה יותר ממה שמקבל המאה אחוז נכה רגיל.

יעקב כץ: אני לא מתכוון שתורידו לנכי צה"ל מחר, אמרתי שאני כנכה צה"ל מקבל סכום שהוא יותר גבוה מהנכה או הילד שיושב כאן על הכסא.

יעקב כץ: אמרתי שכל עיוות גורר עיוות.

יעקב כץ: בסופו של יום זו עלות, גם הנסיעה שלה היום גם היא עולה כסף, ביטול הזמן של כולם ועלות כל המערכות שמטפלות בכולם מגיעים בסוף להוצאות כספיות.

יעקב כץ: אם המדינה הייתה מטפלת כמו שהיא מטפלת בצעיריה ובילדיה שהם יפים ונחמדים וכיף להשקיע בהם כי הם ממלאים את הבית באושר.

יעקב כץ: אנחנו יודעים ביהדות שהזקנים והנכים ובני המשפחה ממלאים את הבית באושר.

יעקב כץ: מי שאוהב את הוריו וזקניו, את הסבא רבא או את הסבתא רבא, הוא שמח איתם וגם כשיש מישהו שלא מתפקד הוא ממלא את הבית אושר כי שמחים לעזור ולסייע ולהקים בית בריא.

יעקב כץ: אני מבקש מכם כמסר כלפי מעלה, הרי יש כאן עוד ועדה שתשב, שאלתי מה הוועדה תחליט, היא ענתה שהוועדה תחליט לצמצם את העובדים הזרים.

יעקב כץ: שאלתי מה יהיה והיא אמרה שיכול להיות שיכניסו אותם לבתי חולים.

יעקב כץ: הם יצטרכו למצוא בתי חולים לכל הזקנים ולכל הנכים ולכל מי שזקוקים ואתה תצטרך להקים על כל פינה בית חולים חדש.

יעקב כץ: המחשבה מאחר ויש לנו דוגמה של נכי צה"ל, בכל זאת מדינת ישראל החליטה מסיבה כזאת או אחרת, לתת להם.

יעקב כץ: זה מודל שאנחנו רואים שאדם הזקוק לעזרה מקבל את הסיוע לפי קריטריונים, לא שזו פריווילגיה וכנראה זו המסקנה שזה מה שהם צריכים כדי להישאר נורמאליים אחרי שהם נתנו למדינה.

יעקב כץ: אני טוען שגם זקן וגם נכה הם אנשים שתרמו למדינה את זמנם והמדינה צריכה להתנהג כלפיהם בצורה ראויה.

יעקב כץ: אילו היא הייתה נותנת להם את הסכומים המינימאליים היא אומנם הייתה מוציאה יותר כסף אבל בסופו של דבר היא הייתה מרוויחה כי כל המערכת הייתה בריאה.

יעקב כץ: היום כשהמערכת שנותנת מעט כסף ממנה מתחיל כל החולי.

אורה: שמעתי אתכם מדברים על ההכשרה של העובדים זרים.

אורה: העובדת הזרה שהגיעה אלי לא ידעה לפתוח קופסת שימורים.

משה רוטמן: אני אב לילד נכה.

משה רוטמן: אני מרכז במטה הפעולה של הנכים את הנושא של משפחות לילדים.

משה רוטמן: יש לי ניסיון ממאי 2002 כשבני נפצע קשה בתאונת דרכים, הוא משותק ומונשם.

משה רוטמן: בנוגע לנושא של ההכשרה.

משה רוטמן: ללשכות בארץ אין להן שום יכולת ושום כוח מבחינה חוקית לעשות כמעט שום דבר, שום סנקציות.

משה רוטמן: העובדים הם אלה שמושלים.

משה רוטמן: ההכשרות – הגעתי לישראלי שעשה מזה פרנסה.

משה רוטמן: הוא פתח בסרילנקה בית ספר להכשרת עובדים להגיע למה שאני צריך.

משה רוטמן: כולל סדר יום, תמונות, סיפור משפחתי על אלבום שלם, כולל שיחות.

משה רוטמן: זה לא עוזר.

יעקב כץ: העובדים הישראלים אם היו עובדים - - -

משה רוטמן: ההוצאה פי שלוש - -

יעקב כץ: אני שאלתי לגבי הכישרון.

יעקב כץ: שום עובד בעולם לא יכול להיות ההורה, כמו האישה הנהדרת הזאת שמטפלת במסירות נפש בתאומים שלה או אתה כאבא.

יעקב כץ: אף אחד בעולם לא יכול להיכנס לנעליים של ההורה, הוא אף פעם לא יכול להיות עם אותו טוב לב.

משה רוטמן: העובדים הישראלים לא מוכנים.

יעקב כץ: נניח שיש מחר את כל הכסף שבעולם ואתה מקבל 20,000 שקלים לחודש.

יעקב כץ: הבעיה היא בעיה כספית, של כישרון או מה?

משה רוטמן: הבעיה שהם לא מתמידים ולא יכולים להתמיד לאורך זמן.

משה רוטמן: זו לא השאלה של כסף למרות שאתה עובד איתם, ההוצאה עם התלוש היא פי שלוש.

יעקב כץ: נניח שהם קיבלו את כל הכסף שבעולם, אתה עדיין רואה בעיה?

משה רוטמן: בטוח שכן.

יעקב כץ: אם כך מהו הפתרון שלך?

יעקב כץ: תהיה ישר, אם מחר מדינת ישראל תחליט לתת לכך 15,000 שקלים כדי שתעסיק ישראלים.

יעקב כץ: הישראלים יעברו כמו שהיא אומרת הכשרות של 100 שעות בשנה, הם יהיו הכי טובים בעולם.

יעקב כץ: הם יעבדו לתפיסתך או לא?

משה רוטמן: הם יעמדו.

יעקב כץ: תגיד כן או לא.

משה רוטמן: אמרתי כן.

משה רוטמן: אני רוצה להוסיף ולומר שאני משתדל להביא אנשים שהם מחזיקים לפחות תעודה של אח.

משה רוטמן: אני בודק את הניסיון ואני מתקשר גם לממליצים.

משה רוטמן: אני רוצה לומר שזה ניירות ובפעול כשמגיעים אנשים שעבדו בבתי חולים ההכשרה שלהם שואפת לאפס.

משה רוטמן: להדריך אותם זה 50 שקלים לשעה.

משה רוטמן: אין הכשרה ואנחנו גם תחנת מעבר לאלה שמוכשרים יותר.

משה רוטמן: אם הם לא יעבדו אצלנו הם לא יכולים להגיע לקנדה, לאנגליה.

יעקב כץ: מהו הפתרון שאתה מציע?

משה רוטמן: הפתרון לקבוע חוק עם קריטריונים להכשרה לטיפול בזקן סיעודי ולילד, זה שונה לגמרי.

יעקב כץ: יש לי פה את החוק.

יעקב כץ: "יעבור הכשרה בהתאם לתחום עיסוקו" אתה אומר שגם אחרי ההכשרה - - -

משה רוטמן: אני אומר שדיברתי עם מנהל בסרילנקה ,בחור בשם שמוליק שמנהל גוף שמכשיר, עם כל הרצון הטוב הוא יכול לשחק רק עם מה שיש לו, כשהם מקבלים בונוס 400 דולר ו- 1,000 דולר משכורת בערב הסעודית.

יעקב כץ: אותו אחד שמגיע מאותו בית ספר בסרילנקה, היה אחד כזה שהגיע אליך?

משה רוטמן: היו שניים.

משה רוטמן: אחד הגיע מתחת לגובה המוצהר, הוא לא היה יכול לטפל בבן ולהרים את הילד.

משה רוטמן: ממש כך והוא לא היה יכול.

משה רוטמן: השני הגיע ביום שלישי וביום חמישי הוא יצא לסוף שבוע שממנו הוא לא חזר, הייתה לו בת דודה ברמלה.

משה רוטמן: בכל דבר ודבר נתקלנו.

אורן אדר: אני מארגון כוח לעובדים שמתעסק באיגוד עובדי סיעוד זרים.

אורן אדר: ראשית אני חושב שחשוב להגיד שלצד כל הסיפורים המוכרים ובאמת הבעייתיים.

אורן אדר: העובדים שנמצאים אצלנו פה נמצאים אצל אותו מעסיק כבר שלוש שנים.

יעקב כץ: אני מעיד על האימא שלי שהיא בת תשעים ויש איתה מישהי שנמצאת כבר קרוב לחמש שנים.

אורן אדר: לדעתי חשוב גם להציג את הצד הזה ולאזן את התמונה הלא פשוטה שהוצגה כאן.

יעקב כץ: אנחנו דנים כאן לגבי ההכשרה.

אורן אדר: מאלפי שיחות בנושא גם הם מרגישים את אותו פער.

אורן אדר: ההכשרות בחוץ לארץ קיימות.

אורן אדר: בסרילנקה דווח לנו לא מזמן שהממשלה הכניסה את ההכשרות על ידה, האמת שההכשרות בסופו של דבר לא מספיקות ובמיוחד בתחום השפה.

אורן אדר: חשוב לזכור שהתסכול של עובד שלא יכול להתקשר עם מי שהוא צריך לטפל בו מפריע באותה מידה גם לעובד.

יעקב כץ: אני רוצה רק לציין שמה שעלה כאן בשיחות, כשיש מישהו במאגר, כמה שיש כי אין להם במאגר כמעט אנשים ויש אנשים שזקוקים, הם מצמידים אותו בין אם האדם מתאים, יודע לדבר או לא יודע לדבר.

יעקב כץ: הוא נוסע אליו נופל עליו, לא מסוגל לתקשר איתו ואז זו כבר הבעיה שלו.

אורן אדר: אני רוצה לומר שהטענות שהועלו כאן הן טענות שגם העובדים שותפים להן.

אורן אדר: גם הם היו מאוד רוצים לקבל הכשרה בארץ והכשרה מתאימה בחוץ לארץ.

אורן אדר: המצב באמת הולך ומשתפר אבל לא מספיק.

אורן אדר: אני רוצה להגיד שיש כאן אנשים שמגיעים ורוצים להישאר ולא רק לברוח מכאן.

יעקב כץ: אין לנו שום בעיה עם אלה שמגיעים לחפש עבודה כאן.

יעקב כץ: הבעיה מתחילה בנו.

יעקב כץ: מי אשם?

יעקב כץ: אני רוצה לומר לך שאצלי בוועדה, בכלל בכנסת פה, הנכים, אני לא יודע מהי נכות כי ראיתי אנשים שהולכים על הרגליים והידיים עובדות אבל הראש לא עובד, אני לא יודע מהי נכות.

יעקב כץ: אבל יש אנשים שנפגעו ברגליים, וגם אני פגוע רגל ולא מרגיש נכה, זה תלוי באדם אם הוא לא מרגיש נכה הוא לא נכה.

יעקב כץ: יש כאלה שהם נכים למרות שהם בריאים.

דנה רשף: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו קודם לגבי קנדה.

יעקב כץ: אני רוצה להסביר לעמית סדן שקנדה היא דוגמה ומודל.

יעקב כץ: שם יש הקפדה מוחלטת לגבי עובד שמגיע, יש הגדרה להכשרה, הוא מגיע והוא לא יכול לעזוב את המטופל שלו, הוא יכול לעבוד רק בתחום הסיעוד.

יעקב כץ: התפיסה היא הרבה יותר מקצועית ויסודית ואין דבר כזה שמישהו שנכנס לעבודה אינו מתאים לעבודה, גם בהתאמת השפה וגם ביכולת.

יעקב כץ: יודעים שמישהו שמגיע לטפל בנזקק זה במאת האחוזים התאמה.

יעקב כץ: אין דבר כמו שאצלנו קורה ש- 99% זה באוויר.

דנה רשף: אבל בקנדה יש פרס לעובד שמתמיד.

דנה רשף: הוא מקבל אזרחות.

דנה רשף: כלומר שווה לאותו עובד להתמיד ולא להסתכל שמאל וימין ולחפש אישה אחרת בתל אביב מפני שהוא יודע שהוא מקבל אזרחות והוא יכול להביא אחר כך את משפחתו.

דנה רשף: כאן בארץ הוא יכול לקבל אזרחות או היא יכולה לקבל אזרחות רק אם היא מתחתנת עם ישראלי או יולדת ילד.

יעקב כץ: מה את מציעה?

יעקב כץ: שהיא תלד ילד או שתתחתן?

דנה רשף: להיפך.

דנה רשף: אם הייתי יודעת על משהו שיאפשר לנו לדרוש ולקבל את השירות שאנחנו צריכים אותו תמורת איזה פרס.

יעקב כץ: מאיזה קו?

דנה רשף: קו למעסיק.

דנה רשף: כלומר כל אותם מעסיקים שמתקשרים ושואלים "היא נכנסה להיריון אני יכולה לפטר אותה?" –"לא" –"היא בשמירת היריון והיא צריכה לשכב אצלי בבית?

דנה רשף: " יש לי עכשיו משא ומתן עם איריס - - -

יעקב כץ: כשאת מדברת על מעסיקים את מתכוונת על הנכים והזקנים.

דנה רשף: כן.

דנה רשף: צריך לתעל את זה כדי שלעובד יהיה כדאי לעבוד קשה.

דורון יהודה: אני נציג הנכים.

דורון יהודה: אני מצטרף דווקא למה שכבודו מציע כבר הרבה זמן, הגיע הזמן.

דורון יהודה: יש לנו אבטלה בארץ וניתן להכשיר ישראלים שיעבדו.

דורון יהודה: משרד האוצר צריך לתת את התקצוב כדי שנעסיק עובדים ישראלים, משמרת של שמונה שעות במשך 24 שעות.

דורון יהודה: אנחנו ערים לתופעה שכמה מדינות כבר לא מסכימות להכניס לישראל עובדים זרים.

דורון יהודה: כלומר לא מגיעים ממדינות שבעבר היו מגיעים מהן.

דורון יהודה: מי יודע מה יקרה בעתיד?

יעקב כץ: שאלנו מה יקרה אם מחר בפיליפינים יחליטו לא לשלוח.

דורון יהודה: מה יקרה אם מחר לא יהיו עובדים שיבואו לארץ.

דורון יהודה: מה יעשו אותם מסכנים שצריכים את העזרה?

יעקב כץ: שאלתי אם מחר מאיזו סיבה הפיליפינים או הסרילנקים סוגרים את המאגר.

יעקב כץ: מה עושים כאן עם מספר אדיר של זקנים ונכים?

עמית סדן: אם הפיליפינים יסגרו אין לי פתרון קסם.

עמית סדן: אני לא מאמין, אני מניח שאם הפיליפינים יסגרו אני מניח שיגיעו ממדינות אחרות.

יעקב כץ: אני שואל את השאלה הזאת עמית סדן משום שכמו שלא היינו מוכנים לשרפה בכרמל, אמר רזי ברקאי שהוא חושב שהוא יודע הכול ולכן הוא אמר "איך ברק עשה לנו את התרגיל, לא ידענו איך הוא הצליח".

יעקב כץ: אתמול הוא אמר פעם שנייה שאנחנו לא יודעים, "מובראק".

יעקב כץ: אני שואל את השאלה הזאת כי תאמין לי שיכול להיות מצב מכל סיבה, אולי בגלל שיש לנו כאן כל מיני ארגונים שדואגים להגיד שלא כדאי להגיע לפה, יגיע מצב שמדינת ישראל שיש לה כל כך הרבה זקנים, בלי עין הרעה משנה ולשנה הרפואה מצליחה ויש יותר אנשים שמאריכים ימים, אבל יותר זקוקים.

יעקב כץ: אבל מאיזו סיבה לא מגיעים לכאן עובדים זרים.

יעקב כץ: איך מדינת ישראל, אני הייתי מציע את זה מלכתחילה אבל אתם בדיעבד תגידו מה הפתרון.

עמית סדן: פתרון קסם מה יהיה אם הפיליפינים יסגרו את השמיים שלהם, אני מניח שניתן יהיה לתת מענה ממדינות אחרות.

עמית סדן: אני לא בקיא בנושא באופן שאני יוכל להגיד מאילו מדינות אפשר או אי אפשר.

עמית סדן: לגבי הכשרות ישראלים.

עמית סדן: אם אנחנו נחליט שרק ישראלים יעסקו בתחום, זה רעיון שהוא נפלא על פניו אלא וזו החלטה כלכלית ברמה מקרו-כלכלית ברמה שהיא החלטה ממשלתית.

עמית סדן: מדובר כאן על מיליארדים של שקלים בשנה שיצטרכו לקחת ממקומות אחרים.

עמית סדן: אלו לא מיליארדים שקיימים ופנויים בתקציב.

עמית סדן: זו החלטה מקרו-כלכלית שהיא לא ברמת הפקידות בוודאי, זה ברמת מקבלי ההחלטות בממשלה.

יעקב כץ: אני שואל והיה ומסיבות כאלה או אחרת מדינת ישראל לא יכולה לקבל עובדים זרים.

יעקב כץ: אולי כי הפיליפינים החליטו לא לשלוח לכאן יותר, הסרילנקים במלחמה, השערים סגורים.

יעקב כץ: המגמה באופן כללי של האוצר לצמצם את מספר העובדים הזרים ולעודד את הישראלים.

יעקב כץ: נניח שעודדנו את הישראלים לעבוד ופתחנו קורסים ורוצים ללמד אותם לעסוק בסיעוד.

יעקב כץ: הרי יש שכר מינימום, אדם צריך לפרנס את עצמו, מספר שעות עבודה.

יעקב כץ: נניח שהבחורה אורה שאין מי שיטפל בה היום משום שאין לה מספיק כסף להעסיק ישראלים והיא צריכה עם ה- 4,000 או 5,000 שקלים בעצמה להסתובב.

יעקב כץ: הנה דוגמה, ומספיק שיש לנו מקרה אחד, כי מקרה אחד הוא לגבי הכלל.

עמית סדן: זו בעיה אחרת.

עמית סדן: הבעיה היא של הפריפריה.

יעקב כץ: יש לנו אנשים באזור תל אביב.

עמית סדן: גם של אנשים שקשה יותר לטפל בהם.

יעקב כץ: הסכומים הניתנים היום בגלל שזו בעיה מקרו-כלכלית, ומדינת ישראל לא נותנת פתרון.

יעקב כץ: מה עושה כאן הנכה שאין לו את האפשרות להעסיק ישראלים ויושב תקוע, אין לו משפחה, הוא יישב בבית וירקב?

יעקב כץ: מה עושים במקרים האלה?

עמית סדן: צריך לעשות כאן הפרדה.

עמית סדן: אם אתם מדברים על מצב שלא יהיו עובדים זרים, זה דבר אחד, לבין מצב שיש עובדים זרים ובאמת קשה להשאיר את העובדים הזרים אצל נכים ואצל נזקקים בפריפריה שפחות נעים לעובד הזר לשהות בו.

עמית סדן: בכיוון הזה אנחנו מקדמים את הליך החקיקה, בטוח שרובכם מכירים אותו והוא שנמצא כרגע בוועדת הפנים, הוא אומר שבאשרתו של העובד יהיה קבוע אזור גיאוגרפי.

קריאה: קוראים לזה כבילה.

עמית סדן: אזור גיאוגרפי זה לא כבילה.

יעקב כץ: הוא רק אמר לך את מה שבית המשפט העליון יגיד ואז נתקפל.

עמית סדן: לא רוצים לכבול אף אחד, רוצים לקבוע אזור גיאוגרפי שבו הוא יכול לעבוד.

יעקב כץ: אתה תקבע כך ואם בית המשפט העליון יגיד לך שזה עדיין נקראה כבילה?

יעקב כץ: מה תעשה?

קריאה: זה נבדק.

יעקב כץ: זה לא נקרא כבילה.

יעקב כץ: אני מעלה כאן נושאים לא כדי להתעמת.

יעקב כץ: בסך הכול לכולנו יש זקנים ונכים.

יעקב כץ: זו בעיה שהיא לא קלה.

יעקב כץ: זו בעיה רצינית ואמיתית.

יעקב כץ: אני רוצה לומר לך שבמדינת ישראל יש שאלות שהן שאלות מקרו-כלכליות, אם זה היה בתחום השרפה בכרמל שהקדישו לזה סכומים מאוד פעוטים, 10%, 7%, 15% ממה שהיה צריך לקדיש.

יעקב כץ: אמרו שכתוצאה מהשרפה היא עלתה מ- 100 מיליון שקלים ל- 600 או 700 מיליון שקלים.

יעקב כץ: מדינת ישראל מצאה, זה לא מקרו כי מקרו זה רק 4-5 מיליון אבל זה כבר מתקרב למיני מקרו.

יעקב כץ: אחרי שקרה מקרה מדינת ישראל הבינה שהיא צריכה את הדבר.

יעקב כץ: למה מדינה צריכה, אני רואה את זה אצלי בוועדה, מה צריכה לעשות הבחורה הזאת אורה?

יעקב כץ: למי היא תצעק, אין לה אפילו למי לדבר.

יעקב כץ: למי היא תלך?

יעקב כץ: היא יכולה לקחת משבצות של המשפחה ולהגיד למשפחה בחסד תטפלו בי.

יעקב כץ: מספר האנשים האלה הולך וגדל.

יעקב כץ: אני רואה את זה כי זה מגיע אלי לכאן.

יעקב כץ: תגיד את הדברים האלה כלפי מעלה, אני יכול לשבת עם שר האוצר ולעלות את הדברים.

יעקב כץ: אני חושב שמדינת ישראל הייתה צריכה להיערך בצורה שונה.

יעקב כץ: ראשית זה היה מגביר את הידיים העובדות בישראל.

יעקב כץ: הרצון לפתור את בעיית עובדים, הם אחר כך מרווחים יותר, הם משלמים ופי מאות מחזירים למדינה גם במיסוי וגם בדרכים אחרות.

יעקב כץ: הם שמחים, הם מאושרים, הם מקימים משפחות, הם עובדים.

יעקב כץ: אפשר להעסיק ישראלים רבים והיא הייתה מאושרת, והאבא של הבן היה מאושר.

עמית סדן: לא בטוח שהישראלים היו כן רוצים.

יעקב כץ: 60,000-70,000 ישראלים - - -

עמית סדן: אני לא מתנגד לפתרון אני רק אומר שזה לאו דווקא המענה.

דורון יהודה: אני רוצה לומר שנמצאים כאן מספר סוגי נכים – מספר קבוצות.

דורון יהודה: יש נכה סוג א', סוג ב', סוג ג'.

דורון יהודה: לקבוצה אחת המדינה נותנת קרוב – 17,000 שקלים להחזיק מטפל.

דורון יהודה: לקבוצה השנייה היא נותנת 17,000 להחזיק מטפל – אלו נכי צה"ל, נפגעי פעולות איבה.

דורון יהודה: לנכים הרגילים אתם נותנים סכום שאפילו העובד לא רוצה לעבוד אצל אותו נכה משום הוא לא יכול לשלם לו.

יעקב כץ: מה אחוז הנכים האלה מכלל הנכים?

דורון יהודה: אני אומר לך במספרים אלו הם 6,000 נכים.

דורון יהודה: נכים במצב שהם צריכים 24 שעות.

יעקב כץ: שאותם נכים יקבלו סכום של 5,000 שקלים מהמדינה?

יעקב כץ: היא אמרה שבסך הכול שהיא מקבלת 5,000 שקלים.

דורון יהודה: זה 4,000 שקלים.

יעקב כץ: זה 4,000 שקלים.

יעקב כץ: יש לי חייל בשם מנשה מזרחי שהוא נכה קשה, הוא מקבל את הסכום של נכי צה"ל ויש נכה שמקבל 4,000 שקלים.

יעקב כץ: איך הוא מחזיק?

קריאה: ומה החוק אומר לנו לשלם להם?

יעקב כץ: הוא אומר שזו בעיה מקרו-כלכלית שלא תלויה בו.

דורון יהודה: אני רוצה להוסיף.

דורון יהודה: העובד שמגיע לנכה הוא יכול להיות מוכשר.

דורון יהודה: כאשר הוא רואה נכה כזאת קשה במצב קשה הוא עושה את עצמו שהוא לא מוכשר ומעדיף ללכת.

דורון יהודה: זו האמת.

שמחה בניטה: אני יושבת ראש עמותת "מזור" אני מטפלת הרבה מאוד שנים בנושא של העובדים זרים והרבה שנים אני בוועדות האלה.

שמחה בניטה: האמת שדי התייאשתי מהדיונים שלא מביאים לשום מקום.

יעקב כץ: אני מודה שאת צודקת.

שמחה בניטה: אבל בכל אופן, מדברים כל הזמן מה הפתרון, צריך למצוא פתרון יצירתי עכשיו.

שמחה בניטה: פתרון שייתן לנו לנכים הקשים בעיקר ולאלה שנמצאים בפריפריה כמו אילת, דימונה, כל המקומות הרחוקים ולנכים עם הניוון שרירים, טרשת נפוצה והמונשמים.

שמחה בניטה: אותם לא מכשירים כי אי אפשר להכשיר עד שהם לא מגיעים לארץ, ולתת טיפולים כמו במכונות נשימה ובמאה ואחד דברים ששם במדינות שלהם אף אחד לא התנסה.

שמחה בניטה: גם הפיליפינים שאתה חושב שלא מגיעים בגלל הכסף, גם הם לא יודעים כלום.

שמחה בניטה: אם אנחנו נלך בשיטה שאנחנו נאמר, היום יש 51 חודש אחרי 51 חודש העובדים האלה מכשירים את עצמם ללכת לקנדה, לאנגליה, לאיטליה כי את ההכשרה המקצועית הם עשו פה.

שמחה בניטה: פה לא מאפשרים דווקא לאנשים שהוכשרו כבר וכבר לימדו אותם, אם יאמרו להם שמוכנים לתת להם עוד 51 חודש אם הם ילכו לנכים הקשים ולמקומות שבדרך כלל אף אחד לא מוכן, הם יבואו גם מוכשרים וגם ילכו למקומות כי הם רוצים להישאר כאן.

שמחה בניטה: שנית, אפשר לסייג את זה כדי לעודד אותם.

שמחה בניטה: להגיד להם שמי שלא מחליף, רואים את זה מחשב, הגיע לארץ ולא ברח, ולא היו נגדו תלונות והגיליון שלו נקי, והוא עבר כי החולה שלו נפטר ולא בגלל שברח, אם יודיעו לכל אחד מהיום הראשון שהוא מגיע שזו התכלית והתכנית.

יעקב כץ: אני לא בטוח שמדינת ישראל רוצה.

יעקב כץ: אם ההחלטה היא בלי כבילה אז מחר יהיו כאן 400,000 עובדים.

שמחה בניטה: אני אומרת לך להשתמש במה שקיים לא להביא מבחוץ.

שמחה בניטה: להשתמש באלה שנמצאים כאן

שמחה בניטה: בארץ ללא ויזות ומתחמקים מרשות ההגירה ועובדים כאן בניקיון ולא במקומות בהם הם היו צריכים לעבוד.

אריאלה בן צור: אני מבקשת רק לחדד נקודה אחת, כי כבר נאמרו הרבה מאוד דברים.

אריאלה בן צור: זה נכון שכשאתה מכשיר, אנחנו קיבלנו על עצמנו את עניין הנוהל ובנוהל באמת יש הכשרה בתחום.

אריאלה בן צור: אבל אל לנו לשכוח שמרבית העובדים הם כבר במאגר הקיים.

אריאלה בן צור: ההכשרות בחוץ לארץ הן הכשרות מאוד בסיסיות, מתאימות אולי במקביל, ניסינו להעתיק את הדפוס של המוסד לביטוח לאומי.

אריאלה בן צור: הוא מאוד כללי.

אריאלה בן צור: מה שאני חושבת ומה שביקשנו לא פעם ולא פעמיים, פנינו גם למשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה בעניין הזה, אני אומרת שצריכה להיות הפרדה בעניין הגלובלי הזה כשאומרים עובדים זרים.

אריאלה בן צור: יש עובדים זרים בסיעוד – זה נכון, אבל אני במקרה גם מכירה את המשפחה הזאת, מכירה אותה היטב.

אריאלה בן צור: אנחנו הרבה מאוד פעמים בשיחות, בפגישות אצלם בבית ומנסים להתאים.

אריאלה בן צור: יש הבדל מהותי בין טיפול בקשיש, בין טיפול בחולה מסוג מסוים שהוא אדם מבוגר לבין אנשים נכים שגרים במשפחות עם ילדים צעירים.

יעקב כץ: היא לא תשכיל, מעולם לא הייתה ישיבה יסודית שדנה בהבדל בין הנכים, בסוגים, ילדים, זקנים, זקנים כאלה, וקביעת קריטריונים.

יעקב כץ: אני לא חושב שהייתה ישיבה שבאה ואמרה שכתוצאה מכך נגדיר קריטריון כזה לזה.

יעקב כץ: לא הייתה.

יעקב כץ: גם משום שכשר הרווחה לשעבר יצחק הרצוג, היה עושה ישיבה כזאת הוא היה מגיע לתוצאות מקרו-כלכליות שהסיכוי שהאוצר היה מסכים להן היה אפסי.

יעקב כץ: אז בשביל מה להיכנס לעסק הזה כי ממילא אין פתרון.

עמית סדן: כבוד היושב ראש, צריך לעשות הבדל באשרה לעובד סיעודי עם קשישים לבין עובד סיעודי לנכים.

יעקב כץ: על הדברים האלה אנחנו אומרים שהוא כמעט לא קיים בפועל.

עמית סדן: בחקיקה.

יעקב כץ: כי אין חקיקה, כי אם היית מביא חקיקה - - -

עמית סדן: יש חקיקה על השולחן.

אריאלה בן צור: ליישם את הדברים, לו היה ניתן לעשות את זה וזה דבר שניתן לעשות, אפילו מבחינתנו אפשר.

אריאלה בן צור: גם ההכשרה יכולה להיות בהתאם בתוך הארץ, גם מבחינת התגמול, גם מבחינת הנכים אפשר לעשות איזה רוטציה, אפשר לעשות עם זה מעשה.

עמית סדן: צריך לבוא לתמוך בנו בוועדת הפנים.

אריאלה בן צור: אנחנו מוכנים.

רננה לוי: עם כל הצער והכאב עדיין האלטרנטיבה הקיימת בפני כל האנשים שיושבים פה בנוגע לעובדים זרים היא אלטרנטיבה שימושית ואני חושבת שהיא המועדפת על כל אחד מאיתנו מהסיבות השמורות איתו.

רננה לוי: אני רוצה להתייחס לנקודה שלשמה הגעתי והיא נושא ההכשרות.

רננה לוי: בחוץ לארץ, אומנם הנושא כרגע נמצא על שולחנו של אהרון בראזני והנושא נבחן בצורה מאוד רצינית.

יעקב כץ: כבר שנתיים שאנחנו יושבים ודנים על זה וזה נבחן בצורה רצינית.

רננה לוי: א

רננה לוי: הרון בראזני נכנס לתפקיד לפני כחודש בערך.

רננה לוי: החומר נמצא אצלו, תכניות נבנות סביב הנושא של הכשרות בחוץ לארץ.

רננה לוי: אני רוצה כרגע להתייחס להכשרות בישראל.

רננה לוי: מה שקורה כרגע הוא שלשכות פרטיות קיבלו את המנדט לבחור ולבצע התאמה בין הצרכים של אותו קשיש או נכה לבין העובד הזר.

רננה לוי: לצורך העניין לשכות הפרטיות קיבלו את המנדט לבחור עובד סוציאלי שיתאים ויבצע את ההתאמה הייחודית הזו שתענה על הצרכים המסוימים.

רננה לוי: אנחנו כרשות התחלנו לבנות תכניות הדרכה מאוד רציניות עבור אותם עובדים סוציאליים כדי שהעובדים הסוציאליים יקבלו הרבה יותר כלים ייחודיים שיעשו הבחנה ברורה בין הקשישים לבין הצרכים, הקשיים וההתמודדות היומיומית מול הקשיים.

רננה לוי: הכלים האלה אמורים לשמש להם כבסיס להדרכות לעובדים זרים.

רננה לוי: זאת אומרת שהמצב לא כל כך קטסטרופאלי כמו שהוא מצטייר.

קריאה: הוא וירטואלי.

רננה לוי: אני לא מסכימה איתך אדוני.

רננה לוי: הראיה שפעם ראשונה שמעת את הטלפון - - -

משה רוטמן: אני מברך את המשרד שאחרי עשור הגעת.

רננה לוי: אנחנו העברנו ללשכות טפסים כדי שיוכלו לבצע הבחנות הרבה יותר צמודות לשטח.

רננה לוי: הניסיון שלו להתחבר לשטח ולהבין אותו וליצור, ככל שניתן, מאותה תמונת מצב שקיבלנו למצוא פתרונות ישימים עבורכם.

שרה לוי: אני ממשרד הבריאות.

שרה לוי: אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו, אני חושבת שהכשרות הן קרדינאליות.

שרה לוי: אני רוצה להוסיף שני דברים.

שרה לוי: בכל האוכלוסיות עיקר הבעיות הן סיעודיות.

שרה לוי: אני חושבת שבאותן הערכות והתאמת צרכים חייבת להיות אחות.

שרה לוי: אלו לא רק צרכים חברתיים, אלו צרכים סיעודיים ליד מיטת החולה.

שרה לוי: צריך לשנות דיסקט במוח בעניין הזה.

יעקב כץ: במוח של מי?

שרה לוי: שצריכות להיות בכל החברות אחיות שעושות את ההתאמות.

יעקב כץ: אני רוצה להבין.

יעקב כץ: איפה, בלשכות?

שרה לוי: האוכלוסיות האלה הן מאוד חלשות, בעיקר אוכלוסיית הקשישים ובוודאי אוכלוסיית הנכים.

שרה לוי: בנוסף לנושא ההכשרות כל הנושא של המחלות הזיהומיות של העובד שבא לארץ לא מספיק נבדק.

יעקב כץ: אני כבר מודיע עכשיו שתוך שבוע שבועיים אנחנו עורכים עוד ישיבה.

יעקב כץ: אנחנו נזמין גם אנשים נוספים.

יעקב כץ: .

יעקב כץ: סיכום הישיבה.

יעקב כץ: לפי מה שהובא כאן לוועדה, לדאבוננו הרב כשמדובר בהכשרה, הדברים שנשמעו כאן גם על ידי הנכים וגם על ידי הגורמים הממשלתיים, יש מאמצים מצד הגורמים הממשלתיים אם זה משרד הבריאות, אם המוסד לביטוח לאומי או מהמשרדים האחרים לעשות ולהיערך בצורה יותר יסודית גם בלשכות בטיפול בהכשרת העובדים הזרים ובהתאמתם לזקנים ולנכים.

יעקב כץ: אני יכול להודיע שבפועל במציאות, מאחר והתקציב שניתן למעסיק זקן/נכה/קשיש הוא לא מתאים.

יעקב כץ: להערכתי כל הניסיונות יעזרו מינורית ולא יעזרו בצורה יסודית.

יעקב כץ: מדינת ישראל צריכה לקבל החלטה לא רק של חקיקת חוקים להורדת מספר העובדים הזרים בתחומים האלה.

יעקב כץ: לא רק בחקיקת חוקים של הכשרת ישראלים, אלא היא חייבת לקבל החלטה שהנכים והזקנים צריכים לקבל את הסכומים המתאימים להם על מנת שיכולו לחיות בכבוד.

יעקב כץ: על מנת שיוכלו להתנהג בכבוד.

יעקב כץ: על מנת שיוכלו לטפל בעצמם או משפחתם בצורה מכובדת.

יעקב כץ: לדאבוננו הרב זו החלטה שבאמת זקוקה להחלטה מקרו-החלטית וגם מקרו-כלכלית.

יעקב כץ: מדינת ישראל היא מדינה שמזמן היא מקרו ואל מיקרו, יש לה כסף בלי עין הרע.

יעקב כץ: היא מרוויחה מהרבה מקומות והיא צריכה לייעד לדבר הזה תקציבים ולא להמתין שהמצב יגיע לקטסטרופה ושנמצא את עצמנו במצב שלא היינו ערוכים ומוכנים.

יעקב כץ: תודה הישיבה נעולה.