ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 143, 2011-02-27 10:00

דני דנון: אנחנו פותחים באופן רשמי ישיבה של ועדת העלייה והקליטה, שאנחנו עורכים היום בעיר אור יהודה.

דני דנון: התחלנו את הישיבה בסיור ונמצאים איתנו חברי הכנסת טיבייב ומיכאלי, שהוא תושב העיר.

דני דנון: לי יש גם קשר אישי למקום, כי סבי וסבתי ז"ל גם היו עולים חדשים שנקלטו וגדלו בעיר.

דני דנון: אני מכיר את העיר היטב, אני רואה גם את השינוי והפיתוח והצמיחה של העיר.

דני דנון: אני רוצה לברך את ראש העיר ואת הצוות ואנחנו היום נדרשים לסוגיה אחת שננסה להתמקד בה בדיון, לגבי שכונת שפרינצק, שברובה הגדול מאוכלסת על ידי עולים חדשים מאתיופיה ועולים יותר ותיקים מבוכרה, ואני יודע שהנושא הזה עבר דיונים רבים.

דני דנון: אנחנו נשמע סקירה מראש העיר ואנשיו, על הנושא בכלל של קליטת עלייה בעיר, המוקד האתיופי, אבל נרצה להתמקד בנושא של פתרון קבע לבעיה שראינו כולנו בסיור.

דני דנון: ממה שהתרשמתי והבנתי, זו הבעיה האקוטית ושם הבעיות של קליטת עלייה, תקציבי הסעות ממשרד החינוך, שאנחנו כולנו מכירים, ראש העיר והמנהל הכללי מצליחים להתמודד ביום יום מול המשרדים השונים, ואני רוצה להתמקד בנושא של הסוגיה של הפינוי-בינוי ואני מניח שנצטרך לעשות דיון המשך, אדוני ראש העיר, כשהפעם זה יהיה בכנסת, ונזמין אליו אולי את מר ירון ביבי, עם מינהל מקרקעי ישראל, שיכינו את עצמם לגבי מתן פתרונות מהירים לנושא של פינוי-בינוי.

דני דנון: נציגת משרד השיכון נמצאת איתנו, גב' הניה ששון.

דני דנון: אני מניח שזו לא פעם ראשונה שהנושא הזה עולה, וכבר העלו את הרעיון של פינוי-בינוי בעבר.

דני דנון: אנחנו רוצים לדעת אם נעשתה עבודת מטה ואיפה זה עומד, אבל לפני זה אני מתכבד לתת לראש העיר את הזכות לפתוח.

דני דנון: בבקשה, אדוני ראש העיר.

דוד יוסף: בוקר טוב לכולם.

דוד יוסף: אמרתי את הדברים בסיור ואני אחזור על עיקריהם עכשיו.

דוד יוסף: מדובר על שכונה שנקראת שכונת שפרינצק, שמנקזת אליה את העולים, בעיקר את העולים יוצאי אתיופיה, וגרים שם, כמו שאמר חבר הכנסת דנון, יוצאי בוכרה, שהם קצת יותר ותיקים.

דוד יוסף: הוותיקים ביותר הם יוצאי המעברות ודור שני למעברה בשכונה הזו.

דוד יוסף: הבעיה של שכונת שפרינצק, זו שכונה שבמשך עשרות שנים נמצאת בפלונטר, וכפי שציינתי בפני החברים, לפני כל פריימריז ולפני כל בחירות הגיעו לפה שרים וחברי כנסת והצטלמו על הררי המסכנות של המקום, עשו פוזות למצלמה, ואחר כך לא ראינו אותם, ראינו רק את הגב שלהם.

דוד יוסף: חדשות לבקרים אנחנו בוכים ומתייפחים וגרוננו ניחר על השכונה הזו.

דוד יוסף: לנו, באור יהודה, אין בעיה של התנהלות מול תושבים, מול שכונות, הכל בסדר גמור, יש לנו בעיה שאני חושב שהמדינה יצרה אותה.

דוד יוסף: המדינה הכריזה על האזור של שפרינצק כאזור מוכה רעש מטוסים ובמיוחד במקומות שהיום סיירנו, שפרינצק 1, 3, 5, 7 ו-9, הכריזו עליו כאזור 'משפך מסוכן', זו ההגדרה, ששם מתבצעות נחיתות והסכנה היא שיתרסק שם מטוס או שיישפך שם דלק תוך כדי נחיתה או המראה.

דוד יוסף: האבסורד הוא שהמדינה מכירה בכך שהאזור הוא אזור מסוכן, ועדיין התושבים גרים שם.

דוד יוסף: עכשיו פיקוד העורף פונה לרשויות כדי למגן את התושבים ואנחנו הקשינו על השר במשרד, איך אפשר למגן בשכונת שפרינצק, בבניינים האלה, כשהמדינה לא מאפשרת לנו לא לעשות חיזוק בניינים ולא לעשות שום בנייה שם, לא תכנית מתאר 38 ולא כל בנייה אחרת.

דוד יוסף: אז מצד אחד אי אפשר לעשות פינוי-בינוי, מצד שני אי אפשר לשפץ שם.

דוד יוסף: אני גם הראיתי לחבר'ה שסיירו איתנו שהאזור הוא מוזנח לא כי העירייה מזניחה אותו, כי העירייה לא יכולה להיכנס לאזור הפרטי הזה, אבל הוא מוזנח, הוא לא מטופל, כי האוכלוסייה שם היא אוכלוסייה קשת יום.

דוד יוסף: אני הדגמתי את זה בזה שהם קמים בבוקר, האוכלוסייה הזאת, סופרים מטבעות ללחם שחור, סופרים מטבעות למרגרינה, כדי לשלוח את הילדים שלהם עם סנדוויץ' לבית הספר.

דוד יוסף: לכן קשה לי מצפונית לאכוף את חוקי העזר שלי, בנושא של ביוב שמתפרץ להם מתחת לבניינים, בנושא של עשבייה וכל נושא אחר, לכן השכונה נשארה ככה, היא נשאבת אל הגרוע מיום ליום.

דוד יוסף: אז פינוי בינוי אי אפשר לעשות, כי האזור מוכה רעש מטוסים, כי הכריזו עליו.

דוד יוסף: וגם ציינתי בפני החברים שכל החלק הדרומי שלנו, תיכף נשמע מהמהנדסת ומיושב ראש הוועדה שלנו, על התחום שהכריזו עליו כאזור מוכה רעש מטוסים, ששם אני לא יכול לעשות פינוי-בינוי, אני לא יכול לעשות שום בנייה.

דוד יוסף: אי אפשר לעשות פינוי בינוי, אי אפשר לעשות תכנית מתאר 38, לחזק להם מפני רעידות אדמה, ואני אומר לך, אדוני, חבר הכנסת דנון, שאם גלגל של מטוס רק נוגע בקצה של הבניין, הבניין הזה מתפרק.

דוד יוסף: לא בגלל הכובד של הגלגל, אלא בגלל, ראית את הבניין, שהוא בנוי על כרעי תרנגולת.

דוד יוסף: דבר שלישי, שאנחנו כבולים בידיים, שאנחנו לא יכולים, כעירייה, ליצור להם אווירת חג.

דוד יוסף: אמרתי לחבר הכנסת ולמכובדים שסיירו איתנו, שביום או יומיים אני יכול לשפץ את כל הבניינים שם, מעטפת חיצונית, אני יכול לעשות להם גינון, אבל כמובן שאני מנוע מלעשות זאת כי החוק לא מאפשר לי, כי זה שטח שהוא פרטי.

דוד יוסף: אז המצב נשאר כמות שהוא.

דוד יוסף: יש שם קהילת עולים אתיופית, ואמרתי, ואני אומר את זה שוב, שבגלל המצב הקשה שלהם ובגלל שהבטן שלהם מקרקרת, הזעקה שלהם לא יוצאת החוצה, היא לא מצליחה לצאת החוצה, הם עייפים ואולי גם הביטחון שלהם קצת פגוע.

דוד יוסף: הם עייפים.

דוד יוסף: אם היתה אוכלוסייה אחרת, כמו שאמרת, חבר הכנסת דנון, אז היא לא היתה שם, מזמן היא לא היתה שם.

דוד יוסף: אז אמרתי ואני אומר שוב, אנחנו נמצאים במצב שידינו כבולות, קשורות, אבל המדינה יודעת, כולם יודעים שהתושבים האלה, ואני אומר את זה פה לפרוטוקול, נמצאים בסכנה.

דוד יוסף: אני לא מדבר רק על הסכנה של ירי טילים, לא מדבר רק על רעידת אדמה, אלא סכנה שהמדינה הגדירה אותה, כמתחם, כאזור של משפך מסוכן, בזמן נחיתות והמראות.

דוד יוסף: היינו שם אולי חצי שעה, אבל בטווח של עשר דקות המריאו חמישה מטוסים וכפי שאמר חבר הכנסת מיכאלי, אלה היו מטוסים קלים, למרות שהרעש היה מאוד צורם לאוזן, אבל הרעש של המטוסים הכבדים מגיע עד לקצה השני של העיר.

דוד יוסף: באופן כללי העיר מתנהלת כמו שצריך, כמו שאמרתי, אנחנו לא צריכים עזרה מאף אחד, לא מהממשלה, לא מהמשרדים, לא רוצים כלום, לא הזמנו אתכם בשביל לסייע לעיר, אנחנו רוצים שתסייעו לאוכלוסייה הזאת, הממוקמת באזור שפרינצק.

דוד יוסף: אני אבקש מגב' מרים ארז ואחר כך גב' דותן, שייתנו מלה וחצי על מה שעשינו כל השנים כשפנינו למשרד השיכון, המינהל, בקשר לשפרינצק.

מרים ארז: אני תליתי מפה על הקיר.

מרים ארז: מה שאתם רואים פה, אתם רואים את העיר, אתם רואים קווים שחורים שמייצגים את הקווים של הרעש.

מרים ארז: הקווים של הרעש זה לא רק רעש סתם, אלא הם מטילים מגבלות מאוד מאוד קשות על העיר.

מרים ארז: בכל מה שקשור מצד אחד בהתחדשות עירונית ובכל מה שקשור באפשרות לטפל באזורים שמתחת לקו הזה.

מרים ארז: הקו הזה הוא LBM 35.

מרים ארז: זה אומר שאי אפשר לבנות פה יחידות נוספות, זה אומר שאי אפשר להוסיף פה שטחים נוספים, זה אומר שהמדינה לא משקיעה כספים כדי לחזק בניינים ואת היזמים לא מעניין לחזק את הבניינים מכיוון שאי אפשר לבנות שם קומות נוספות ואני מניחה שבסיור אתם ראיתם את המצב של הבניינים שם.

מרים ארז: נשים רגע בצד את הנושא של רעש מטוסים, הבניינים האלה, במקרה של רעידת אדמה, פשוט ייפלו, חד וחלק.

מרים ארז: זה כמו שראש העיר אמר, זו בפירוש סכנת נפשות.

מרים ארז: אנחנו התחלנו בתהליך מסוים לפני כמה שנים.

מרים ארז: הוועדה המחוזית ניסתה לסייע פה באמצעות החלטות של מדיניות, מתוך הכרה ומתוך הבנה שהאזור הזה צריך להתפנות, פשוט להתפנות, מכיוון שאסור, על פי תכנית מתאר 42, לבנות פה למגורים, צריך לפנות את האנשים שגרים וחיים שם, ואפשר לבנות במקום זה תעשייה, שטחים פתוחים, אפשר לעשות דברים אחרים.

רוברט טיבייב: על כמה תושבים מדובר?

מרים ארז: מספר יחידות הדיור הוא כ-500 יחידות דיור.

מרים ארז: אלה שני המשולשים האלה.

מרים ארז: פה ישנם כ-56 יחידות דיור וכאן כ-360 יחידות דיור, במשולש הזה.

מרים ארז: העניין הוא שגם לגבי היחידות האלה, מדובר על משהו כמו 1,500 יחידות דיור, אי אפשר יהיה לחזק אותם במסגרת תכנית מתאר 38, צריך למצוא את אותו בסיס תכנוני ואולי לנייד זכויות למקומות אחרים.

מרים ארז: בצפון נמצאים שטחים של תל השומר שהם בבעלות המדינה, ובמקום לתת זכויות ברמה איקס, אז אפשר אולי לתת זכויות ברמה איקס פלוס ולמצוא פתרון לאנשים שנמצאים פה.

מרים ארז: אור יהודה לבד לא יכולה לעשות את זה, ללא עזרה של מינהל מקרקעי ישראל.

מרים ארז: ללא עזרה של המדינה פשוט לא יקרה שום דבר וכראיה אנחנו כבר הגענו למינהל.

מרים ארז: הגענו אז בזמנו למר יעקב אפרתי, שהיה מנהל מינהל מקרקעי ישראל.

מרים ארז: המינהל עשה אפילו בדיקת היתכנות ואמר שאין היתכנות כלכלית ובעצם באמירה הזאת הוא איכשהו קבר את זה, הוא איכשהו סתם את הגולל על זה.

אברהם מיכאלי: גב' ארז, היתכנות כלכלית עושים כאשר אני בא לבקש מהמדינה 'תעשי לי טובה, תתני לי פיצוי על משהו, אני רוצה לשפר תנאי חיים של אנשים'.

אברהם מיכאלי: תסבירי לי מה התשובה שנתנו במינהל כאשר הסביר פה ראש העיר ואנחנו הבנו באיזה סיכון האנשים האלה חיים שם.

אברהם מיכאלי: זו לא החלפת קרקעות בגלל נוחות.

אברהם מיכאלי: המדינה צריכה לתת תשובה הגיונית למה לא, לא להגיד לי היתכנות כלכלית כי זה לא משתלם.

מרים ארז: אני מסכימה לכל מלה שאתה אומר, אבל כידוע לך גם בסוגיות שהן לא סוגיות חריפות, של התחדשות עירונית, פינוי-בינוי לדוגמה ושכונות רגילות, אז כל ההתחדשות העירונית בעצם מתבססת על בדיקות כלכליות, כן כדאי/לא כדאי.

מרים ארז: לדעתי פינוי-בינוי בהתחדשות עירונית לא יכולה להתבסס אך ורק על נושא של כלכליות וצריך להסתכל גם על המרכיבים האחרים.

אברהם מיכאלי: אם אנשים ימותו זה יותר---

רוברט טיבייב: קיבלת תשובה רשמית?

אברהם מיכאלי: הרי מדובר פה בסיכון חיים.

אברהם מיכאלי: אם אנשים ימותו, אז יגידו 'אה, לא ידענו, נקים ועדת חקירה, נחפש את שר הפנים התורן שיהיה באותו זמן ונאשים אותו'.

גילה אורון: זה לא שר הפנים.

אברהם מיכאלי: אני יודע, גם שר השיכון הוא משלי.

אברהם מיכאלי: שר השיכון הוא משלי ואני מגונן עליו, אבל אני עדיין אומר לך שהתשובה הזאת היא לא הגיונית, לא מובנת לי.

אברהם מיכאלי: אני מבין שנשמע אולי פה מנציגה שנמצאת פה.

אברהם מיכאלי: משהו לא הגיוני.

מרים ארז: היא נציגה של משרד השיכון, אני לא חושבת שהיא תוכל להסביר כל כך בנושא הזה.

הניה ששון: יש גם את ההיבט הכלכלי.

אברהם מיכאלי: אין היבט כלכלי מול פיקוח נפש.

אברהם מיכאלי: אני לא מבין.

הניה ששון: הממשלה, באף אחת מהחלטותיה, לא נתנה איזה שהוא אישור לבנייה תקציבית או לקבלת קרקע בחינם.

הניה ששון: לקרקע באור יהודה יש היום ערך והוא עולה מדי יום.

הניה ששון: באף החלטת ממשלה אין את הסוגיה של הענקת קרקע בחינם לשום גורם, או בנייה תקציבית.

הניה ששון: כמובן שהבעיה שראינו פה היום היא מאוד קשה, אין ספק בזה בכלל, אבל אני משוכנעת שאם תסתובב ברחבי הארץ תראה עוד בעיות, לא בדיוק מהסוג של אור יהודה, כי שדה תעופה יש רק פה, אין בשום מקום אחר בכזה סדר גדול, אבל תראה עוד בעיות ועוד מבנים שמחייבים פינוי בגלל סכנת נפשות, ובשום מקום בארץ לא נתקבלה החלטת ממשלה לתת קרקע בחינם ולתת בנייה תקציבית.

דוד יוסף: אבל זו לא השאלה, הניה.

דוד יוסף: עזבי את רעידות האדמה, גם הבניין שלי, אני גר בקומה רביעית על עמודים בלי מעלית, וכשתהיה רעידת אדמה בסולם 4 אני גם לא אהיה שם.

דוד יוסף: רוב המדינה הרי בנויה...

דוד יוסף: אנחנו מדברים על כך שהמדינה הכריזה על האזור הזה כאזור מסוכן, המדינה הכריזה, ובגלל שהוא אזור מסוכן היא לא מאפשרת לי לפנות.

דוד יוסף: .. את יודעת מה?

דוד יוסף: שייתנו לי את האפשרות להוריד ארבע קומות ולשים ארבע קומות במקום.

דוד יוסף: אפשר לקבל את האישור הזה מהמדינה?

הניה ששון: לא.

הניה ששון: אי אפשר משום שאתה בעצמך אומר שלא ניתן לבנות שם.

דוד יוסף: כי המדינה אומרת לי.

דוד יוסף: אז מה אני צריך לעשות?

הניה ששון: בגלל זה אני אומרת שפה צריכה להתקבל החלטה שהיא לא ברמה המשרדית, משום שמשרד השיכון לא מתוקצב ברמה הזאת.

הניה ששון: משרד השיכון יודע ל---

דוד יוסף: יש לי שאלה אחרת.

דוד יוסף: אני שאלתי שאלה של הדיוט.

דוד יוסף: אמרת שהקרקע באור יהודה יקרה, יש שם שלושה בניינים, של 76 יחידות, במשולש הקטן?

מרים ארז: 56.

דוד יוסף: יפה.

דוד יוסף: עכשיו שפיר בונה אצלנו בנווה רבין 500 יחידות דיור.

דוד יוסף: קחו את הקרקע הזאת, קחו את האנשים לשם וגמרנו את הבעיה.

גילה אורון: אבל לא רק הקרקע, צריכים לתקצב את הבנייה שלה.

הניה ששון: זו בדיוק הנקודה.

הניה ששון: כשגב' ארז דיברה על היתכנות כלכלית, זה בדיוק הנושא שהיא דיברה עליו.

הניה ששון: זאת אומרת, כשאתה נותן ליזם את הקרקע במחיר איקס ומגדיל לו את הבנייה ואומר לו כמה יחידות דיור אתה תיתן לי תמורת זכויות הבנייה אלה.

הניה ששון: ואני אומרת ש-56 זה מעט מאוד, עדיין לא בטוח שזה כלכלי.

דוד יוסף: שאלה נוספת, גב' ששון, אסון טבע, המדינה מפצה, נכון?

דוד יוסף: אז מה שאמר חבר הכנסת מיכאלי, שזה יעלה לנו יותר יקר.

דוד יוסף: יש לנו 56 בקטן, זה יעלה פי ארבע, המדינה תצטרך לפצות פי ארבע.

דוד יוסף: אני אומר, לקחת את שלושה הבניינים האלה, לקחת את הדיירים שם, 56 משפחות, לקחת כסף, להוסיף כסף על מה שנשאר בדלתא של הקרקע, לתת לשפיר, לשכן את האנשים האלה שם.

דוד יוסף: כמה עולה דירה, 200,000 דולר?

דוד יוסף: הנה הקרקע---

הניה ששון: מה שאני מנסה להגיד, שממשלת ישראל מזמן ביטלה את הבנייה התקציבית.

דוד יוסף: אבל גב' ששון, אנחנו נמצאים במצב שאנחנו לא בכלל, אנחנו מחוץ לכלל.

דני דנון: גב' ארז, יש לך עלות תקציבית של הפינוי של ה-56 דירות?

דני דנון: מישהו עשה תחשיב כלכלי?

מרים ארז: מינהל מקרקעי ישראל עשה תחשיב כלכלי, אני לא יכולה לחזור עליו, זה היה די מזמן, אבל אפשר יהיה להעביר את החומר לוועדה.

דני דנון: מדובר ב-56 דירות בלבד?

מרים ארז: לא, מדובר, כפי שאמרתי, בסך הכל בכ-500 שהם הבעיה הכי בוערת וישנם עוד כ-1,500 יחידות דיור שעדיין אי אפשר לחזק אותן במסגרת תכנית מתאר 38.

דוד יוסף: אבל יש עוד משהו שהוא אבסורד, שאתה לא מבין את המדינה הזאת, שבמושבים אנחנו יכולים לבנות---

שלומית דותן גיסין: אני יושבת ראש הוועדה במקומית לתכנון ובנייה.

שלומית דותן גיסין: אני רוצה ללכת אחרי דבריו של ראש העיר ולנסות להראות את התמונה הטיפה יותר גדולה.

שלומית דותן גיסין: מדובר על אזור שהוא מסננת שלילית של אוכלוסייה.

שלומית דותן גיסין: כל מי שיכול לברוח משם, בורח, ומי שנכנס לשם זאת האוכלוסייה הקשה ביותר בעיר וזה לא רק לעניין של הבתים, יש עוד הרבה מאוד היבטים נוספים.

שלומית דותן גיסין: אני חושבת שזה העניין.

שלומית דותן גיסין: כל התשובות כאן הן תשובות באיך לא לעשות.

שלומית דותן גיסין: אנחנו פנינו ל---

דני דנון: מה קורה במושבים?

דני דנון: מעניין אותי, התחלת את זה.

שלומית דותן גיסין: בנושא של המושבים, לדוגמה, יעיד פה נציג רשות שדות התעופה, כאשר עשו עכשיו עבודות לשדרוג המסלולים, היו כמה מושבים שבמשך שבועיים האנשים שלהם קיבלו בית מלון.

שלומית דותן גיסין: דוגמה.

שלומית דותן גיסין: זאת אומרת---

דוד יוסף: לא זאת הדוגמה.

דוד יוסף: על הבנייה.

שלומית דותן גיסין: מעבר לזה היו כמה מושבים, נדמה לי צפריה ועוד כמה מושבים, שקיבלו אפשרות כן לבנות חזרה בתים, אבל מדובר על בתים צמודי קרקע, לא מדובר על סוג בנייה כזה לגמרי.

דוד יוסף: ואצלנו אי אפשר צמודי קרקע.

דוד יוסף: אתה מבין?

דוד יוסף: המושבים כן, הם נמצאים במסלול ההמראה או הנחיתה, ואצלנו לא.

דני דנון: למה?

דני דנון: איך מסבירים את זה?

שלומית דותן גיסין: תכנית המתאר הארצית אפשרה ביישובים שהם בדיוק בסידור כזה, שחלק מהם כך וחלק כך, לאפשר להם לפנים משורת הדין לבקש בקשה והם ביקשו וחלקם גם קיבלו.

שלומית דותן גיסין: זה במחוז מרכז.

שלומית דותן גיסין: אבל הטענה שלי, סליחה, חברים, היא שאנשים לא צריכים להיות במצב שבו ברור לכולם שההשפעה של הרעש היא לא רק השפעה של אסור לבנות, אלא יש לזה סיבות.

שלומית דותן גיסין: זאת אומרת הסיבות הן לא שאסור לבנות, הסיבות הן שיש לזה השפעה על הנפש, על יכולת הריכוז, על כל דבר בכל תחומי החיים של האנשים שגרים שם.

שלומית דותן גיסין: צריך לקחת את זה בחשבון.

שלומית דותן גיסין: הראייה של אי אפשר ואין חוקים מתאימים, לא מקובלת עליי בכלל.

שלומית דותן גיסין: אנחנו עברנו אפילו מעבר למינהל מקרקעי ישראל.

שלומית דותן גיסין: באנו עם רעיון, רוצים לפנות את הצבא מהאזור של תל השומר, אמרנו שאנחנו מבינים שהצבא לא רוצה לרדת דרומה כולו, אלא יש דברים שצריך לעשות אותם באזור הזה, למשל הבקו"ם.

שלומית דותן גיסין: אין סיבה שבסיס קליטה ומיון, קליטת החיילים, לא תהיה בשלושה בניינים.

שלומית דותן גיסין: במקום ב-3,000 דונם, הוא יכול להיות ב-75 דונם כאן.

שלומית דותן גיסין: הצענו, הגענו עד שר הביטחון, זרקו אותנו מכל המדרגות.

שלומית דותן גיסין: אני חושבת שצריך לקחת את הסיפור הזה אישית ולרוץ איתו, לא רק למינהל ולא רק אליכם.

שלומית דותן גיסין: זה משהו שצריכים כולם לשתף פעולה בהבנה שזאת פצצת זמן לא רק חברתית, שלדעתי צריך גם בה להתחשב, אלא אם לא יפתרו את זה עכשיו, יצטרכו לפתור את זה אחר כך, זה רק יעלה יותר יקר.

שלומית דותן גיסין: הראייה קצרת הטווח של להגיד 'אין חוק ואין אפשרות', היא לא נכונה, כי בסופו של דבר זה יעלה לא רק אותו כסף אלא פי עשר יותר.

דני דנון: את מכירה מקרים אחרים בארץ של ניוד זכויות?

דני דנון: מכירה מקרים אחרים שדברים דומים בוצעו?

שלומית דותן גיסין: אני יכולה להגיד שבתל אביב, ותעיד הממונה על המחוז, בתכנית שימור, או בתכנית של אפשרויות וצרכים ביפו, למשל, של שטחי ציבור, עשו הזזות של זכויות בנייה מהדרום צפונה, בכדי לפנות לדרום תל אביב וליפו שטחי ציבור.

שלומית דותן גיסין: זאת אומרת, אם יש מישהו שלוקח אחריות ושם לקח את האחריות ראש העיר עם הוועדה המקומית שלו ועם המחוז, והם רצו ביחד, עם אחריות מאוד גדולה שהיא גם תכנונית וגם חברתית, הם הגיעו לאפשרות.

שלומית דותן גיסין: כוחותינו מהבחינה הזאת באמת דלים ואנחנו זקוקים לעזרתכם, לא הכספית, אלא עם הרעש שלכם, עם היכולות שלכם, כדי להביא לשינוי מהותי כאן.

שלומית דותן גיסין: כי חייבים להביא לשינוי מהותי כאן.

דוד יוסף: אני עוד פעם רוצה לחזק את הדברים שלנו.

דוד יוסף: אנחנו רוצים פה להיטיב עם אנשים, לא רוצים לשדרג להם דירות.

דוד יוסף: הכרזתם על אזור מסוכן, אתם יודעים שזה אזור מסוכן, מחכים לאסון ורסאי ואחר כך נספור את הגופות?

דוד יוסף: המצבות כבר יעלו יותר יקר.

דוד יוסף: זה כמו האבסורד במשרד התחבורה.

דוד יוסף: יש לנו פה צומת מאוד מסוכן והיינו אצל השר והוא אמר 'כל זמן שלא תהיה תאונה שם, אני לא אתן לכם כיכר'.

דוד יוסף: אז אנחנו מחכים לתאונה.

דוד יוסף: מחכים לתאונה.

דוד יוסף: אנחנו מתפללים בבוקר לתאונה, שתהיה תאונה שם, לא חשוב איזה סוג תאונה, שיירשם בפרוטוקול תאונה, כדי לקבל כיכר.

דוד יוסף: אנחנו רוצים ניוד זכויות לא כדי לשדרג, כדי לתת וילות ופנטהאוזים, ואנחנו גם לא צריכים עזרה מאף אחד, תתירו את הידיים שלנו, תנו לי לעשות פינוי-בינוי שם, שאני אעלה במקום ארבע קומות שש קומות ואני פותר את הבעיה.

דני דנון: גב' הניה ששון, משרד הבינוי והשיכון, בבקשה.

הניה ששון: אני רק רוצה אולי לחזק את מה שגב' שלומית דותן אמרה.

הניה ששון: היום, כפי שהמשרדים פועלים, זה מה שדיברתי עליו קודם, הכל בא מהיתכנות כלכלית.

הניה ששון: אם זה כלכלי, אפשר לבצע, אם זה לא כלכלי, המשרדים לא מבצעים, ובאמת פתוחים פה אולי לראייה מערכתית אחרת.

דני דנון: אבל כלכליות של פרויקט כזה, יש גם את זכויות הבנייה שנותנים ליזם במקום שהוא הולך לבנות בו.

הניה ששון: נכון, זה בדיוק העניין.

הניה ששון: יש פה הרבה מאוד יחידות דיור, אנחנו מדברים פה לא רק על ה-56, יש פה יותר מ-450, אני אפילו לא מדברת על 1,500.

הניה ששון: אני הולכת לפרויקט ההכרחי בשלב הראשוני, שזה 450 יחידות דיור.

הניה ששון: כמה זכויות בנייה שתיתן ליזם מעבר לכביש, על אותו שטח שגב' מרים ארז דיברה עליו, הוא לא יצליח לעמוד בזה כלכלית.

אברהם מיכאלי: אבל הראייה הזאת היא לא נכונה.

דני דנון: תעשי לי קצת סדר---

גילה אורון: אני יכולה, כיושבת ראש הוועדה המחוזית, להגיד חצי מלה?

דני דנון: רק שנייה, תיאורטית במספרים.

דני דנון: ניקח 500 יחידות דיור, עלות של דירה חדשה היא 200,000 דולר, הערכה, דירת מינימום.

הניה ששון: אני לא זוכרת מה מחיר הקרקע.

דוד יוסף: לא חשוב הקרקע, בואי נראה כמה עולות דירות.

הניה ששון: אני לא רוצה לדבר על המספרים, כי לא הבאתי אותם ואין לי פה נתונים.

דני דנון: אבל מישהו אצלכם נגע בזה, ניסה לראות, לבדוק?

הניה ששון: במשרד השיכון פה ספציפית לא נגענו.

דוד יוסף: אבל ללכת על 500 דירות לדיור, אנחנו מדברים רק על האזור של המשפך.

הניה ששון: האזור של המשפך, לפי מה שאני הבנתי, הוא 450.

דוד יוסף: זה לא.

דוד יוסף: הנציג של רשות שדות התעופה יגיד לך שזה אזור של שפרינצק 1, 3 ו-5.

דוד יוסף: אנחנו מעצימים פה את הבעיה, כדי להגיד שאין פתרון.

דוד יוסף: אנחנו מסתפקים ב-1, 3, 5.

דוד יוסף: תתחילו את זה.

הניה ששון: לפני שאנחנו באמת נוגעים במספרים עצמם, אם זה 56 או 450 וכן הלאה, צריך לזכור שאור יהודה היא לא לבד במערכה.

דני דנון: איפה יש עוד בעיות דומות?

הניה ששון: אני לא יודעת לפרט לך כרגע ואני לא רוצה לטעות, אבל נכון שיש משהו ספציפי מאוד מאוד חמור באור יהודה, אבל כשבאים לבדוק את הנושא הכלכלי, בודקים בכל הארץ, ואז יכול להיות שיהיו לכם מתחרים.

דוד יוסף: אתם עדיין לא מבינים...

דוד יוסף: גב' ששון, תקשיבי טוב מה אני אומר לך.

הניה ששון: בגלל זה מה שאני מנסה להגיד זה רק---

דוד יוסף: לא, תקשיבי טוב.

דוד יוסף: אני לא צריך את הממשלה, תתנו לי לעבוד שם, אני אסדר את המקום.

דוד יוסף: מצד אחד את אומרת 'אתה מוגבל', מצד שני אתה כמו כולם.

דוד יוסף: אני לא כמו כולם.

דוד יוסף: אתם אמרתם, 'אני מגביל אותך בגלל שאתה נמצא תחת סיכון.

דוד יוסף: אנחנו הכרזנו על המקום הזה כמסוכן ולכן אל תעשה כלום'.

הניה ששון: לא התכוונתי להגיד שאתה כמו כולם, אמרתי רק שכשבאים לתת לאור יהודה, צריך לבחון אם---

דני דנון: אין בעיה, אם יש עוד מקומות בארץ כמו המקומות שראינו היום, אני אומר את זה בצורה ברורה, גם שם צריך לעשות את המעשה הזה.

דני דנון: אם יש עוד מקומות בארץ שחיים תחת המטוסים והחשמל והביוב ונמצאים בסכנה, אז---

דוד יוסף: אין, אני בדקתי.

דני דנון: אם יש, יכול להיות שאתה לא יודע---

דוד יוסף: אני בדקתי, אין.

דני דנון: אם יש, אז גם צריך לעשות כזה דבר.

שלומית דותן גיסין: אני רוצה להשלים עוד משהו אחד.

שלומית דותן גיסין: רשות שדות התעופה מחויבת לתת פה מיגון.

שלומית דותן גיסין: אני רוצה להזהיר מפני הסיפור של המיגון.

שלומית דותן גיסין: המיגון אומר מיגון חיצוני, פלוס חלונות, פלוס מיזוג אוויר.

שלומית דותן גיסין: האנשים האלה לא יכולים לשלם את מיזוג האוויר.

שלומית דותן גיסין: זאת אומרת התוספת הזאת גורמת להם נזק יותר מאשר תועלת.

שלומית דותן גיסין: זה פשוט לא יאומן, החלמאות הזאת.

דני דנון: שאלה לגבי המספר המצומצם, אדוני ראש העיר, בכמה יחידות מדובר במינימום?

דוד יוסף: אנחנו מדברים על 60 יחידות דיור.

דני דנון: זה שלושת הבניינים.

דוד יוסף: הראשונים, מספיק לנו.

דני דנון: הדרומיים.

דוד יוסף: אנחנו מדברים על שלושה בניינים, זהו, מספיק.

שלומית דותן גיסין: בתור פיילוט, אדוני ראש העיר, תגיד.

דוד יוסף: אנשים פה מעצימים את הבעיה ואז הם נרתעים מהבעיה.

דוד יוסף: אנחנו מדברים על שלושה בניינים שאני יודע שהם המקום הכי קשה.

דני דנון: שזה 60 יחידות, שלושת הבניינים.

רון עציון: לפי המספרים שלנו, ברשות שדות התעופה, יש כאן כרגע, במצב הקיים, 87 יחידות דיור זכאיות למיגון אקוסטי.

רון עציון: זה המצב הקיים, על פי הסטטוס הקיים.

רון עציון: סביר להניח שבעתיד, כאשר יהיו יותר תנועות, יתווספו על ה-87 יחידות דיור האלה עוד יחידות דיור.

רון עציון: היום, מתוך 87 יחידות דיור, רשות שדות התעופה סיימה, או מיגנה את כל מה שהיא יכלה למגן מבחינת סטטוטורית, 63 יחידות דיור.

רון עציון: אבל, כפי שנאמר פה, ואני מסכים עם כל מלה, זה לעג לרש.

אברהם מיכאלי: כמה עולה השיפוץ הזה שעליו אתם מדברים?

אברהם מיכאלי: בוא נפתח קרן משלכם ואחר כך נוסיף לזה עוד כסף.

רון עציון: מיגון של יחידת דיור באור יהודה זה משהו בין 50,000 ל-70,000 שקל.

רון עציון: רשות שדות התעופה לא יכולה שלא לעשות את זה, למרות האבסורד, מפני שאני יכול להשקיע בחלון הטוב ביותר, אבל הרעש לחלק מיחידות הדיור האלה נכנס גם דרך הסדקים.

רון עציון: הסדקים האלה הם בגלל הבנייה הלקויה והטלאי על גבי טלאי כשהיחידות האלה הרחיבו את עצמן.

רוברט טיבייב: בקיצור, צריך להוריד את---

דוד יוסף: בדיוק, את כל הטלאים האלה.

רוברט טיבייב: אין טעם לדבר על זה בכלל.

רון עציון: אוקי.

רון עציון: אני רק---

דני דנון: אם יש פרויקט עתידי, אתם לוקחים בו חלק מבחינה תקציבית?

דני דנון: דיברתם על זה אצלכם?

רון עציון: רשות שדות התעופה השקיעה באור יהודה, בנוסף ליחידות דיור, גם במיגון אקוסטי של רוב מוסדות החינוך כאן.

רון עציון: רשות שדות התעופה יזמה---

דני דנון: השאלה שלי לא לעבר, השאלה שלי אם בעתיד יש מהלך של פינוי של 87 יחידות דיור, האם אתם, כרשות---

רון עציון: רשות שדות התעופה מוגבלת להוראות תכנית מתאר ארצית בעניין הזה.

רון עציון: אנחנו פועלים בהתאם לקריטריונים.

רון עציון: אנחנו עושים מפת רעש מדי שנה, ברגע שאנחנו רואים שאזור מסוים נכנס לתוך מתחם רעש שמזכה את אותן יחידות דיור---

דוד יוסף: חכה רגע, יש רעש מטוס.

רון עציון: דרך אגב, אני רק יכול להוסיף לך, שכרגע אנחנו---

אברהם מיכאלי: זה מטוס שלך, חכה.

רון עציון: זה מצב עוד יחסית טוב, מפני שאנחנו נמצאים בעונת החורף ואנחנו נמצאים לפני הצהריים, זאת שעה חלשה בשדה התעופה.

רון עציון: בשעות אחר הצהריים המצב פה הרבה יותר גרוע.

רון עציון: בשעות הלילה, עם הטיסות הכבדות, הטרנס אטלנטיות, המצב הרבה יותר גרוע.

רון עציון: זה המצב.

רון עציון: אף אחד לא התחמק ממנו.

דני דנון: תודה.

דני דנון: גב' גילה אורון, הממונה על המחוז במשרד הפנים.

גילה אורון: אני גם, בעוונותיי, יושבת ראש הוועדה המחוזית, כך שכל פתרון סטטוטורי צריך לעבור דרכנו.

גילה אורון: אנחנו צריכים לשים את הדברים על השולחן.

גילה אורון: יחידות הדיור האלה היום לא היו נבנות.

גילה אורון: שדה התעופה בא ודרס, בהחלטת מדינה, על מקום שהיה ברור שיש שם אנשים, שנכון להיום לא היו מאפשרים שם בנייה.

גילה אורון: תחת מגבלות הבנייה של התח"ר (תחום רעש), לא היו נותנים היום לבנות שם.

גילה אורון: צריכים לשים על השולחן את כל יחידות הדיור, למרות שמר דוד יוסף רוצה להגיד 'אוקי, בואו ניתן בינתיים פתרון זמני'.

גילה אורון: אז אני מסכימה למלה של שלומית שאומרת פיילוט, בואו נתחיל באמת עם ההכי קשים ונמשיך הלאה, אם נראה... בכל מקרה, זה תג המחיר של שדה תעופה במדינת ישראל.

גילה אורון: תג המחיר הוא שצריכים, כמה שעלה שדה התעופה, המיליארדים---

רוברט טיבייב: מי ישלם אותו?

קריאה: התושבים והעיר.

גילה אורון: תאמיני לי, אני פה מטעמו.

גילה אורון: אני אומרת שתג המחיר הוא שכאשר מקימים שדה תעופה, הוא עולה איקס, האיקס הזה היה צריך להכיל גם את הפינוי של האנשים האלה ולא את המיגון של הדירות שלהם.

גילה אורון: לא יעלה על הדעת ש-50, 500, לא חשוב, תושבים, ישלמו את העובדה שלמדינת ישראל יש שדה תעופה.

גילה אורון: זה ברור שזה צריך להתחלק על כל המדינה והמדינה צריך לשים בתג המחיר שלה, של מחיר עלות שדה תעופה, שדרוגו, קרצופו, מה שלא עושים שם, ובנייה מאוד יפה עם שיש, היו צריכים לשים את זה.

גילה אורון: לא שמו את הדבר הזה, לא נתנו לזה את תג המחיר, זה מה שנקרא עלות חיצונית, או עלות גבוהה מעבר ל---

אברהם מיכאלי: לא, גב' אורון, לא שלא שמו, התעלמו במכוון, כי בבג"צ של אור יהודה, שהגשנו בזמנו, ראש הממשלה ז"ל רבין אמר לראש העיר דאז, 'שב, שמעתי אותך', וזהו, כך המדינה מתנהלת.

גילה אורון: אני לא מדברת סרה בממשלת ישראל.

אברהם מיכאלי: את לא, אני כן, מה לעשות.

דני דנון: מה הפתרונות שאת מציעה, גב' אורון?

גילה אורון: הפתרון היחידי האפשרי פה זה הקצאת מקרקעין באזור, כי אלה גם אנשים שקשורים לאזור.

גילה אורון: יש לנו פה משפחות, יש לנו פה.

גילה אורון: .. זה צריך להיות באזור, הקצאת מקרקעין, ומדינת ישראל היא הבעלים של 95% מהמקרקעין---

דני דנון: איך מבצעים את זה?

גילה אורון: רגע, זה לא יסתפק בזה שיקצו מקרקעין, מישהו גם צריך לבנות.

גילה אורון: זאת אומרת יש קרקע, יופי, אבל גם מישהו צריך לבנות על זה.

גילה אורון: הקצאת מקרקעין והקצאת תקציבים לבנייה, היום כבר לא עושים שיכון ציבורי, אבל ככל שיחליטו שכן, במקרה הספציפי הזה, צריך הקצאה תקציבית לבניית הדירות האלה.

גילה אורון: נכון שיש כל מיני מנגנונים שאפשר להגיד ליזם 'בוא, אתה תקבל פה עכשיו 500 יחידות דיור ומתוכן 100...', אבל אז נכנסת הנקודה של ההיתכנות הכלכלית.

גילה אורון: אז אם הוא מקבל את הקרקע בחינם ואם הוא מקבל עוד כהנה וכהנה, יכול להיות שיהיה לו כדאי.

גילה אורון: אבל אנחנו צריכים לזכור גם שערכי הקרקע באור יהודה, בשונה מאשר רמת גן, גבעתיים, הרצליה, או תל אביב, הוא לא כל כך גבוה.

גילה אורון: בפינוי-בינוי רגיל, כשאנחנו משתמשים על אותה קרקע, אז במקומות שערכי הנדל"ן הם גבוהים, זה בערך 1 ל-3.

גילה אורון: ערכי נדל"ן גבוהים.

גילה אורון: זאת אומרת שאני משלשת את האוכלוסייה.

גילה אורון: המשמעות היא גם שהעיר אחר כך צריכה לתת תשתיות ביוב, תשתיות של גני ילדים, תשתיות של...

גילה אורון: זה לא כזה פשוט, 'אז תבנו עוד 500 יחידות'.

גילה אורון: צריכים להביא בחשבון שאותם אנשים יצטרכו גם שתהיה להם נגישות תחבורתית, גם שיהיו להם את כל השירותים המוניציפליים שיעטפו אותם, 500 יחידות דיור זה הרבה מאוד אנשים, הם צריכים לקבל גם שירותים והם גם צריכים נגישות וגם צריכים עוד כהנה וכהנה וכהנה.

גילה אורון: כל מה שאני אומרת זה שאו שהמדינה מקצה קרקע ומקצה תקציב לבנייה ואז אנחנו לא צריכים לשלש ולרבע ואני לא יודעת מה...

גילה אורון: בערכי קרקע כמו של אור יהודה זה יהיה לפחות 1 ל-5.

גילה אורון: זאת אומרת שאנחנו נצטרך לבנות פי 5 כדי להפוך את זה להיתכנות כלכלית, גם זה לא בטוח, אבל בערך פי 5.

גילה אורון: צריכים גם להביא בחשבון שכמויות כאלה של אוכלוסייה שנכנסים צריכים גם לקבל מענה מוניציפלי.

גילה אורון: זאת אומרת זה לא בטוח שזה יהיה באור יהודה, יכול להיות שהבנייה הזאת תהיה במקום אחר.

גילה אורון: הדבר היחידי שיכול פה קצת לאזן, זה שכאשר מתפנה פה שטח, הוא יכול לשמש במקרה הטוב לאחסנה או לדברים מהסוג הזה.

גילה אורון: הוא לא יכול להיות משרדי תעסוקה.

גילה אורון: למרות שתעסוקה מותר אולי לבנות, שום משרד תעסוקה בר דעת, כשיש לו מגוון לא קטן באזור, איר פורט סיטי וכל מיני מקומות אחרים שהם לא כאלה מוכי תחום רעש, לא יבחר להיכנס לשם, כי האיכויות של המקום.

גילה אורון: ..

גילה אורון: מבחינתו, העובד צריך לצאת החוצה, אנשים יושבים בחוץ בהפסקת צהריים---

דני דנון: מי אמור ליזום מהלך כזה?

גילה אורון: אנחנו יכולים לתת למהלך כזה את הפלטפורמה התכנונית, אבל קודם כל צריכים להיות שני דברים, שמינהל מקרקעי ישראל תקצה את הקרקע ושממשלת ישראל תחליט לתקצב את הדבר הזה.

גילה אורון: אם היא לא תחליט בסדר העדיפויות שלה לתקצב את זה, לא יתקצבו את משרד השיכון, מינהל מקרקעי ישראל, אז זה לא יקרה, כי אני יכולה לתת רק פלטפורמה תכנונית, זה יכול להישאר על הנייר.

גילה אורון: מישהו בסופו של דבר צריך לבוא ולבנות את זה בשטח וצריך לזה כסף.

גילה אורון: לכן אני אומרת שהכל מתחיל ונגמר בתקציב, בין אם הוא קרקעי ובין אם הוא אחר כך לבנייה לפועל.

גילה אורון: צריכים לשים את תג המחיר ולהגיד---

דני דנון: לא, הכיוון צריך להיות, כדי לא להקשות, שזה מהלך קשה גם כך, שאנחנו נותנים זכויות בנייה, מורידים את ערך הקרקע הקיים, זה מהלך שכן אפשר להעביר אותו.

דני דנון: לא לבוא ולהגיד 'בואו תשקיעו מאות מיליוני שקלים לבנייה', אלא להגיד שאנחנו מקצים קרקע עם זכויות בנייה.

דני דנון: לא יודע כמה מגדלים היום עולים פה---

דוד יוסף: אבל למה?

דוד יוסף: אני לא הבנתי.

דוד יוסף: אני אומר שהמדינה תיתן פה 10 מיליון דולר ותקנה אצל שפיר ותעביר את האנשים לשם, בשביל מה לבנות ולעשות לנו פה עומס?

דוד יוסף: 7.5 מיליון דולר.

דוד יוסף: עכשיו בנווה רבין יש לי 500 יחידות דיור---

גילה אורון: זה מתחיל ונגמר בתקציב.

דוד יוסף: 10 מיליון דולר תקצה, תוציא את הבניינים האלה משם.

דוד יוסף: זהו, לא צריך, לא לבנות, לא קרקע ולא כלום, והקרקע הזאת שייכת למינהל.

בנצי אזאצ'י: זה אפילו לא פרומיל מתקציב רשות שדות התעופה בשיכון.

גילה אורון: המשמעות היא שאתה קונה היום בכסף של המדינה דירות פרטיות לאנשים.

דוד יוסף: ברור, זה הפיצוי שצריכים לתת.

בנצי אזאצ'י: רשות שדות התעופה בתקציב המדינה---

גילה אורון: אין לי בעיה עם זה, אבל המדינה צריכה לשים את זה בסדר העדיפויות---

דוד יוסף: ואז המדינה לוקחת להם את הקרקע, והמינהל ייקח להם את הקרקע ונגמר הסיפור.

דוד יוסף: לא מגדלים ולא 5 על 1 ולא צריך כלום.

בנצי אזאצ'י: שיפוץ רשות שדות התעופה עלה 100 מיליארד שקלים.

בנצי אזאצ'י: אני אומר, לקחת פרומיל קטן, כמו שאומרת גילה---

גילה אורון: אמרתי, זה היה צריך להיות חלק מתג המחיר של שיפוץ שדה התעופה.

דוד יוסף: שיבואו, תפנו את הדיירים האלה, 60, 70, 80, עכשיו בונים אצל שפיר, תפנו, תגדרו את השטח, תעשו שלט 'שייך למינהל מקרקעי ישראל'.

דוד יוסף: תעשו בו מה שאתם רוצים.

דוד יוסף: לא צריך מגדלים ו---

דני דנון: כמה עולה דירה הכי זולה היום באור יהודה?

דוד יוסף: למה זולה?

דני דנון: בבנייה החדשה יש דירות זולות של 3 חדרים ויש דירות של 4 חדרים.

עופר בוזי: המחירים נעים בטווח של 1,200,000 מינימום, לדירות של 3.5/4 חדרים, אולי 1,150,000.

דוד יוסף: אז כמו שאמר בנצי, נלך לרשות שדות התעופה, נגיד לו 'חבר'ה, בואו, לא צריכים את הפיצוי, לא צריכים בג"צ, לא צריכים כלום, תקנו להם דירות פה'.

דוד יוסף: זה לא הממשלה, זה לא המדינה.

גילה אורון: רשות שדות התעופה היא רשות עצמאית, לא היא יזמה את שדה התעופה, היא רק מתפעלת אותו.

דוד יוסף: לא משנה, מישהו פה צריך לקום ול---

רוברט טיבייב: רבותיי, תבינו, המדינה עשתה טעות וצריך לשלם על הטעות.

גילה אורון: נכון, המדינה.

גילה אורון: זה מה שאמרתי, זה חלק מתג המחיר של הקמת שדה תעופה.

גילה אורון: שדה תעופה זה דבר חיובי למדינה.

רוברט טיבייב: אוקי, זה ברור.

רוברט טיבייב: איך פותרים את זה, מה פותרים, זה סיפור אחרי לגמרי, אבל המדינה צריכה לשלם את המחיר.

גילה אורון: הפתרון הוא התקציב.

דוד יוסף: כל דוח חודשי, כשאני שולח להם את הארנונה, הבטן שלי מתהפכת.

דוד יוסף: הם צריכים לשלם את הארנונה, זה לא עשבייה שאני לא אוציא להם דוחות, פה אני חייב לגבות מהם את הארנונה, על מה?

דוד יוסף: ראית על מה, איפה הם גרים.

גילה אורון: כל הנושא של הקוסמטיקה, שדובר עליו לפני כן, שזה קצת לסייד, קצת עמוק, קצת זה וקצת זה, זה לא נותן לנו שום מענה אמיתי.

גילה אורון: זאת אומרת זה יכול להיות להם נחמד, אבל זו קוסמטיקה, זה שום דבר, זה לא נותן להם איכות חיים יותר טובה.

גילה אורון: ..

גילה אורון: אולי קצת יהיה להם יותר יפה, אבל מבחינת הסיכונים שלהם, שזה הדבר העיקרי, ומבחינת הרעשים שיהיו להם ומבחינת כל הדברים האלה, לא ישתנה שום דבר.

גילה אורון: לכן הפתרון הוא לא להשקיע עכשיו איקס כספים בדברים האלה, וגם את הכספים האלה, ככל שירצו להשקיע אותם, הם צריכים להיות מתוקצבים על ידי המדינה ולא על ידי הרשות המקומית.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת רוברט טיבייב, בבקשה.

רוברט טיבייב: אנחנו באמת בזמן האחרון משתתפים בהרבה ועדות ולא תמיד אנחנו עומדים לצד של האנשים.

רוברט טיבייב: פה ממש במקרה אני חושב שכל חברי הוועדה עומדים לצדכם, כי את הטעות הזאת חייבים לתקן.

רוברט טיבייב: לא ייתכן שהדבר הזה ייפול על הראש של ראש העיר, זה לא ייתכן, כי המדינה באיזה שהיא קונסטלציה, כמו שאנחנו מבינים, הכל מתחיל בתקציב ונגמר בתקציב, אבל את הדבר הזה בזמנו, לא יודע אם במכוון או לא במכוון, מישהו פספס.

רוברט טיבייב: עכשיו זה ממש נטל על הרשות ואת הדבר הזה צריכים לתקן.

רוברט טיבייב: חד משמעית.

רוברט טיבייב: תודה רבה, אדוני.

דני דנון: חבר הכנסת מיכאלי, שיזם את הדיון החשוב הזה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהדיון הזה חשוב לא רק ברמה של עלייה וקליטה, ומזה אנחנו מתחילים, ואנחנו עוד לא התמקדנו בכמה בעיות שיש לעיר הזאת כתוצאה מאותה שכונת שפרינצק.

אברהם מיכאלי: העיר הזאת סובלת, וגם לזה צריך לשים לב, אבל אנחנו פה מדברים על בעיה שלא נוכל להגיד שהיא בעיה ללא פתרון.

אברהם מיכאלי: לכל דבר יש פתרון, השאלה היא כמה תשומת לב יש לכך וכמה מקדישים לפתרון בכלים הנכונים.

אברהם מיכאלי: אני אומר, עם כל ההערכה לכל נציגי הממשלה שיושבים פה, אני לא רוצה לשמוע מה לא, או כמה זה קשה, אני רוצה לראות איזו תכנית הוכנה ב-10 שנים, 15 שנים האחרונות שהתמודדו איתה ולא פתרו.

אברהם מיכאלי: ככנסת, זה היתרון שלנו על הממשלה, שהכנסת יכולה גם להכאיב לממשלה בהרבה מאוד דברים שחשובים לה בגלל שהיא לא חושבת לפתור בעיות כאלה או אחרות.

אברהם מיכאלי: ועדת העלייה והקליטה היא אולי לא ועדת הכספים, אולי היא לא ועדה שנותנת תקציבים כאלה ואחרים, אבל האמינו לי, גם לנו יש מספיק כלים כדי שהסוגיה הזאת של עולים חדשים שסובלים, לא מדובר באוכלוסייה מהמעברה, שראש העיר הזכיר, שגם להם מגיעות זכויות וגם להם מגיע שסוף סוף יוציאו אותם מהמצוקה שלהם, אבל מדובר פה בקבוצת עולים שהמדינה נתנה משכנתא בשביל שייקנו שם דירות כאשר כבר אז ידעו שאסור לקנות שם דירות.

אברהם מיכאלי: זה פשע.

אברהם מיכאלי: זה פשע.

אברהם מיכאלי: הם נתנו משכנתאות לדיירים מסכנים שלא ידעו לאן הם מגיעים, שלחו לפה מתווכים, המתווכים סימנו דירות ואיפה סימנו את הדירות?

אברהם מיכאלי: במקום שהיה אז משפך, כבר אז היה אסור לקנות שם דירות, והאנשים האלה חיים במלכודת, חיים במלכודת שלא יכולים לצאת ממנה.

אברהם מיכאלי: אז איזה היערכות או חשיבה כלכלית יכולה להיות מול פיקוח נפש?

אברהם מיכאלי: מתי אנחנו באמת נתעורר?

אברהם מיכאלי: כשיקרה שם חס ושלום משהו לתושבים האלה, שאין להם פה, ראש העיר הוא הפה שלהם היום.

אברהם מיכאלי: .. הם לא יכולים לבוא ולהפגין.

אברהם מיכאלי: אני גם לא רואה פה את כל ארגוני יהודי אתיופיה, שהרבה פעמים מפגינים אצלי בכנסת, הקבוצה הזאת זו קבוצה שנמצאת בסכנת חיים, ככה אני מגדיר את זה, וכל הארגונים צריכים להתגייס, בכוחות שיש להם, יחד איתנו ככנסת, ואנחנו נאלץ את הממשלה לבוא ולתת פתרון הכי יצירתי.

אברהם מיכאלי: אין דבר כזה שאצלנו אי אפשר לפתור, הכל זה עניין של חשיבה יצירתית איך לפתור את זה.

אברהם מיכאלי: יש שני שרים שאני נציגם בכנסת.

אברהם מיכאלי: אני אומר לך, אני לא ארפה משני השרים, עד שהם לא ייזמו את העניין הזה, כי הם ממונים על התחום הזה, גם תכנון ובנייה וגם מינהל מקרקעי ישראל ומשרד השיכון.

אברהם מיכאלי: אני כבר פניתי אליהם וראש העיר העלה את הבעיה הזאת כבר לפני שבועיים-חודש, אנחנו מטפלים בזה, אבל אני לא מצפה שמשרד אחד יפתור את הבעיה, זה צריך להגיע לרמה של ראש הממשלה, וכמו שאנחנו מקימים הרבה פעמים ועדת מנהלים כלליים, שיישב שם מי שאמור לשבת בראש הוועדה הזאת והסוגיה הזאת של פיקוח נפש של השכונה הזאת צריכה להגיע לפתרון.

אברהם מיכאלי: על העבר, אני אומר לך, גם ראש העיר יודע והתושבים הוותיקים האלה יודעים כמה מלחמה אור יהודה ניהלה כדי שלא יבנו את נתב"ג 2000.

אברהם מיכאלי: מלחמה שלמה.

אברהם מיכאלי: הגישו בג"צים בזמנו והיתה פה מלחמה הכי מקצועית, אבל המדינה העדיפה את המחיר של תושבי אור יהודה.

אברהם מיכאלי: אבל מתי הביאו את העולים החדשים לשכונה הזאת?

אברהם מיכאלי: אחרי שכבר כולם ידעו שיש שם בעיה.

אברהם מיכאלי: תקעו אותם במלכודת הזאת, שהם לא ייצאו משם, עד שחס ושלום, כמו שראש העיר רמז קודם, עד שלא יקרה שם באמת את אותו אסון שכולם מנבאים אותו.

אברהם מיכאלי: לכן אם באנו לפה היום, אולי אנחנו השליחים הנכונים כדי לעורר את הסוגיה הזאת בכנסת, ויש לנו כח, לא לזלזל בכח שלנו, בוועדות שכל אחד מאיתנו יושב.

אברהם מיכאלי: אני מבטיח לכם שאני לא ארפה, אני כבר מתחיל בשאילתות ובהצעות לסדר, שהשרים הממונים יענו ויתנו תשובות לכל עם ישראל למה הם לא מוכנים לטפל בבעיה של אור יהודה.

אברהם מיכאלי: תקציב זה לא תשובה, תקציב זה סיבה להתחמקות למה לא להתייחס.

אברהם מיכאלי: כנראה הדם של האתיופים זול, מה לעשות, אני אומר את זה בצורה הכי בוטה.

אברהם מיכאלי: אם היו פה תושבים אחרים, לא היו מדברים עליהם כך.

אברהם מיכאלי: יהודי אתיופיה, הדם שלהם לא זול, יהודי אתיופיה צריכים לקבל את אותו יחס שמקבל כל אזרח במדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: יש פה הרבה בעיות, ראש העיר משום מה לא נכנס אליהן, יש בעיות רווחה איתם, יש בעיות חינוך איתם, אבל הוא מוכן להתמודד עם זה, הוא אומר 'אני לא רוצה עזרה בדבר הזה'.

אברהם מיכאלי: גם בדבר הזה צריך לעזור, אבל אם מדברים על סכנת חיים, פיקוח נפש, אנחנו נגיד בעיות תקציביות, היתכנויות כלכליות?

אברהם מיכאלי: אני לא מוכן לשמוע שום נוסחה כלכלית מול סכנת חיים שהתושבים האלה נמצאים שם.

אברהם מיכאלי: זה לא רק רעש, אדוני היושב ראש, הילדים האלה גדלים פה בגטו, כשהגטו הזה משליך אחר כך לכל החיים שלהם, לדור אחד או שניים.

אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים לתת לזה פתרון והיום הגענו לפה אולי באמת מהשמים כדי שנוכל להתחיל לפתור את הבעיה הזאת.

דני דנון: תודה רבה, חבר הכנסת מיכאלי.

דני דנון: לפני סיום, אני רוצה לשאול מספר שאלות בנושאים אחרים, קשורים, ואחר כך נסכם וכמובן נתייחס לסוגיות שעלו.

דני דנון: ראשית, לגבי נושא החינוך.

דני דנון: בחינוך הפורמלי, לגבי הנושא של בתי הספר, שהיה בכותרות והיום זה כבר לא בכותרות, אנחנו שמחים, איפה המצב עומד בממלכתי דתי מבחינת היסעים של התלמידים האתיופיים?

תמר חכים: יש לנו 165 ילדים בבתי הספר היסודיים, מתוכם 110 בממלכתי דתי.

דני דנון: יש בית ספר אחד ממלכתי דתי?

תמר חכים: שלושה ממלכתיים דתיים, אחד מעורב, 'סעדיה גאון', יש לנו שם תכנית מיל"ת, יום לימודים ארוך עם הזנה והסעה.

תמר חכים: המשרד משתתף במימון של חלק מההסעות, כל הילדים יוצאי אתיופיה מקבלים שם הסעה.

דני דנון: מה הפיזור של הילדים בבתי הספר?

תמר חכים: הפיזור הוא בשלושה בתי ספר ממלכתיים דתיים.

דני דנון: מבחינה מספרית?

תמר חכים: 80 נמצאים ב'סעדיה גאון', מתוך 226 תלמידים.

תמר חכים: ב'אור חנה' ו'אור אבנר', שאלה בתי ספר ממלכתיים דתיים עם רוח של חב"ד, בנים לבד, בנות לבד, יש מעט תלמידים 15, 15, ולשם לא צריך הסעה.

תמר חכים: זה היסודי.

תמר חכים: בעל יסודי יש לנו 109 תלמידים שלומדים בתוך העיר, מתוכם 29 בממלכתי דתי, 'אור חנה' ו'אור אבנר', ו-80 בתיכון 'יובלים' ובתיכון 'מסכים'.

תמר חכים: ילדי חוץ, כולל פנימיות, יש לנו 115 תלמידים, חלקם ב'יגאל אלון', ב'מקווה ישראל', וכל השאר מפוזרים בכל האזור וגם בפנימיות יום.

תמר חכים: מבחינת תכניות, הילדים נהנים מפל"א בבתי הספר היסודיים, תגבור לימודי, נהנים משעות פרטניות של בתי הספר, נהנים מכל התכניות שלנו.

תמר חכים: יש לנו תכנית בכיתות א'-ב', שמטפלת בפערי שפה, יחד עם מכון חדד מבר אילן.

תמר חכים: הרבה מאוד ילדים יוצאי אתיופיה נמצאים שם, במסגרת טיפול בילדים עם לקויות למידה.

תמר חכים: הם מגיעים עם פערים מאוד גדולים למערכת החינוך.

תמר חכים: יש לנו תכניות קריאה.

תמר חכים: כמובן שאנחנו נשמח לקבל תוספת תקציב לטיפול בבעיות רגשיות, בתרפיה, שלזה אין מספיק מענה, אני מודה, בכל שכבות הגיל.

דני דנון: תודה.

בנצי אזאצ'י: לצד העובדה שמנהלת אגף החינוך דיברה על פל"א, משרד הקליטה צמצם תכניות שנקראו צל"ש.

בנצי אזאצ'י: פל"א זה תלמידי יסודי, צל"ש זה לתלמידי חטיבות ביניים.

בנצי אזאצ'י: בשנתיים האחרונות צמצמו את הכיתות, צמצמו פה בעצם תקציבים לא קטנים שהרבה תלמידים היו מקבלים מענה ראוי בחטיבות הביניים.

בנצי אזאצ'י: אני מדבר על משהו בסדר גודל של 60 תלמידים, לבנה?

לבנה שתיוי: 65 תלמידים.

לבנה שתיוי: אני הכנתי קצת דפים.

לבנה שתיוי: אני מדברת על פל"א.

לבנה שתיוי: פל"א זה פעילות לימודים אחרת.

לבנה שתיוי: בשנת 2009 היה גם פל"א וגם צל"ש והיו כ-300 ילדים אצלנו בתוך התכנית שקיבלו לא רק העשרה של כישורי שפה ואנגלית ומתמטיקה, פעילות חברתית העשרתית, וגם הקמנו בתוך החברה לילדים ולהורים, סדנאות להורים, פעילות חברתית להורים, הקמנו להקת מחול, להקת מוסיקה, תזמורת ודברים נוספים שהיו יכולים לעזור גם להורים וגם לילדים, איך בכלל להגיע למקומות שאי אפשר להגיע אליהם מבחינת השפה.

לבנה שתיוי: השתדלנו לתת את כל הדברים האלה, גם להורים וגם לילדים.

לבנה שתיוי: לצערי, אני יורדת מ-300 ילדים והורים שהשתתפו בפעילות צל"ש ופל"א ל-65 ילדים שמקבלים שירות, ורק ילדי בית ספר יסודי, לא חטיבות הביניים.

לבנה שתיוי: ואם אני רואה תוצאות, לצערי, של ילדים שבאים הביתה ואין להם מחשב בבית ולא ניגשים לספרייה---

אברהם מיכאלי: ויש להם רעש מטוסים על הראש.

לבנה שתיוי: נכון, ואין איפה לשבת בבית, והם באים אצלי לפעמים בצהריים, כי הם מחכים לכריך שאני נותנת לילדים, שהכל בתרומה שאני מקבלת מאזורי התעשייה שנמצאים כאן באזור שלנו.

לבנה שתיוי: ופה יש משפחות חמות מאוד שתורמות לנו, אבל כמה אפשר לעשות כדי לתת לילדים האלה מה שצריך לתת.

תמר חכימי: רק הערה קצרה.

תמר חכימי: פל"א ביסודי מתוקצב על ידי משרד החינוך וזה לא בוטל.

תמר חכימי: צל"ש לחטיבות הביניים מתוקצב על ידי המשרד וזה בוטל.

תמר חכימי: למרות בקשות חוזרות ונשנות ומלחמות ומכתבים שיצאו, נענינו בשלילה, לצערנו.

דני דנון: מה זה צל"ש?

תמר חכימי: זה תגבור לימודי.

לבנה שתיוי: צורת למידה שונה.

לבנה שתיוי: אני רוצה להגיד משפט אחד.

לבנה שתיוי: אם אנחנו מדברים על הקטע החברתי, שאני מאוד מתגאה בו, יש צופי שבא.

לבנה שתיוי: צופי שבא זו פעילות של הצופים עם ילדי פל"א.

לבנה שתיוי: כל הילדים, 65 שנמצאים כרגע אצלי, אלה ילדים שיגיעו להדרכה בצופים וליחידות קרביות בצבא.

לבנה שתיוי: מזה אני הכי מאושרת, אז בואו ניתן לכל הילדים ולא רק ל-65 ילדים.

דני דנון: תודה.

מאיר יחיאלי: אני ממשרד הקליטה, אני מבקש שתתייחסי לאופק בבקשה.

מאיר יחיאלי: הנושא של אופק זה נושא שהוא במימון משרד הקליטה לכיתות ז'-י"ב ואנחנו מדברים על תקצוב מעכשיו, אז כן להתייחס לנושא של הכניסה, גם אם זה בתחילת שנה.

מאיר יחיאלי: אני מבקש להתייחס לזה, אופק לבגרות

תמר חכימי: לא, זה לא דרכה, זה אנחנו, אגף החינוך.

מאיר יחיאלי: כן, אז יש להתייחס לנושא הזה, שזה גם מתוקצב.

מריו מלקה: שלום לכולם.

דני דנון: אני מבקש שתתמקד בנושא של המבוגרים דווקא, כי הניסיון שלי עם מרכזי הקליטה, שהצעירים מגיעים אבל המבוגרים פחות נכנסים לשם.

מריו מלקה: אוקי, אני אתייחס גם למבוגרים.

מריו מלקה: אני אתן קצת רקע.

מריו מלקה: מוקד קליטה ליוצאי אתיופיה הוקם בשנת 2005, על ידי משרד הקליטה והרשות המקומית, בשיתוף פעולה.

מריו מלקה: אנחנו, המוקד כמוקד, המטרה העיקרית שלו הינה האצה של תהליכי הקליטה של יוצאי אתיופיה בעיר.

מריו מלקה: אנחנו מטפלים בכל הגילאים, מהגיל הרך עד המבוגר, והמוקד ממוקם, כמו שראיתם, ברחוב שפרינצק, באזור הכי בעייתי והכי...

מריו מלקה: אי אפשר לתאר אותו, כבר ראיתם בעיניכם ואין צורך לחזור.

מריו מלקה: המוקד נותן שם את השירותים.

מריו מלקה: זה פשוט דברים שלא ייאמן, הדברים הכי קטנים שיכול להיות, הוא מפעיל תכניות רבות למבוגרים יוצאי אתיופיה בעיר, אנחנו בדגש על העברית התעסוקתית באולפן למבוגרים, בשעות הבוקר והערב, כמובן תכניות שמופקות לטובת בני הנוער, מנהיגות צעירה, יזמות לצעירים, הכנה לכיתה א', הכנה לגיל הרך.

מריו מלקה: אנחנו מקיימים למבוגרים הכרת הארץ, טיולים, כדי לקרב אותם לשורשים, לציונות, הן לקשישים והן למבוגרים.

דני דנון: כמה עובדים יש במוקד?

מריו מלקה: המוקד מונה 3.5 משרות, רכז תעסוקה ורכז נוער, ויש מזכירה בחצי משרה, שנותנים את כל המענה לקהילת יוצאי אתיופיה בעיר.

אברהם מיכאלי: ממי המימון שלו?

מריו מלקה: המימון כולו הוא של משרד הקליטה, הרשות מצאה לנו את המתקן ודברים שוטפים מסביב, תחזוקה של המבנים וכל מה שמסביב.

מריו מלקה: מבחינת תקציב זה של משרד הקליטה.

מאיר יחיאלי: כעיקרון המוקד נותן שירות לעיר יהוד.

מריו מלקה: נכון.

דני דנון: באים מיהוד עולים?

מריו מלקה: גם מגיעים וגם אנחנו מגיעים אליהם לשם.

אברהם מיכאלי: מריו, יש לך רישום של כל המבוגרים שיכולים לצאת לעבודה.

אברהם מיכאלי: מאז שהגיעו לאור יהודה ועד היום, כמה אחוז מהם נקלט בתעסוקה?

מריו מלקה: אני יכול לומר לך ב-2010 היו לנו פניות, קרוב ל-550 פניות לתעסוקה, מתוכם השמנו 98 השמה ומתוך ה-98, 16 השמות חוזרות.

מריו מלקה: לא קל, קשה, העבודות שמציעים להם והתנאים שהם מקבלים במקומות העבודה, הניצול שישנו, הוא מקשה עליהם ללכת לעבודה.

מריו מלקה: גם בשכר מינימום וגם העבודות הכי קשות שישנם והתנאים לא תנאים.

קריאה: איזה סוג עבודות?

מריו מלקה: סוגי העבודות שיש להם כרגע, נכון להיום, היות ואין להם השכלה ומקצוע, זה ניקיון, זה אריזות, במקרה הטוב זה אריזה במפעלים, כל העבודות הכלליות שישנן.

מריו מלקה: לפעמים עדיף להם לקבל מלשכת עבודה מאשר לצאת לעבודה.

מריו מלקה: אנחנו רוצים להכשיר אותם.

מריו מלקה: הביקוש היום זה גילאים 21 עד 35-38 וזה לא ייתכן שהחבר'ה בגילאים שלי היום יעבדו בשטיפת כלים.

מריו מלקה: לכן הייתי רוצה להוציא כמה שיותר את החבר'ה האלה, להכשיר אותם, כי יש להם את הפוטנציאל, אז להכשיר אותם שירכשו מקצוע, לשדרג אותם, הן מבחינה כלכלית והן מבחינה מורלית.

מריו מלקה: נאמר פה גם על ידי ראש העיר, לרוב אנחנו חושבים בדיעבד, או לאחר מעשה.

מריו מלקה: אני חושב, חברי הכנסת, בואו נטפל בקהילת יוצאי אתיופיה בעיר, כרגע אני אומר בעיר, אבל גם ברמה הארצית, כי יש בעיות כל כך...

מריו מלקה: בתוך התא המשפחתי, בעיות קטנות, בעיות רווחה, בעיות של חינוך ותעסוקה, כל מה שמסביב.

מריו מלקה: הייתי רוצה, אם יש אפשרות, כמה שיותר משאבים, היום.

מריו מלקה: מה שיעלה היום, אולי הם יעלו 100 מיליון, לא יודע כמה שיעלה, אם נעשה היום זה יעלה פחות, אם נעשה אותו לאחר מעשה, זה יעלה לנו כפליים, ולכן בואו נעשה טיפול מנע, טיפול להביא את החבר'ה, איך שאומר ראש העיר, לקרבת הבמה.

מריו מלקה: אני רוצה, ברשותך, לציין פה משהו שלי באופן אישי, בשולחן הזה דווקא; ייאמר לזכותו של ראש העיר פה, שהוא עושה מאמצים אדירים בקהילת יוצאי אתיופיה וקהילת יוצאי אתיופיה הם בסדר העדיפות שלו.

מריו מלקה: אני רוצה להביע את הערכתי, תודה, ראש העיר, שכן אכפת לך והיום יש שינוי, אני יכול לומר שבשנים האחרונות את ההרגשה והביטחון של הקהילה לפחות נותנת הרשות.

דני דנון: תודה רבה, מריו.

דני דנון: אני רוצה בקצרה לשמוע את מחלקת הרווחה, גב' אסתי אשל.

אסתי אשל: מדובר, כמו שאמרתי קודם, על 250 משפחות בערך, עם 1,500 תושבים.

אסתי אשל: עולי אתיופיה כולם רשומים ברווחה.

דני דנון: כולם?

אסתי אשל: לא, משום שאין פה קליטת עלייה, אין פה ריכוז של השמות, אז אני לקחתי על עצמי את העניין לגבי עולי אתיופיה, שהרווחה תדאג להם לכל הפרטים.

אסתי אשל: הם לא המונים אבל הם מספיק כדי שנוכל לטבוע בתוך ים הבעיות שהם הביאו איתם, מתוקף היותם עולים חדשים.

דני דנון: אבל אחרי שעשיתם את הבדיקה, היום נוכל לומר שכל המשפחות הן---

אסתי אשל: יש שם אחוז נמוך מאוד שהם יותר עצמאיים ולא מגיעים, אבל מרביתם מגיעים.

אסתי אשל: מה שקרה באגף הרווחה, זה שהפכנו גם להיות כתובת גם לדברים שלא קשורים לרווחה, כמו למשל גיור, או תיווכים.

אסתי אשל: נכון שהגיע מוקד קליטת עלייה, ובזמנו היה לי ויכוח מאוד חריף עם משרד הקליטה, שהמזכירה שתהיה שם גם תטפל בבעיות התיווך עם ביטוח לאומי, עם גיור, וכל מיני נושאים אחרים ואכן הם קיבלו את זה בסופו של דבר, כי אגף הרווחה לא יכול לענות על כל הסוגיות האלה.

אסתי אשל: אבל מה שאני כן רוצה לציין שבמעט מאוד כח אדם שיש, למעשה את כל כח האדם שהוקצה עבור עולים חדשים העברנו לאתיופים.

אסתי אשל: הבוכרים אצלנו זוכים להתייחסות ממש ממש מועטה, הם זוכים להתייחסות יותר נקודתית ורצינית בנושא של אלימות במשפחה, שבה קיבלנו רבע תקן, בעבור התכניות של שיתוף הקהילה על מנת לעזור לנו לרכוש את האמון כדי לטפל בנושא של שלום המשפחה והחיים הבין דוריים והלחצים שנוצרים, לכן נעשית עבודה מאוד מאוד יפה, יחד עם הקהילה ויחד עם ז'אנה.

אסתי אשל: התחלנו עם בניית קבוצות מנהיגות, שפועלת בעיר היום בצורה מאוד משמעותית, שז'אנה ממשיכה להפעיל אותה, והיום צריך להיות תיאטרון קהילתי שמביא את החומרים של עצמם, עם אורח ועם במאי וזה צריך להיות באפריל, הצגה מאוד מרשימה.

אסתי אשל: אבל בסך הכל, היות ואנחנו מטפלים באוכלוסיות קצה, אני יכולה להצביע על בעיות מאוד קשות שקיימות בנושא של המשפחה.

אסתי אשל: יש לנו שתי משפחות, משפחה אחת, כתוצאה מרצח והתאבדות, עם שבעה ילדים, שאנחנו מחזיקים מתוכם היום חמישה, תחת אחזקה שהיום הם עולים לעירייה ולמדינת ישראל המון כסף---

אברהם מיכאלי: זה סיפור מפני כמה שנים.

אסתי אשל: כן, חמש שנים.

אסתי אשל: זה היה באמת סיפור מזעזע מאוד, אבל אנחנו עשינו פעולה, מה שלא קיים באף מקום בארץ, פתחנו להם משפחתון שלהם, בית שלהם, עם מורי בית, וזאת משפחה שנתוני הבסיס שלה היו קשים, לא פשוטים, ויחד עם זה הצלחנו באמת להעלות אותם לרמה.

אסתי אשל: ההתמודדות איתם היא מאוד קשה, אבל באמת אנחנו מוציאים תוצר של ילדים קונסטרוקטיביים ושמחנו שאנחנו יכולים להפיק מהם, אנחנו הפקנו והדרך לא היתה פשוטה.

אסתי אשל: יש לנו עוד משפחה אחת, שהיא גם יתומה מאם ואב, לא כתוצאה מרצח, אלא כתוצאה ממוות, וגם שם יש חמישה ילדים.

אסתי אשל: שם התשתית המשפחתית חזקה יותר, אז עשינו להם מעין משפחה אומנת, זאת אומרת זוג הורים בא, שכר דירה ולקח את כל חמשת הילדים אליו, פה, באור יהודה, והתוצאות הן מאוד טובות.

אסתי אשל: אז כאילו יש לנו היום עשרה ילדים תחת אחזקה של מדינת ישראל, בהשתתפות העירייה, שהעלויות הן מאוד גבוהות, אבל התוצאות שמקבלים מהם הן טובות מאוד.

אסתי אשל: הנושא של אלימות במשפחה ותוצר נלווה, קורה בארץ, היות שיש בארץ מספיק משפחות שגברים מורחקים, נתקלנו בארבעה גברים מורחקים שהגיעו לאור יהודה וזה אומר שהם בטיפול שלנו.

אסתי אשל: נגיד הם הורחקו מבית שמש או ממקום אחר, הם מגיעים אלינו ואין לנו לתת להם מקום דיור, אין לנו---

קריאה: מי מחליט שהם מגיעים אליכם?

קריאה: בית המשפט?

אסתי אשל: בית המשפט מרחיק אותם ו'עכשיו תסתדרו', אז הם מגיעים למשפחות שלהם, ואז לא בית שמש מטפלים בהם, אנחנו מטפלים בהם.

אסתי אשל: אנחנו לא מדברים רק על אוכלוסייה שנמצאת פה, אלא יש לנו ספיחים אחרים שמגיעים לנו כתוצאה מקליטת עלייה ומגיעים אלינו גם מפעם לפעם משפחות של איחוד משפחות, כשאנחנו אישרנו שתיים-שלוש משפחות מאוד מאוד מאוד קשות שיגיעו.

אסתי אשל: מה שאני יכולה להגיד, שמדינת ישראל, לצערי הרב, לא משקיעה מספיק משאבים, למרות שהיא משקיעה הרבה יותר מבאוכלוסיות אחרות, אבל זה לא מספיק.

אסתי אשל: זאת אוכלוסייה שצריכה תיווך, היא צריכה עובדים קהילתיים, היא צריכה ליווי צמוד, ואין לנו את זה.

אסתי אשל: גם הנושא של אלימות שהוא מאוד מאוד קשה, כח האדם שאנחנו מקבלים הוא זעום לעומת הצרכים.

אסתי אשל: כל יום שאני קמה בבוקר ואין לי רצח ואין לי משהו, אני מברכת את אלוהים, כי המצב הוא ממש ממש קשה.

אסתי אשל: יחד עם זה, אני יכולה להגיד שבמעט כח האדם שיש לנו, אנחנו עושים דברים יפים ואני לא רוצה להישמע רק בוכייה, ואני בוכייה, והרבה, לגבי האוכלוסייה הזאת.

אסתי אשל: אני גם רוצה לציין שאנחנו עושים דברים מאוד יפים, כמו למשל מועדוניות שפתחנו, מועדוניות ייחודיות שהיום אנחנו משדרגים אותן.

אסתי אשל: יש לנו קבוצת נערות במענ"ה, שזה מרכז עירוני לנערה, שהתפתחה בשנה האחרונה, 30 נערות בסיכון שמגיעות ואנחנו ממש מרימים אותם.

אסתי אשל: מתפתחת פה בעיה של קבוצת נערות שכרגע אני לא יכולה לדבר עליה, כי זה בחקירת משטרה, שהולכת לכיוון לא טוב, ואנחנו מקווים מאוד שנוכל לענות על זה ואיכשהו לטפל בזה בצורה יותר מסיבית.

אסתי אשל: אנחנו עושים עבודה עם נשים, יש לנו קבוצת נשים.

אסתי אשל: מתוך מעט כח האדם שיש לנו, של עובד קהילתי, אנחנו כבר שנה שלישית או רביעית עם נשים בקבוצה, לגבי הנושא של בית, היגיינה, חינוך ילדים.

אסתי אשל: הן צמאות לזה ומגיעות לכל פגישה, הן לא מפספסות.

אסתי אשל: בתוך המועדוניות שלנו אנחנו נותנים הדרכה הורית פרטנית להורים, דרך עובדת סוציאלית.

דני דנון: תודה, אני חייב לסיים פה.

דני דנון: אני רוצה תשובות לפני סיום ממשרד הקליטה, גם על מה שציינו לגבי הצל"ש בכלל וגם מה שרצית להעלות, לגבי אופק שמופעל פה.

מאיר יחיאלי: כן, ההתייחסות לנושא של אופק לבגרות, תגבור לימודי.

מאיר יחיאלי: פה ציינה גב' תמר חכימי ביסודי זה מכיתות א' עד ו', כיתות ז' עד י"ב מתייחס למשרד הקלטה והתכנית נקראת אופק.

מאיר יחיאלי: אופק לבגרות יצא לדרך עכשיו.

אברהם מיכאלי: זה לא עכשיו, אנחנו מפעילים את התכנית כבר מזמן, אולי לאור יהודה היא הגיעה עכשיו.

מאיר יחיאלי: אני מתייחס תקציבית.

אברהם מיכאלי: אנחנו מגייסים תקציב של אופק מהאוצר כבר כמה שנים טובות.

תמר חכימי: זה זה, משרד הקליטה משתתף.

תמר חכימי: אולי עד עכשיו הוא לא שחרר את הכספים, אבל זו אותה תכנית.

בנצי אזאצ'י: יש גם פרויקט של אופק שפועל פה כבר שנתיים.

מאיר יחיאלי: אני מציג את הנקודה התקציבית.

מאיר יחיאלי: זה נכון, הבעייתיות בנושא של מתי התקצוב מגיע ליישוב.

מאיר יחיאלי: זו עוד נקודה.

מאיר יחיאלי: אופק כתכנית נמצאת שנים, אנחנו מדברים על הפעלה ובשטח הנקודה הבעייתית של ההפעלה, לפעמים הנושא של הפעלה הוא כל המכלול שכרוך בזה.

מאיר יחיאלי: אני מציין שאם אנחנו מדברים על פברואר ככניסה, זה קצת מצב שהוא שלנו בעייתי ממסדי וזה המצב הנוכחי שיש והתכנית קיימת בכל זאת, התחילה לעבוד מ-2011.

תמר חכימי: אני רוצה לחדד משהו.

תמר חכימי: זה לא בא במקום.

מאיר יחיאלי: תכנית צל"ש עוד לא קיימת, כי כהגדרתה היא מוגדרת מחדש.

תמר חכימי: אופק לבגרות וצל"ש הם שני דברים שונים, כי יש ילדי חוץ.

תמר חכימי: יש ילדים שלומדים מחוץ לעיר ומגיעים בצהריים ואין מי שיעזור להם.

תמר חכימי: באופק לבגרות אין ארוחת צהריים, אין תמיכה רגשית.

מאיר יחיאלי: אלה תכניות שונות.

מאיר יחיאלי: הנושא של צל"ש לא מופעל דרך משרד הקליטה.

קריאה: אתם לא מתקצבים בכלל את תכניות צל"ש?

קריאה: כי שמעתי שזה עובד בערים אחרות.

מאיר יחיאלי: בכלל לא מתקצבים את תכנית צל"ש, אנחנו עובדים רק בנושא של אופק.

דני דנון: תודה.

אסתי אשל: אני רוצה להגיש עוד משפט אחד; אור יהודה לא מסוגלת לקבל שום עולה חדש, יש לה כל כך הרבה צרות, כל כך הרבה בעיות באוכלוסייה הקיימת, היא לא מסוגלת לקבל אפילו עולה אחד, וכשעולים חדשים היום מגיעים, שהם לא יעזו לפתוח את שערי אור יהודה לעולים.

אסתי אשל: אני מצטערת, אני חייבת להגיד את זה, אנחנו לא מסוגלים לטפל בהם.

דני דנון: את מדברת על עולים יוצאי אתיופיה.

אסתי אשל: נכון.

אברהם מיכאלי: היא מדברת על הקבוצה החדשה שבדרך.

אסתי אשל: אני חוששת מאוד שיהיו לחצים, יהיה איחוד משפחות.

אברהם מיכאלי: אני אומר לך שיהיו לחצים ואני אומר לך שאור יהודה תקלוט עולים חדשים, אבל להכין את אור יהודה לזה, נדרוש שיכינו אותם לפני כן.

אברהם מיכאלי: העולים שיגיעו, צריך לשלוח אותם לאיפה שהוא, מה לעשות?

אברהם מיכאלי: 8,000 עולים יעלו.

אסתי אשל: דוד, אור יהודה לא מסוגלת, אנחנו לא מסוגלים לטפל בהם.

אסתי אשל: נקודה.

דוד יוסף: זה ברור, אנחנו לא מסוגלים.

דוד יוסף: אנחנו רוצים לטפל---

אברהם מיכאלי: אני מציע שלא נכריז על כך.

דני דנון: רגע, נשמע את הדברים, חבר הכנסת מיכאלי.

דני דנון: חשוב לשמוע את הדברים.

אסתי אשל: חבר הכנסת מיכאלי, אני עובדת אגף רווחה ואני עם 35 שנות ניסיון ועם 15 שנות ניסיון פה באור יהודה, אנחנו לא מסוגלים לטפל בהם.

אסתי אשל: לא מסוגלים.

אסתי אשל: אגף הרווחה קורס, אנחנו בבעיות קצה---

דוד יוסף: זה לא רק רווחה, זה גם בחינוך.

אסתי אשל: גם החינוך לא מסוגל לקלוט.

דוד יוסף: זה בחינוך, זה בגבייה, זה כל מה שקשור.

אסתי אשל: חבר הכנסת מיכאלי, אתה תושב אור יהודה, יש לנו עולים מבוכרה, שגם להם יש את הבעיות שלהם, לא מגיע להם איזה יחס?

אסתי אשל: הם לא מקבלים כלום מאיתנו, כלום.

אסתי אשל: זה לא הוגן.

אסתי אשל: אי אפשר באור יהודה היום לקבל עולים מאתיופיה.

אסתי אשל: מספיק.

אסתי אשל: נכון שזה לא הרבה, אבל זה המון לאור יהודה.

אסתי אשל: סליחה.

דני דנון: משרד הקליטה, יש לכם דיונים לגבי לפתוח את אור יהודה?

מאיר יחיאלי: קודם כל, אין דיונים בנושא של לפתוח את מה שמוגדר רמות של משכנתא, בוודאי שלא לאור יהודה.

דני דנון: המשכנתא הולכת לגדול, אנחנו עובדים על זה, השאלה אם---

מאיר יחיאלי: הבסיס אומר, מבחינת כל זכאות, אנחנו מתייחסים לזכאות של יוצאי אתיופיה, זכותו לקנות איפה שהוא רוצה, זה דבר אחד.

מאיר יחיאלי: מצד שני, מבחינת ההגדרות של משרד הקליטה, הוא יכול לבוא לרכוש ברמה הכי נמוכה, ללא מענק.

מאיר יחיאלי: אם הוא יכול להרשות לעצמו, הוא יגיע לפה.

מאיר יחיאלי: תיקחו את זה בחשבון.

מאיר יחיאלי: לכל עולה יש הזכות להגיע לפה ואם יש לו את הכוחות לקנות דירה והוא יגיע לפה, הוא יגיע לפה.

מאיר יחיאלי: אי אפשר למנוע את זה.

דני דנון: בואו נעשה סדר רגע.

דני דנון: כל אזרח במדינת ישראל יכול לבוא לקנות דירה באור יהודה, השאלה היא לגבי המענק.

דני דנון: המענק הולך לגדול, להגיע לרמות של 700,000 ואנחנו נלחמים בשביל להגדיל את המענק, שייצאו ממרכזי הקליטה, לפנות מקום לעולים החדשים שבאים.

דני דנון: השאלה שלי אם במשרד הקליטה יש מגמה לפתוח את אור יהודה, שיוכלו להשתמש במענק.

דני דנון: זו השאלה הנשאלת.

מאיר יחיאלי: אין שום מגמה בנושא.

מאיר יחיאלי: היא ברמה הכי נמוכה בנושא של מענקים.

דני דנון: זאת אומרת שיכולים להביא לפה אנשים שקונים ללא המענק, שזה קורה בכל הארץ.

מאיר יחיאלי: נכון, שיש להם משפחה שיכולה לקנות בשבילם, זה יכול גם לקרות.

דני דנון: כן, את זה אי אפשר להגביל.

דני דנון: לסיכום, ראשית אני רוצה להודות לראש העיר ולמנהל הכללי ולחברי מועצת העיר, ליחיאל ולחבר הכנסת מיכאלי שיזמו את הדיון הזה.

דני דנון: אנחנו הזדעזענו לראות את התנאים הקשים שבהם גרים הדיירים וועדת העלייה והקליטה הזדעזעה לראות שעולים רבים חיים בתנאים מסוכנים ושילדיהם נפגעים מהתנאים האלה, ולכן אנחנו מקווים לסייע בנושא הזה.

דני דנון: הוועדה תקיים דיון המשך בכנסת, בהשתתפות יושב ראש מינהל מקרקעי ישראל, שבו נבחן ונראה מה המינהל עושה בנדון.

דני דנון: ברור לנו שהנושא הוא לא פשוט אך צריך להידרש ולהתעורר לפני שיקרה אסון ברמה הלאומית.

דני דנון: כמו כן רשמנו לפנינו את ההערות של מחלקת הרווחה לגבי האתגרים והקשיים בקליטת העולים מאתיופיה.

דני דנון: הוועדה מודה למשרד הקליטה, למשרד החינוך, לכל המשרדים הנוגעים בדבר, הפועלים בשיתוף פעולה עם העירייה.

דני דנון: אני מודה לכולם ורובנו ניפגש בישיבת המשך שבה ננסה לראות מבחינת המינהל מה הם עושים בנדון.

דני דנון: תודה רבה.