הוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת הכספים לאישור תקנות על פי פקודת המסים (גבייה), כנסת 18, פרוטוקול מספר 3, 2011-03-06 10:00

דוד רותם: רבותיי, אנחנו חוזרים לדון בתקנות המסים (גבייה) (קביעת הוצאות מרביות).

דוד רותם: מה עוד נשאר לנו, רבותיי?

יעל קינן מרקוביץ: כבוד היושב ראש, יש עוד ארבע נקודות שהיינו מבקשים---

דלית זמיר: כדאי לעבור על הכל מהתחלה.

דלית זמיר: כדי שזה יהיה ברור לפרוטוקול, שלא יהיו בלבולים אחר כך.

דלית זמיר: שיעברו על זה אחד אחד.

יעל קינן מרקוביץ: כבוד היושב ראש, סעיף 1(2) זו הנקודה הראשונה.

יעל קינן מרקוביץ: אנחנו כבר חשבנו שהדברים נסגרו והוסדרו וחזרנו לנוסח של משלוח דרישה נוספת, ושוב אנחנו חוזרים, שניים קדימה ואחד אחורה.

דוד רותם: אני לא רוצה שישלחו שמונה דרישות.

דוד רותם: אין לי בעיה שיהיו שתי דרישות בשנה וזה הכל.

קריאה: הלוואי שיהיו שמונה.

דוד רותם: כך חושב אתה.

יעל קינן מרקוביץ: זה דווקא טוב לאזרח.

דוד רותם: זה לא טוב לאזרח, זה בסך הכל הדרך לנפח את החוב וזה לא מקובל עליי.

דוד רותם: שלחתם שני מכתבי התראה, איש לא ענה, תנקטו בהליכים ושלום על ישראל.

דוד רותם: לא צריך לנפח לו את התיק על ידי עשרות מכתבים.

דוד רותם: רוצים כסף או רוצים לבזבז?

דלית זמיר: אני חושבת שהכל פה זה סבירות.

דלית זמיר: אני חושבת שבגדול אנחנו כן היינו מעדיפים שיימסרו מכתבי התראה ולא ינקטו בהליכים.

דלית זמיר: חייב, אם הוא יודע על החוב, זה עדיף לנו.

דלית זמיר: ברור שאין טעם לשלוח לאדם כל חודש אם אתה יודע שהמכתב כרגע הגיע ליעדו, אין שום בעיה, נשלח לאותה כתובת כל חודש, זה באמת מוגזם, ולדעתי זה לא סביר.

דלית זמיר: אבל מצד שני לא הייתי רוצה להגביל את זה, כי אני כן רוצה שהרשות, אם היא מוצאת לנכון, כן תשלח עוד פעם.

דלית זמיר: אם היא לא תקבל על זה הוצאות, שלא תשלח.

דוד רותם: הרי אנחנו יודעים טוב מאוד שזה לא הרשות, אלא הם העבירו את זה לחברות גבייה ולעורכי דין ואז, את יודעת, זה דבר נורא פשוט, לעורך הדין יש מתמחה, הוא אומר לו 'אדוני, באופן אוטומטי אתה כל חודש מוציא מכתבים, תגדיל את החוב, זה הולך וגדל ואנחנו רק חוגגים מזה'.

דלית זמיר: אני יודעת שכל אחד מביא פה את הניסיון האישי שלו עם הרשויות המקומיות, אז אולי הגיע גם תורי, אבל הבעיה הגדולה שלי עם הרשויות המקומיות, שאני לא רואה את מכתבי הדרישה, והלוואי והייתי רואה.

דלית זמיר: זאת אומרת הבעיה היא שמה שאני מכירה מסביב, שאנשים פתאום מגלים שיש להם עיקולים בכל מיני מקומות.

דלית זמיר: הלוואי שהיו מוציאים עוד מכתבי דרישה.

דוד רותם: הם מוציאים מכתבי דרישה בלי סוף.

דלית זמיר: אני לא מכירה שמוציאים מכתבי דרישה ברשויות מקומיות.

דוד רותם: את יודעת מה?

דוד רותם: אז אחת לחודשיים.

דוד רותם: זה לא משנה.

דוד רותם: למה צריך לכתוב לאדם עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם?

דוד רותם: אם האיש הוא סרבן תשלום ומגיע ממנו כסף, יש לכם אמצעים, תנקטו באמצעים.

דלית זמיר: אתה צריך לנקוט באמצעים רק כשהם עוזרים לגביית החוב, זה כתוב במפורש בחוק.

דלית זמיר: אם אתה שלחת סתם---

דוד רותם: יוצא מן הכלל, אז עכשיו תסבירי לי למה לכתוב עוד מכתב ועוד מכתב ועוד מכתב עוזרים לגביית החוב?

דלית זמיר: אני לא אומרת, ואני גם לא אומרת לחייב פה ב-12 מכתבים בשנה.

דלית זמיר: אגב, בהנחיית היועץ כשאנחנו עובדים על ה'לקראת הפקודה', אנחנו כן מחייבים כמות מסוימת מינימלית כדי לעשות עסקאות על החוב.

דוד רותם: כמה?

דלית זמיר: כרגע זה בדיונים, אז אני לא רוצה להיכנס פה למספרים.

דוד רותם: בין לבין?

דלית זמיר: בין שניים לאחד בשנה.

דלית זמיר: כחובה, אבל.

דלית זמיר: יש הבדל.

דוד רותם: אין בעיה, מצוין.

דוד רותם: קניתי.

דלית זמיר: לא, אבל אף אחד, להיפך, לא חשב להגביל בזה, הכוונה שלו היתה לחייב, ש'תוציאו את זה'.

דלית זמיר: אם מישהו רוצה לתת יותר, ארבע פעמים בשנה, אני לא בטוחה שזה לא נכון לתת את זה, להיפך.

דוד רותם: זה בטוח לא נכון לתת את זה, מסיבה אחת פשוטה; בואי נשאל את רשות המסים, כמה מכתבי דרישה אתם שולחים בשנה?

זאב פורת: לכשמדובר בחוב שלא חל בו שינוי, גם של נישום או חייב לא פעיל, אחת לשנה.

זאב פורת: כל צירוף של חוב נוסף, פעם נוספת מתחיל המרוץ.

דוד רותם: מה זה כל חיוב?

דוד רותם: כל פעם שלחת לו מכתב, אתה מוסיף 22 שקלים, אז זה שינוי בחוב.

זאב פורת: לא, נכון להיום לא עשיתי את הפעולות.

זאב פורת: אתה שואל מה יהיה לעתיד לבוא.

זאב פורת: לעתיד לבוא אני מניח שפעם בשנה, כשאני שולח מכתב הרשאה---

דוד רותם: ואחרי כמה מכתבים אתה מתחיל לנקוט פעולות?

זאב פורת: אחרי שניים.

זאב פורת: ראשית כל דרישה ראשונה, לאחר מכן דרישה שנייה ומתחילים בפעילות.

דוד רותם: תודה רבה, זה בדיוק מה שאני רוצה שיהיה.

דלית זמיר: לפי החוק בוודאי יש שתי דרישות מחויבות, ובוודאי אחרי שתי דרישות הוא יכול להתחיל לגבות.

דלית זמיר: אנחנו מדברים גם על עניין של תזכורות, שזה גם סוג של מכתב דרישה, ואני לא בטוחה ש---

דוד רותם: השאלה היא פשוטה, רבותיי, אתם רוצים לגבות כסף או אתם רוצים לכתוב מכתבים?

דלית זמיר: שוב, זה עניין של סבירות.

דוד רותם: זה לא עניין של סבירות.

דוד רותם: אני יכול לתת לך 17,000 הסברים למה שלחתי עוד מכתב ועוד מכתב.

דלית זמיר: יש לי הסבר אבל זה סביר.

דוד רותם: מה זה הסבר?

דוד רותם: זה נורא סביר, כי אני---

דלית זמיר: לא, חשבת שתוכל לגבות כתוצאה מזה---

דוד רותם: חשבתי שהאיש הזה, אני רוצה לגבות ממנו את הכסף, אני מתרה בו, במקום לנקוט נגדו צעדים, ועל ידי כך אני מנפח לו את החשבון כל פעם ב-22 שקלים.

דלית זמיר: אבל אלה לא דוגמאות שבאמת הרשות חושבת שכתוצאה מזה היא תגבה את החוב.

דוד רותם: אלא מה היא עושה?

דוד רותם: היא מנפחת את החוב, אבל היא חושבת שהיא---

דלית זמיר: שפעם ביומיים לשלוח מכתב דרישה זה---

דוד רותם: בוודאי.

דוד רותם: בוודאי.

דוד רותם: כמה מכתבים אתה חושב שצריך לשלוח כדי שהוא ישלם את החוב?

גל פרויקט: מכתב דרישה, אנחנו מעדיפים, כבוד היושב ראש, לשלוח מכתב אחד בלבד.

גל פרויקט: מה שקורה שהחוק מחייב אותנו אחת לתקופה, חייבים דרישה אחת ואחרי זה דרישה שנייה.

גל פרויקט: זאת אומרת על פניו חייבים שתי דרישות בשביל להתחיל את התהליך.

גל פרויקט: לאחר מכן החוק מחייב אותנו, ראה פסק דין לנושאי התיישנות ועכשיו החלטת---

דוד רותם: כמה זמן?

גל פרויקט: כרגע אנחנו חייבים, אם זה בחניה, עד שלוש שנים לשלוח לו דרישה, ואם זה בארנונה ומים, אחת לתקופה שכרגע עדיין לא ברור, שאנחנו על פי חוק חייבים לשלוח לו דרישה---

דוד רותם: מה זה לא ברור?

דוד רותם: מה אתם עושים היום?

גל פרויקט: היום אנחנו מקפידים אחת לשנה, או אחת לשנתיים, לשלוח, ליידע אותו חוקית שיש חוב באמצעות דרישה.

גל פרויקט: אבל אנחנו לא עושים את זה, עוד פעם, בשביל להוציא דרישות, אין לנו שום רעיון---

דוד רותם: ברור.

דוד רותם: רבותיי, נורא פשוט, אתם שומעים?

דוד רותם: אחת לשנה.

דוד רותם: אז אין לי בעיה לקבוע שזה אחת לשנה.

דלית זמיר: לא הייתי רוצה לקבוע שזה יהיה אחת לשנה.

דוד רותם: ודאי שלא היית רוצה, אז אני לא אאשר את התקנות.

דלית זמיר: אז אני אומרת לך שכרגע---

דוד רותם: אז אין בעיה, אז תשאירו את המצב כמו שהוא היום, לא יהיה אחת לשנה, לא יהיה פעמיים בשנה.

דוד רותם: תשאירו את המצב כמות שהוא היום, לא אאשר את התקנות.

דוד רותם: זה כל מה שאני אומר לכם.

גל פרויקט: מה הבעיה עם דרישה נוספת?

קריאה: אין לנו בעיה עם דרישה נוספת, כל עוד היא תוגבל למספר פעמים בשנה.

דוד רותם: אין לי בעיה, אני רק רוצה לקבוע כמה פעמים בשנה שולחים את זה.

דוד רותם: זה הכל.

גל פרויקט: סליחה, זה מפריע לכם 'ולא יותר', לצורך העניין, 'משלוש פעמים בשנה'?

דוד רותם: לא, אני לא מוכן לשלוש פעמים בשנה.

זאב פורת: אבל למה אני צריך לשלוח את זה עוד פעם?

גל פרויקט: דבר ראשון, לפי פקודת מסים (גבייה) אתה חייב פעמיים, יש דרישה---

זאב פורת: אני חייב דרישה ראשונה ודרישה שנייה, נגמר העניין.

קריאה: ובכל עדכון.

זאב פורת: אם זה חוב חדש.

גל פרויקט: לא, עדכון חוב זה חוב חדש, זה לא קשור.

גל פרויקט: מדברים על דרישה לחוב ספציפי.

גל פרויקט: מה שקורה שבעקבות פסקי הדין שיש, שהולכים ומתגברים, וגם בדעתו של היועץ המשפטי לממשלה, על מנת שלא תחול עליך התיישנות, כי הרבה פעמים בגלל דרישה אתה בכלל לא גובה את הכסף, הוצאתם דרישה ולא מצליחים לגבות את הכסף---

זאב פורת: ולכן פעם בשנה מספיק לשלוח.

גל פרויקט: אז אתה מחויב...

גל פרויקט: אתה לא צריך יותר מפעם בשנה.

גל פרויקט: יש איזה טיוטה של היועץ שהוא כותב, אבל זו טיוטה בעלמא, היא עדיין לא...

גל פרויקט: אבל כעיקרון יכול להיות שיחייבו אותנו, מה שכרגע מסתמן, שאחת לחצי שנה או אחת לשנה נשלח דרישה.

גל פרויקט: אז למה אמרתי שלוש פעמים?

גל פרויקט: כי שתיים ראשונות חייבים, אם זה אחת לחצי שנה אז באותה שנה צריך אחת, אז זה יהיה שלוש, ואם זה שנה לאחר מכן ויחייבו אותנו אחת לחצי שנה אז זה יהיה שתיים.

גל פרויקט: אז שלוש בשנה לחייב אותנו זה סביר, מעבר לזה---

קריאה: לא לחייב.

גל פרויקט: לאפשר לנו לחייב.

גל פרויקט: מעבר לשלוש בשנה, לדעתנו זה לא...

יעל קינן מרקוביץ: השאלה אם ניתן להגביל את זה, כמו ההצעה שלכם להגביל שלוש פעמים ב...

דוד רותם: רבותיי, יהיה כתוב ככה, משלוח דרישה נוספת בכתב בדואר רשום, ובלבד שלא יישלחו יותר משלוש דרישות בשנה בהפרש של ארבעה חודשים זו מזו.

גל פרויקט: כבוד היושב ראש, ברשותך, אתה יכול לעשות מה שאתה רוצה, אבל הערה, לפי חוק הדרישה הראשונה והשנייה זה לא בהפרש של ארבעה חודשים, זה דרישה ואחרי שבועיים---

דוד רותם: לא, אני מדבר על דרישה נוספת.

יעל קינן מרקוביץ: הנקודה השנייה, אנחנו עוברים לסעיף 10.

גל פרויקט: כבוד היושב ראש, אני רוצה להעיר הערה ברשותך על עיקול אלקטרוני.

גל פרויקט: אנחנו בדקנו בסעיף 1(3), תו עיקול אלקטרוני, 8 שקלים.

גל פרויקט: אנחנו בדקנו שוב פעם וכבוד היושב ראש אנחנו מחויבים היום לשלם לבנק 21 שקלים---

דוד רותם: אין לכם סמכות לעשות היום עיקולים אלקטרוניים.

גל פרויקט: מדוע?

גל פרויקט: אני מדבר על ארנונה ומים.

גל פרויקט: וגם לאחר הנחיות היועץ עדיין אנחנו מחויבים 21 שקלים ולחברות הביטוח אנחנו משלמים 40 שקלים, אז לפחות בוא---

עמיר פרץ: לא, החיוב 21 שקלים הוא במידה ונמצא.

עמיר פרץ: .. ובמידה ולא, זה שני שקלים.

גל פרויקט: בכל מקרה הסכום פה הוא סכום מרבי, אני לא גובה יותר מאשר אני מוציא.

גל פרויקט: לכן כבוד היושב ראש, אני מבקש, תעלו את זה לפחות למה שעולה לנו.

זאב פורת: זה נושא מסחרי.

זאב פורת: הבנקים הציעו לנו שתי אפשרויות, לקחת פר תשובה.

זאב פורת: כלומר על כל תשובה שלילית יגבו מאיתנו 2 שקלים.

זאב פורת: על כל תשובה חיובית 21 שקלים.

זאב פורת: במידה ואנחנו רוצים על כל תשובה לא להיכנס כרגע לסחר מכר, תשובה חיובית או שלילית, 8 שקלים, אנחנו העדפנו ללכת למתכונת של ה-8 שקלים בלי שום קשר למהות התשובה.

זאב פורת: ייתכן והרשויות המקומיות עשו איתם הסכם של 2 /21 שקלים.

עמיר פרץ: זה נובע מהסכם ישן שלכם איתם.

עמיר פרץ: אני מניח שאם היום תיכנסו איתם להתקשרות נוספת, אז---

דוד רותם: אני בכלל חושב שכל ההסכם הזה טעון בדיקה וטעון בדיקה מעמיקה מאוד, משום שאם על פי חוק אני קובע את התשלומים אז לבנקים לא תהיה בררה, הם יהיו חייבים ל---

עמיר פרץ: שוב, זה כבר קבוע בתקנות הוצאה לפועל, או מרכז גבייה לקנסות, לכאן או לכאן.

דוד רותם: יכול להיות שזה קבוע בתקנות.

דוד רותם: אני בינתיים חושב שהרשויות המקומיות, חוץ מעל ארנונה ומים, לא יכולים לעשות את זה.

דוד רותם: אחרי שאני אראה את הנחיות היועץ לכל הנושא הזה, יכול להיות שיהיה מקום לתקן.

דוד רותם: בינתיים לדעתי זה סכום סביר.

דוד רותם: אם המדינה יכולה לעמוד בסכום הזה, גם הם יכולים לעמוד בסכום הזה.

איתיאל מלאכי: אני רק אציין, תקנו אותי אם אני טועה, אני חושב שהעניין פה הוא ההבדל של יתרון הגודל, שהמדינה פה מקבלת איזה שהם---

דוד רותם: בוא נאמר, יכול להיות, לא מדבר אליי.

דוד רותם: אילו הייתם בודקים את זה והייתם באים ואומרים, מילא, אבל לא בדקתם.

גל פרויקט: החוזים קיימים, אנחנו בדקנו.

דוד רותם: החוזים קיימים, יכול להיות, אז הבנקים סידרו אתכם.

נעמה מנחמי: אבל אתם משלמים 21 גם כשהתשובה היא שלילית?

גל פרויקט: לא, לא, כשהתשובה היא שלילית זה 2 שקלים.

גל פרויקט: אני לא מחייב את האזרח על---

דלית זמיר: אבל אז השאלה אם הם יוכלו לחייב את האזרח.

דלית זמיר: אולי אפשר ללכת פה על---

דוד רותם: הדבר הוא נורא פשוט, רבותיי, מה שיכולה לעשות המדינה, כאשר זה יהיה לרשויות, אז יעשו הסכם אחד לכולם.

עמיר פרץ: אני חושב שכבר היום הם מתכנסים לסכומים האלה.

דלית זמיר: השאלה מה עדיף.

דלית זמיר: השאלה הזאת עלתה גם בהוצאה לפועל והיה דיון בהוצאה לפועל, ושתי האופציות אמורות להיות זהות, הם פשוט הלכו על שני מתווים שונים, אין שום סיבה לא לקבל את שניהם.

דוד רותם: לא, שיילכו על מתווה אחד, בדיוק כמו שהגיעה המדינה.

דוד רותם: בוא נאמר ככה, כשזאב יושב עם הבנקים, או החשב הכללי, יש פה נציג החשב הכללי, אז הם יעשו הסכם אחד שיגיד גם לרשויות וגם לאלה.

גל פרויקט: אנחנו נפנה לבנקים ונעבור איתם, נשנה את ההסכם ל...

דוד רותם: נכון.

יעל קינן מרקוביץ: 1(6), פיצלנו לשני מקרים; עיקול באמצעות רישום מיטלטלין של הסרבן בכתובתו או במקום עסקו, 160, עיקול רכב משרד הרישוי , 80.

יעל קינן מרקוביץ: הבהרנו פשוט, מאחר שבדקנו וסחר---

דוד רותם: מצוין.

זאב פורת: אנחנו לא רוצים סתם לחייב אותו בסכומים מעבר.

דוד רותם: מצוין.

יעל קינן מרקוביץ: 10.

יעל קינן מרקוביץ: ניסיון לבצע אחת מהפעולות, ללא המלה 'אחד'.

נעמה מנחמי: תקראי את כל הסעיף.

נעמה מנחמי: עשינו שינוי, הורדנו את ה'לא'.

נעמה מנחמי: אני אקריא: "(10) ניסיון לבצע אחת מהפעולות המנויות בתקנות משנה 1(6) עד 1(9), אשר לא צלח מאחר שהכתובת שבה נעשה הניסיון כאמור אינה כתובתו של החייב, ובלבד שכתובת זו מופיעה באחד מן המרשמים המנויים בתקנת משנה 1(5), או שהיא הכתובת שנמסרה על ידי הסרבן.

נעמה מנחמי: 160 שקלים".

דוד רותם: למה לא ניסיון אחד?

גל פרויקט: כבוד היושב ראש, יש לי פה שתי בעיות.

גל פרויקט: אני חושב שאולי היתה אי הבנה בהסבר מצדנו, אבל אני לא חושב שמה שנוסח זה מה שמחויב.

גל פרויקט: דבר ראשון, לעניין הסיפא, של ה-160 שקלים.

גל פרויקט: אנחנו מדברים פה על אחת מהפעולות המנויות בתקנות מ-1(6) עד 1(9), 1(6) זה רישום, 1(8) זה הוצאה ו-1(9) זה הוצאה עם משאית.

גל פרויקט: מבלי להתייחס רגע לרישא של הסעיף, בוא נניח שביצענו את אחת הפעולות, לכאורה הסכום שאנחנו צריכים לקבל זה הסכום לפי איך שמנוי בין 1(6) ל-1(9), תלוי בפעולה שנעשתה.

גל פרויקט: אם באמת עשינו רישום וזה לא צלח, זה 160 שקלים, זה מה שכתוב בתקנון, אם עשינו דרך אגב עיקול למשרד הרישוי, היה צריך לקבל רק 80 שקלים, לא צריך לקבל 160 שקלים.

גל פרויקט: ואם עשינו הוצאה לפועל והיא לא צלחה, צריך לקבל 340.

גל פרויקט: אנחנו, כרשות, משלמים את ההוצאה הזאת, אז מאיפה בא 160?

דוד רותם: הדבר נורא פשוט.

דוד רותם: בא משרד האוצר ואומר לי, 'אנחנו עושים פעולה שלא הצליחה כי הלכנו לכתובת לא נכונה'.

גל פרויקט: לא הלכנו לכתובת לא נכונה.

דוד רותם: כן, כן, תסתכל 'לא צלח מאחר שהכתובת שבה נעשה הניסיון אינה כתובתו של החייב, ובלבד שכתובת זו מופיעה באחד מן המרשמים', או בכתובת שנמסרה על ידי הסרבן.

גל פרויקט: אז אמרתי, הכתובת מופיעה באחד המרשמים או נמסרה על ידי הסרבן והפעולה לא צלחה, כי הוא לא נמצא שם.

גל פרויקט: אז זה לא כתובת לא נכונה, זו הכתובת שיש לנו ממנו.

דוד רותם: אני לא אמרתי שהכתובת לא נכונה, אמרתי שהכתובת איננה הכתובת של החייב ולא הצלחתם לבצע את הפעולה.

גל פרויקט: אתה דיווחת לנו שאתה גר בכתובת מסוימת, הייתי שם, לא מצאתי אותך.

גל פרויקט: הפעולה לא צלחה.

דוד רותם: יפה, על זה תקבל 160 שקלים.

גל פרויקט: הפעולה לא צלחה, כי זו לא הכתובת, אבל זה מה שאתה דיווחת לנו.

גל פרויקט: הלכנו לאיפה שדיווחת.

דוד רותם: לכן אתה תקבל 160 שקל.

גל פרויקט: אבל אם עשיתי פעולה של רישום, בסדר.

גל פרויקט: אם עשיתי פעולה של הוצאה, אנחנו ביצענו את ההוצאה.

דוד רותם: אם כך זה צלח, אז לא נכנס לסעיף הזה.

גל פרויקט: תן לי להסביר.

גל פרויקט: אנחנו הזמנו משאית בשביל לעשות פעולה בדיסקוטק מסוים.

גל פרויקט: עשינו רישום, באמת זו היתה הכתובת, עכשיו אני בא לעשות הוצאה ואנחנו או אתם הזמנו משאית.

גל פרויקט: הגענו למקום, שבוע-שבועיים לאחר הרישום, בא הבן אדם ואומר 'סליחה, יש פה עסק אחר עכשיו'.

גל פרויקט: הפעולה לא צלחה.

גל פרויקט: אני לא יכול לבצע---

דלית זמיר: בגלל שהכתובת לא נכונה.

גל פרויקט: הכתובת לא נכונה.

גל פרויקט: החברה כבר עברה, הוא אומר 'היום יש חברה אחרת'.

גל פרויקט: פעולת ההוצאה לא צלחה, אי אפשר לממש אותה.

גל פרויקט: אני שילמתי עכשיו 2,000 שקל לקבלן ואם זה לא משאית, שילמתי לו 340 והוא הביא צוות, למה אני צריך לקבל 160?

גל פרויקט: אני צריך לקבל כמה שעלה לי לפי איך שמוגדר---

נעמה מנחמי: או בגלל שעשה פעולה שעשה הסרבן.

גל פרויקט: כל הרעיון פה שאם הגענו לכתובת שמתברר שאי אפשר לבצע את הפעולה, כי פיזית הוא לא נמצא שם, ובאמת זו כתובת שהוא מסר לנו ובאמת זה מופיע במרשם---

נעמה מנחמי: אבל אם הוא לא נמצא שם, כי הוא פשוט לא נמצא שם, אז עקב פעולה שעשה---

גל פרויקט: לא, אם הדלת סגורה, סעיף (10) לא חל.

גל פרויקט: אם הדלת סגורה, אני יודע להדביק, אפשר לפרוץ.

גל פרויקט: סעיף (10) לא חל פה אם הדלת סגורה.

גל פרויקט: סעי ף(10) חל רק אם הגעתי למקום, פתאום בא בן אדם ואומר לי 'סליחה, אני לא יודע, הבן אדם הזה לא גר, אני גר שם מאתמול'.

נעמה מנחמי: או בגלל פעולת סיכול.

דלית זמיר: השאלה איזה סכום יש לו פה.

גל פרויקט: אז אני זכאי לחייב אותו בכמה שעלה לי, את הצוות אני הוצאתי לשם, שילמתי לו כסף.

גל פרויקט: זאת אומרת לא צריך להעניש אותנו על זה, בגלל שהבן אדם החליף כתובת ובדקנו גם במחשב וגם בזה.

דוד רותם: בזה אתה צודק.

גל פרויקט: זה פשוט צריך 'על ידי הסרבן, כאמור ב-1(6) 1(9)', כמה שכתוב, כתוב.

קריאה: לכן צריך להשמיט את המלה 'אחד'.

דוד רותם: למה להוריד את המלה 'אחד'?

קריאה: בגלל שיכול להיות שאנחנו נעשה ניסיונות נוספים בכתובות אחרות.

דוד רותם: שלא רשומות?

קריאה: שלא רשומות.

קריאה: הכתובת רשומה ו---

גל פרויקט: כבוד היושב ראש, אני אגיד לך את הפרקטיקה.

גל פרויקט: אנחנו מחפשים בן אדם, יש כתובת שהוא דיווח לנו שהוא לא נמצא שם.

גל פרויקט: אנחנו הולכים לראות במרשם, דרך אגב, או רשם החברות או רשם ה...

גל פרויקט: הלכנו לכתובת המרשם והוא לא נמצא שם, אז אנחנו מוצאים חברת חקירות, יש לנו גם סעיף פה, לאיתור כתובת---

דוד רותם: רגע, עצור.

דוד רותם: בוא נלך שלב אחד אחור.

דוד רותם: מסרתי לך כתובת, באת אליי, עשית רישום, ואני עזבתי בין הרישום לבין שבאת להוציא את המעוקלים.

דוד רותם: אם הכתובת שאני מופיע במרשם היא לא הכתובת שבה אני נמצא, אז קרוב לוודאי שלא תהיה לך את הכתובת, אתה לא תבצע את העיקול ברישום גם, אז אל תבוא להוציא לי, אם אין לך עיקול.

גל פרויקט: לא הבנתי את הדוגמה.

דוד רותם: אתה מתכוון שאני עובר כל יומיים כתובת.

גל פרויקט: לא, אתה גר בדירה בתל אביב וזו הכתובת שלך, ועכשיו לא שילמת ועשינו פעולת רישום.

גל פרויקט: יכול להיות שכבר בפעולת הרישום אני אראה שאתה לא גר שם, אני לא אעשה עוד פעולה.

גל פרויקט: אני אחפש אותך במרשם, אם הכתובת של המרשם שונה מהכתובת שדיווחת, אני אלך לכתובת המרשם.

גל פרויקט: יכול להיות שגם בכתובת המרשם אתה לא נמצא.

גל פרויקט: אז עכשיו אני לוקח חברת חקירות לאתר את הכתובת.

גל פרויקט: יש גם סעיף כזה של איתור כתובת של חייב שהוא לא במרשם ולא מה שהוא דיווח לך, ואומרת לי החברה, 'תשמע, הבן אדם הזה גר באשקלון בכתובת זאת וזאת', עכשיו אני אלך לכתובת הזאת.

גל פרויקט: הנה לך עשינו שלוש פעמים---

דוד רותם: רגע, רגע.

דוד רותם: הגעת לכתובת הזאת ומה קרה?

גל פרויקט: אם הוא נמצא שם, עשיתי לו את הפעולה.

גל פרויקט: אם הוא לא נמצא, אז הוא לא נמצא.

גל פרויקט: אז אני בבעיה.

דוד רותם: לא, לך לחברת החקירות ותדרוש ממנה את הכסף.

דוד רותם: כי, אתה מבין, אי אפשר כשאתה לוקח בעל מקצוע, כמו חברת חקירות, הוא נותן לך אינפורמציה לא נכונה ואחר כך אתה בא אליי ואומר לי 'תשלם בשביל הטעויות שלה'.

גל פרויקט: ברוב המקרים הבעיה היא לא בחברת החקירות.

גל פרויקט: מדובר באנשים שעוברים כתובת.

גל פרויקט: אנחנו לא האנשים היחידים שהם חייבים להם כסף.

גל פרויקט: הם פשוט לא מדווחים.

גל פרויקט: הרעיון פה, אנחנו לא מחפשים לחייב אנשים בהוצאות, העסק שלנו זה לא לעשות פעולות מיותרות, זה מפריע לעבודה שלנו, זה לא תורם.

דוד רותם: אני רוצה שתבין, יש הבדל עצום בין כשמבצעת את זה הרשות, לבין כשמבצעת את זה חברת גבייה וזה שונה לחלוטין.

דוד רותם: זה ההבדל.

גל פרויקט: אז אולי צריך להגביל את זה בדרך אחרת.

גל פרויקט: יש הרבה מקרים שאנחנו מחפשים את החייב על פני כמה שנים גם ב-10, 12 כתובות, הבן אדם כל שנה עובר דירה, הוא לא מדווח לשום מקום, זאת אומרת מלאכת חיפוש החייב היא מלאכה מאוד קשה שלנו, זה אחד הדברים שיש לנו הכי הרבה קושי איתם.

גל פרויקט: בדרך כלל החייבים האלה לא אומרים 'אני גר פה', הם לא אנשים נורמטיביים שיש להם בית ולא עוברים דירה.

נעמה מנחמי: אתה משאיר, לא משאיר?

דוד רותם: ב-(10) אני אוריד את ה'אחד' ואני אוסיף את הסיפא, 'כאמור באותן פסקאות'.

דלית זמיר: אפשר להוסיף לו את מה שאמרת, שהביצוע לא מושלם עקב סיכול על ידי החייב.

דוד רותם: לא חשוב, כי אני נותן לך את הסכום ההוא.

דלית זמיר: לא בשביל הסכום, בשביל הסיבה, או בגלל שהכתובת לא נכונה, או שהחייב עצמו סיכל את הפעולה.

קריאה: מה זה סיכול?

קריאה: לא, 'כאמור באותן פסקאות' יותר טוב.

גל פרויקט: כבוד היושב ראש, אני חייב להגיד לך במאמר מוסגר שאנחנו מרוצים מהתקנות.

גל פרויקט: באמת שזה טוב לנו.

קריאה: זה גורם לנו להרגיש לא טוב.

דוד רותם: אני רוצה להגיד לך משהו, אתה מייצג פה עירייה אחת בלבד, אתה לא מדבר בשם השלטון המקומי.

גל פרויקט: היום אני בא לפה בשם השלטון המקומי.

דוד רותם: אז אם כך לא נתנו לך הערות ולא לימדו אותך את המציאות.

קריאה: נעמה, אולי תוכלי לקרוא לנו שוב את הסעיף?

נעמה מנחמי: (מקריאה): (10) ניסיון לבצע אחת מהפעולות המנויות בתקנות משנה 1(6) עד 1(9), אשר לא צלח מאחר שהכתובת שבה נעשה הניסיון כאמור אינה כתובתו של החייב, ובלבד שכתובת זו מופיעה באחד מן המרשמים המנויים בתקנת משנה 1(5), או שהיא הכתובת שנמסרה על ידי הסרבן", את 'או בשל סיכול' נכניס בהתחלה.

נעמה מנחמי: "אשר לא צלח בשל סיכול של הסרבן, או מאחר---

גל פרויקט: 'או שהכתובת שנמסרה על ידי הסרבן', זה בסדר.

קריאה: כלומר כתובות של חברת חקירות שלא צלחו, אתה לא יכול לגבות.

קריאה: זה לא כתובת שסופקה על ידי הסרבן ולא על ידי אחד מהמרשמים.

קריאה: אבל בכל מקרה אתה לא יכול לגבות.

דלית זמיר: ---שמשרד הרישוי, אולי להוריד את זה---

נעמה מנחמי: כן, אני בכוונה גם מרקרתי את השורות הבאות, כדי שכשתזיזו את זה אז תוכלו לראות איפה יש לכם פסקאות שצריך להזיז.

סלעית קולר: אתם צריכים לעשות הגדרה של סיכול, אי אפשר לעשות את זה בלי הגדרה של סיכול, כי סיכול משפטית יש לזה ים של פרשנויות ואתם צריכים מה רלוונטי ל---

דוד רותם: בואי נאמר ככה, סיכול על ידי החייב, פירושו---

סלעית קולר: פשוט להגדיר את זה.

דוד רותם: זה לא מניעת פעולה, כי אז יגידו לי 'אדוני, הוא עבר דירה, זה לא שהוא עשה סיכול לפעולה'.

קריאה: לרבות שעבר דירה לאחר רישום.

דוד רותם: אז לא 'לרבות', כל סיכול שהפסיקה תכיר בו כסיכול זה סיכול.

נעמה מנחמי: לא, אולי צריך למצוא מלה אחרת.

סלעית קולר: הבעיה היא שאותן חברות גבייה שאתה אומר שיש איתן בעיה, ואנחנו כולנו מסכימים ש---

נעמה מנחמי: אולי מאחר שה---

סלעית קולר: אנחנו לא רוצים שהפרשנות הזאת תהיה בידיים שלהם.

גל פרויקט: אני יכול להציע לכם איזה פתרון שאולי יקל על העניין?

גל פרויקט: אולי במקום 'סיכול', כל כתובת של החייב שבה הוא התגורר ולא דיווח על כך במרשם הארצי.

גל פרויקט: כי על פניו כשבן אדם גר, לפי חוק הוא צריך לדווח במשרד הפנים איפה הוא גר.

גל פרויקט: זה החוק.

דוד רותם: את תנסחי את זה.

נעמה מנחמי: נמצא לזה.

נעמה מנחמי: משהו אקטיבי, נכון?

אריה לית: המלה 'לא' בשורה השנייה במקום?

דוד רותם: הורדנו אותה.

נעמה מנחמי: רק מבחינת הנחיות של הוועדה לגבי מה היא היתה רוצה לראות, משהו אקטיבי?

דוד רותם: משהו אקטיבי על ידי החייב.

דוד רותם: פעולה אקטיבית של החייב.

נעמה מנחמי: פעולה אקטיבית במטרה למנוע את העיקול.

דוד רותם: לא במטרה למנוע את העיקול, אפילו אולי הייתי כותב יותר פשוט, מאחר והחייב העביר את כתובתו---

גל פרויקט: מבלי שהוא דיווח על כך בהתאם לחוק.

נעמה מנחמי: זה מצומצם מדי.

נעמה מנחמי: זה משהו מאוד נקודתי.

נעמה מנחמי: לדוגמה אם הוא הביא בריונים שיעמדו בפתח הדלת?

דוד רותם: אוה, זה יהיה מצוין.

גל פרויקט: אם הוא הביא בריונים זה לא קשור לסעיף 10.

דוד רותם: אל תדאגי, הבריונים גם בצד השני.

גל פרויקט: על פי חוק היום כשאזרח גר במקום מסוים, הוא צריך לרשום את עצמו במשרד הפנים.

גל פרויקט: זה החוק.

גל פרויקט: מה זה סיכול?

גל פרויקט: סיכול זה שבן אדם מתגורר במקום מסוים ולא טרח לרשום א ת עצמו במרשם, כי אם הוא רשום במרשם אני יכול למצוא את הכתובת.

גל פרויקט: זה סיכול.

קריאה: אתה לא תופס את אותם העבריינים שאתה באמת רוצה לתפוס, אלא כל מיני אנשים ש---

גל פרויקט: למה?

גל פרויקט: במקרה יש חוק שצריך לעדכן.

קריאה: כן, מה לעשות, שיש סטודנטים שגרים אצל ההורים וגרים גם פה וגרים גם שם

גל פרויקט: כי הם רוצים לקבל פעמיים הנחה.

יעל קינן מרקוביץ: אולי אפשר להציע שהסרבן מנע את אחת מהפעולות, מנע על מנת להפעיל את אחת מהפעולות המנויות.

קריאה: מה שכן, הם רוצים לקבל פעמיים הנחה, אז הם לא נרשמים.

קריאה: מה לא? למה לא?

דוד רותם: הלאה.

יעל קינן מרקוביץ: סעיף 13, סיפא של סעיף (13).

יעל קינן מרקוביץ: אנחנו הצענו 'ובלבד שהפריטים הוצעו למכירה' ולא שהם נמכרו, כי ייתכן מצב שעשיתי את כל פעולות הניסיון למכור את אותו נכס ולא היו לאותו נכס קונים.

יעל קינן מרקוביץ: מי ישלם את אותו הסכום?

יעל קינן מרקוביץ: האם לא הסרבן?

דוד רותם: לא, אלה שמכרו.

דוד רותם: בואי נאמר ככה, ראיתי השבוע מודעה כזאת וכתוב שם ככה; מיטלטלין, תכשיטים, חפצי יודאיקה, ספרים, מיליון דברים.

דוד רותם: המודעה הזאת עלתה 500 שקלים, מכרתְּ את החפצים של 10 אנשים, כל אחד מהם ישלם 50 שקלים בשביל המודעה.

דוד רותם: אחרת יהיה מצב שאלה שלא מכרת את החפצים שלהם, את מפרסמת שוב ושוב ושוב ושוב, את בעצם תגיעי למחירים שלא תוכלי לגבות אותם.

דוד רותם: אני רוצה שכאשר מכרת את החפצים שלי, הוספת שם את המחיר של הפרסום וגבית חזרה את הכסף.

יעל קינן מרקוביץ: מצד שני ייתכנו מצבים שעשיתי כל מה שביכולתי כדי לנסות למכור.

יעל קינן מרקוביץ: נעמה נתנה את הדוגמה של הכיסא המכוער, שאין לו קונים.

דוד רותם: אין לו קונים, אז מה את רוצה שיקרה?

יעל קינן מרקוביץ: אני מנסה למכור אותו.

דוד רותם: את מנסה למכור אותו, אבל את רוצה לגבות את ה-500 שקלים.

יעל קינן מרקוביץ: לא את כל ה-500 שקלים.

יעל קינן מרקוביץ: באופן יחסי.

דוד רותם: סליחה, את רוצה לגבות 500 שקלים כי זה מה שעלתה לך המודעה.

דוד רותם: אז מה שקורה זה שאת הכיסא המכוער שלי את לא מצליחה למכור ולכן לחוב שלי יצטרפו עוד 50 שקלים ובינתיים הפסדת כסף.

קריאה: אבל היא מוכרת כדי לצמצם את החוב שלך.

דוד רותם: את לא מצליחה למכור את הכיסא שלי.

יעל קינן מרקוביץ: לא באשמתי.

יעל קינן מרקוביץ: אני עושה מה שאני יכולה כדי למכור.

דוד רותם: אני לא אמרתי שזה באשמתך.

דוד רותם: מה המטרה שלכם?

דוד רותם: להוסיף לי הוצאות או לגבות את הכסף?

יעל קינן מרקוביץ: לגבות כסף ולכן אני רוצה למכור.

דוד רותם: תודה רבה, ולכן אני אומר, אם את פרסמת 100 פריטים ומכרת פריט אחד, אז הוא ישלם את ה-500 שקלים.

דוד רותם: אם מכרת 50 פריטים, הם ישלמו את ה-50 שקלים.

דוד רותם: אלה שלא מכרת, את ממילא תפרסמי שוב, כשתמכרי אותם תגבי מהם את הכסף, כי אחרת יהיה מצב שאת רק מגדילה את החובות ולא מחזירה את הכסף.

דגנית חגי סעדון: אתה נתת דוגמה שבה אני מפרסמת כמה פריטים וגובה ממה שמכרתי 500 שקלים, אבל זה לא מדויק.

דגנית חגי סעדון: זה לא נכון פשוט.

דגנית חגי סעדון: לפי התקנות אנחנו לוקחים את החלק היחסי של כל הפריטים חלקי 500 שקלים.

דגנית חגי סעדון: זאת אומרת בכל מקרה אני אף פעם לא גובה את---

גל פרויקט: אדוני היושב ראש, אתה גורם לעוול.

גל פרויקט: יכול להיות שבמכירה שיש 50 פריטים, אפילו טכנית, ימכרו רק את זה שיש לו את המיקרוגל---

דגנית חגי סעדון: אז רק 10 שקלים אני יכולה לגבות.

קריאה: לא תגבי 10 שקלים, זו פונקציה של המכירה.

קריאה: דגנית, הוא ישלם את כל ה-500, או את תמיד מקבלת את ה-500.

דוד רותם: בדיוק, זה מה שאני רואה.

קריאה: חבר'ה, 2 מתוך 50, כל אחד יספוג 250 שקלים.

קריאה: זה מה שאומר היושב ראש.

דוד רותם: נכון.

דלית זמיר: אבל זה גם לא מוצדק.

דוד רותם: זה מאוד מוצדק מסיבה אחת פשוטה.

דוד רותם: אני רוצה שההוצאות יחזרו למוציא.

דוד רותם: מה אתם עושים?

דוד רותם: אתם עושים דבר פשוט, יש 100 פריטים שהוצאתם למכירה, מתוכם 75 זה כיסאות מכוערים שלי ואף אחד לא רוצה לקנות אותם.

דוד רותם: מה תהיה התוצאה?

דוד רותם: שאתם שמתם עליי, הגדלתם לי את החוב עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, ואתם לא מצליחים, בסוף אתם תשמידו, אבל בינתיים החוב שלי הולך ומתנפח.

דוד רותם: מצד שני, יש פה בן אדם שחייב 1,000 שקל, הכיסא המכוער שלו נמכר ב-1,500, שישלם את ההוצאה, כי בגלל זה הקטנתי לו את החוב.

דלית זמיר: אני רק חושבת שמבחינת הצדק כלפי אותם חייבים, זה פחות צודק, ואני אסביר.

דלית זמיר: אם יש לך רשימה של 100 פריטים ורק אחד נמכר, שיש לו שורה קטנה בכל הרשימה, אני לא חושבת שנכון לחייב אותו בכל ה-500.

דלית זמיר: מאידך, אם באמת ניסיתי למכור את הכיסא הזה ולא הצלחתי, אז גם משלא הצלחתי למכור, זה חלק מההוצאות הלגיטימיות של הרשות.

דלית זמיר: יכול להיות ואני חושבת שזה לא סביר לפרסם את המודעה הזאת עוד 50 פעם אם אנחנו חושבים שזה לא יימכר.

דלית זמיר: אם הבנו שאין לזה סיכוי להימכר, אז אולי לא נפרסם את זה שוב ולא ננסה למכור את זה שוב?

דוד רותם: רבותיי היקרים, אני אגיד לכם מה הבעיה.

דוד רותם: הבעיה היא מה אני רוצה כתוצאה סופית.

דוד רותם: אני רוצה לקבל את החזר ההוצאות.

דוד רותם: כאשר יש לי מכירה ואני פעם הייתי במחסן של נעמן, אני ראיתי מה קורה שם.

דוד רותם: יכול להיות שיש בן אדם אחד שעיקלו לו בבית שלושים ספרים ועוד שישה כיסאות והכל מתפרסם תחת המלה 'מיטלטלין'.

דוד רותם: מה תגבי ממני?

דוד רותם: על כל ספר את האחוז או על כל החבילה?

זאב פורת: לא, על חייב, על ציוד של חייב.

דוד רותם: מה זה ציוד של חייב?

דוד רותם: אדוני, תסתכל מה שכתוב פה, 'כיחס שבין מספר הפריטים של הסרבן לכלל הפריטים המופיעים במודעה'.

זאב פורת: אני לא חושב שניתן לחשב כזה דבר.

דוד רותם: לכן אני אומר, רבותיי, תפסיקו עם זה, אתם יודעים שמכרתם 100 פריטים.

קריאה: זה פריטים של הסרבן.

גל פרויקט: איך אתה יכול לחשב?

גל פרויקט: אם למישהו יש 100 ספרים.

גל פרויקט: ..

גל פרויקט: אי אפשר לעשות את זה.

דוד רותם: אי אפשר?

דוד רותם: בבקשה, רבותיי, אתם יודעים מה?

גל פרויקט: זה צריך להיות פר חייב, לא פר פריטים.

גל פרויקט: ואם זה מסעדה?

גל פרויקט: תתחיל לעשות צלחות.

גל פרויקט: .. טכנית.

גל פרויקט: הוא צריך שני רואי חשבון בשביל לעשות את זה, ואחרי זה את החשבון הוא יכול לעשות רק אחרי שהוא גמר למכור.

גל פרויקט: כשמישהו בא, הוא לא יכול לעשות את החשבון, כי הוא לא יודע כמה יימכר.

גל פרויקט: אם יש פריטים של עשרה אנשים, תחלקי את זה לפי אנשים, מה זה משנה אם לזה יש ארבעה פריטים ולזה שמונָה פריטים, מה זה רלוונטי?

דלית זמיר: אם הם לא מפורטים בהודעה, אני מסכימה איתך.

דוד רותם: הם לא מפורטים.

גל פרויקט: בהודעה תמיד רשום מיטלטלין, ציוד, לא רשום שם שני וידיאו, שני ספרים.

גל פרויקט: לפי מספר הלכאורה חייבים שאת הציוד שלהם את באה למכור.

גל פרויקט: אם במכירה הפומבית את מוכרת ציוד של מאה חייבים, אז העלות צריכה להתחלק בין מאת החייבים, ללא קשר אם למישהו יש שני כיסאות ולשני יש עשרים ספרים.

דלית זמיר: זה ברור, העניין הוא לפי המקום במודעה.

דלית זמיר: אם הכל נכנס תחת מיטלטלין אז אין שום סיבה לקחת לכל אחד את ה---

גל פרויקט: זה מה שרשום פה.

דלית זמיר: אבל אם יש לך מיטלטלין כמו תמונות ו---

גל פרויקט: מה זה משנה?

דלית זמיר: הם לא שייכים לכל אחד מהחייבים.

דוד רותם: אין לי בעיה, השאלה מה כתוב שם.

דוד רותם: לפי מה שאתם רוצים, שזה יהיה מספר הפריטים של הסרבן---

דלית זמיר: זה אני מסכימה, שאם כתוב 'מיטלטלין' זה לא הגיוני.

דוד רותם: אוקי, זה גם לא הגיוני, כאשר את כותבת 'רכבים', 'מכשירי חשמל', 'ציוד בית' ו'תמונות'.

דלית זמיר: אגב, השאלה אם מודעה אמורה להיות לגבי חייב אחד?

דוד רותם: חייב אחד, אז הוא שילם.

גל פרויקט: אבל בדרך כלל לא.

גל פרויקט: זה לא כזה קריטי, אבל מה אכפת לכם שזה יהיה לפי מספר החייבים לגביהם מתייחסת המכירה.

דוד רותם: לא, לגביהם נמכרו הפריטים.

דוד רותם: אני רוצה את זה מסיבה פשוטה, אני רוצה מצד אחד לשמור על החייבים, אבל אני גם צריך להיות הגון לרשות.

גל פרויקט: אבל יכול להיות שתעשה עוול, יכול להיות שבסופו של יום ימכרו רק פריטים של חייב אחד.

גל פרויקט: אתה מחייב אותו ב-500 שקל שיכול להיות שזו עלות יחסית גבוהה למה שהוא חייב.

דוד רותם: יכול להיות, אבל אני גם צריך לדאוג לרשות שהיא לא תוציא הוצאות.

דוד רותם: לכן אמרתי שאתם צריכים להחליט... אם עיקלת לי 24 צלחות אז אל תפרסם מודעה על 24 צלחות.

דוד רותם: או שתגיע מראש למסקנה שאין סיכוי למכור אותם ותזרוק אותם עכשיו, אל קודם תפרסם, תגדיל לי את החוב, לא תמכור, אתה לא תקבל את הכסף חזרה ובסוף תשמיד אותם ותבקש גם כסף בשביל ההשמדה כשאתה לא תקבל כלום.

גל פרויקט: בסדר, רק בכל זאת שלא יהיה לפי מספר הפריטים, אלא לפי מספר החייבים לגביהם נערכת המכירה.

קריאה: אז צריך לתקן את זה לפי מספר האנשים.

זאב פורת: אני חושב, כי זה נמכר גם לפי גושים, גושים זה אנשים.

זאב פורת: הרי זה מאוחסן כפונקציה של גוש.

זאב פורת: הרי לכל תפיסה יש תא אחסון, יוצאים תאי אחסון למכירה, תאי אחסון זה מספר חייבים למעשה.

גל פרויקט: וגם לפעמים מוכרים את הכל בבאלק אחד.

דוד רותם: אני חושב כיחס בין מספר החייבים---

גל פרויקט: לגביהם הוצעו פריטים במסגרת המכירה.

קריאה: זה לא מספר פריטים.

דוד רותם: היחס בין מספר החייבים לכלל החייבים שבמודעה ושנמכרו באותה מכירה פומבית.

נעמה מנחמי: לכלל החייבים שפרטי---

דוד רותם: שחפציהם נמכרו.

זאב פורת: חבר הכנסת רותם, כולם או מקצתם.

זאב פורת: יכול להיות שכאן בפרשנות יבוא מישהו ויאמר, 'לא מכרת את מלוא הטובין אז לא יכולת'.

זאב פורת: כלומר כולם או מקצתם לגבי אדם.

זאב פורת: הוצאת למכירה גוש מסוים, נמכר פריט אחד, הוא נכלל במסגרת הוצאות החיוב.

זאב פורת: גם אם לא כל הפריטים שלו נמכרו.

דוד רותם: אתה לוקח את מה שמכרת ושם אתה לוקח את הכסף.

גל פרויקט: תשמע, זה טוב מאוד אבל יש כאלה שמנצלים את זה.

גל פרויקט: בעל עסק מגיש לך הצגה שצריך לסווג אותו כקרקע חקלאית, ממזמז את זה חצי שנה, אחרי זה חצי שנה בוועדת ערר ובסוף הולך.

קריאה: אתה תמכור את זה במחיר יותר גבוה ממחיר המודעה?

קריאה: אם אתה לא תמכור את זה במחיר יותר גבוה מהמודעה, למה אתה מוציא את זה למכירה?

זאב פורת: אז מה לעשות?

קריאה: כי אתה לא מכסה את ההוצאה.

זאב פורת: תראי משהו, אני אתן לך לקרוא.

זאב פורת: ..

זאב פורת: עבור חודש מאי תקראי.

זאב פורת: ..

זאב פורת: שמבקר אותי שאני מסרב או מורד.

נעמה מנחמי: אני מקריאה את הנוסח המוסכם: 'סכום שיחסו ל-500 הוא כיחס שבין מספר החייבים---

קריאה: סרבנים.

דוד רותם: מה זה סרבנים?

דוד רותם: חייבים.

נעמה מנחמי: לא, זו ההגדרה בחוק.

נעמה מנחמי: 'מספר הסרבנים שנכסיהם מופיעים במודעה'.

דוד רותם: צריך לתקן את ההגדרה בחוק.

יעל קינן מרקוביץ: שוב, נעמה.

יעל קינן מרקוביץ: הסכום שיחסו ל-500 הוא כיחס שבין מספר הסרבנים---

דוד רותם: שחפציהם פורסמו למכירה באותה מודעה ושנמכרו באותה מכירה.

נעמה מנחמי: לא, זה יחס בין משהו למשהו, אז בין מספר הסרבנים לכלל הסרבנים שנכסיהם, כי זה יכול להיות גם משהו שהוא לא חפץ---

גל פרויקט: אתם קצת מסתבכים.

גל פרויקט: אולי תרשמו ה-500 ₪ יחולקו מבין הסרבנים לגביהם נמכרו המיטלטלין במסגרת המודעה.

גל פרויקט: למה את צריכה יחס?

גל פרויקט: מה אכפת לך כמה הציעו?

גל פרויקט: כמה הציעו זה לא אכפת לך, אתם מחלקים את זה רק לפי מי שנמכר.

נעמה מנחמי: טוב, הסכמנו על הניסוח.

יעל קינן מרקוביץ: מה היה העיקרון?

יעל קינן מרקוביץ: רק כדי שנסתנכרן.

דוד רותם: העיקרון יהיה שמי שמכרו לו את החפצים ישלם את המודעה.

באופן יחסי: באופן יחסי.

קריאה: באופן יחסי למספר הסרבנים שנמכרו להם החפצים.

נעמה מנחמי: אנחנו עוברים לסעיף (16), אנחנו כמובן כבר דנו בזה גם בדיון הקודם.

נעמה מנחמי: סעיף (2).

פרץ מורד: שוב, אנחנו כן היינו שמחים אם במכרזים הבאים הייתם מנסים להוריד את זה.

דוד רותם: זה נראה לי נורא ואיום.

נעמה מנחמי: זה אומר שבעצם על כל גרירה יש לא רק את ה-400 אלא יש גם את ה-150 ועל כל זה יש עוד מס ערך מוסף, זה מגיע ללמעלה מ-600 שקלים לגרירה אחת שיכולה להיות של 5 קילומטרים.

נעמה מנחמי: אני אומרת לך, אני היום בבוקר התקשרתי סתם, הראשון שיצא בגוגל, התקשרתי, ביקשתי גרירת רכב ממגדל העמק לעפולה, ואמרו לי---

עמיר פרץ: יש לך את המפתחות, לא היית צריכה פריצה.

נעמה מנחמי: נכון.

נעמה מנחמי: אבל גם על הסכום המקורי הציעו לי 250 שקלים כולל מס ערך מוסף, ואנחנו כאן מתחילים מסכומים שהם 400 שקלים, ללא מס ערך מוסף.

עמיר פרץ: שוב, נעמה, אלה הוצאות מקסימליות.

עמיר פרץ: אלה הוצאות מקסימליות וזה על בסיס חשבונית.

דוד רותם: אתה יודע, החשב הכללי תמיד דואג לחיסכון אחר כך של כולם.

דוד רותם: אתה יודע מה, התשובה היא לא.

דוד רותם: אתה תראה לי מקום אחד שכשבאים לגרור את הרכב, בשביל לפתוח את הדלת, לוקחים 150 שקלים.

עמיר פרץ: שוב, זו ההוצאה המקסימלית והיא על בסיס חשבונית בדרך כלל.

דוד רותם: הבנתי.

דוד רותם: כולם יראו את התקנות וזה יהיה המחיר.

דוד רותם: למה לך לעמוד על המקח?

דוד רותם: אתה יכול לגבות את זה.

דוד רותם: זה שאתה לא גובה, זה כבר לא מעניין אותך, כי בניירות כתוב שגבית מיליונים.

דוד רותם: כמה באמת גבית, אנחנו יודעים גם.

זאב פורת: את מדברת על מגדל העמק-עפולה.

זאב פורת: מדובר על 24 שעות ביממה, לילה, לא שאלת אותו, באזור אורבני---

דוד רותם: תעשה לי טובה, למה אתה צריך לגרור בלילה?

זאב פורת: לא, היות ואני בחוזה---

דוד רותם: למה אתה רוצה לגרור בלילה?

גל פרויקט: כי בלילה אתה מוצא את ה---

קריאה: גם בשבע בבוקר אתה תמצא את החייב.

נעמה מנחמי: תלוי, ב-7 בבוקר אני בעבודה.

זאב פורת: אבל מכיוון שהחוזה שלי הוא לחמש שנים, שהוא לא מציין סכום, הוא מציין 80% מהתקנות.

זאב פורת: זה הסכום שהגישו, מצדי אתם יכולים להפחית, ככל שתפחיתו אני אשלם הרי פחות.

זאב פורת: עשינו סקר שווקים ממש, לא אחד במגדל העמק, אלא קיבלנו---

נעמה מנחמי: אני התקשרתי אז לעוד מספרים.

דוד רותם: בוא נאמר ככה, כל מי שבא לגרור את הרכב, יכניס את חוט הברזל הזה, ירים את הידית בפחות מ-250 שקל.

עמיר פרץ: אבל זה הסכום.

דוד רותם: זה הסכום?

דוד רותם: בסדר, עד שאני אוכיח לך הפוך.

דוד רותם: אתה יודע מה?

דוד רותם: אני אוציא מכרז וכשאני אראה לך שזה פחות, אתה תהיה בבעיה.

דוד רותם: כי אז הכותרת תהיה שנציג החשב הכללי מבזבז את כספי החייבים.

עמיר פרץ: הוא לא מבזבז, הוא קבע תעריפי מקסימום.

יעל קינן מרקוביץ: אז כרגע זה נשאר.

יעל קינן מרקוביץ: אז אנחנו עוברים לתקנה 2.

יעל קינן מרקוביץ: בתקנה 2 אנחנו מבקשים להשאיר גם הוצאה חריגה שמנויה בתקנה 1.

דוד רותם: לא.

דוד רותם: לא.

דוד רותם: בשום פנים ואופן לא.

דוד רותם: קבעתי סכומי מקסימום, בזה יסתדרו.

דוד רותם: אני לא אאפשר לכם להעלות את זה.

דוד רותם: אני שומע פה יותר מדי זמזומים, 'זו העלות שלנו, אלה סכומי מקסימום'.

דוד רותם: תחליטו, פעם אחת זה סכומי מקסימום, ולכן אתם מבקשים ממני לאשר את זה---

יעל קינן מרקוביץ: לא, מדובר על הוצאה חריגה.

דוד רותם: סליחה, הוצאה חריגה, בוודאי.

דוד רותם: מחר בבוקר---

יעל קינן מרקוביץ: וגם הגדרנו מה היא הוצאה חריגה, זו לא כל הוצאה.

יעל קינן מרקוביץ: הגדרנו בצורה רחבה מה היא הוצאה חריגה.

דוד רותם: סליחה, הרגע שמעתי, 150 שקל בשביל לפרוץ דלת, זה התעריף המקסימלי, אנחנו מורידים מזה, ומחר בבוקר פתאום זה יהיה, מכיוון שהחברות יראו מה המקסימום, הם יגידו אנחנו רוצים עוד 10 שקלים, יש לכם סמכות לאשר לנו הוצאה חריגה, ואז יאשרו את זה.

גל פרויקט: כבוד היושב ראש, אני יכול לתת לך דוגמה?

דוד רותם: לא.

יעל קינן מרקוביץ: גם נוסח הסעיף מנוסח 'מטעמים מיוחדים שיירשמו'.

דוד רותם: אני לא רוצה להוריד.

נעמה מנחמי: את זה אתה כן רוצה?

נעמה מנחמי: הרי אז דיברת על השמדה.

נעמה מנחמי: השמדה לא מנויה---

דוד רותם: בסדר, אני אוריד את זה.

דוד רותם: הורדתי לכם את זה שהיא אינה מנויה בתקנה.

דגנית חגי סעדון: זאת אומרת שזה גם כולל הוצאות שלא מנויות בתקנה 1.

דוד רותם: אמת.

דוד רותם: הוצאה חריגה שהיתה כרוכה בהפעלת אמצעי אכיפה שמנויה בתקנה 1, בסכום הגבוה מהנקוב, אם---

דגית חגי סעדון: כמו שזה כתוב כרגע.

דוד רותם: כמו שכתוב.

דגנית חגי סעדון: לא, אז אנחנו רוצים כן לכלול גם הוצאות שלא מנויות.

דוד רותם: אין הוצאות שלא מנויות.

דוד רותם: תגידו לי את ההוצאות האלה, נדון בהם ונכניס אותם.

דגנית חגי סעדון: כן, אבל זה כל מקרה---

דוד רותם: אם זה כל מקרה, אז אין בעיה.

דוד רותם: אני לא אתן לכם קארד בלאנש, חבל על הזמן.

דוד רותם: זה קארד בלאנש, אם זה לא מנוי, אז תן לי הוצאות חריגות.

דוד רותם: כל הוצאה שהיא לא מנויה, היא הוצאה חריגה.

דוד רותם: אני לא אתן את זה.

דוד רותם: אגב, למה לא הכנסתם את זה בתקנות כשהגשתם אותן?

דגנית חגי סעדון: זה מקרה מאוד פרטני.

דוד רותם: ועוד מקרה פרטני, אז אני לא אתן את זה.

זאב פורת: גרירת צמ"א?

גל פרויקט: יש לך גרירה מעל 4 טון?

זאב פורת: 1,400.

גל פרויקט: זאב, תראה רגע, יש לך גרירה מעל---

דוד רותם: רבותיי, הייתם צריכים להכניס את זה בתקנות, מראש הייתי לומד את זה.

דוד רותם: לא הכנסתם את זה, אני לא מכניס את זה ברגע האחרון.

גל פרויקט: זאב, יש לך גרירה של 4 טון?

גל פרויקט: בגלל שזה חריג, יש לך סעיף כזה?

גל פרויקט: אתה יכול, זה בסדר.

קריאה: לא, מה שאין להם זה בעצם את הנושא של השמדה, זה הדבר היחידי שאין להם.

זאב פורת: את מפעל השיש אנחנו לא מכניסים כאן?

דוד רותם: יש לך את מפעל השיש בהוצאה חריגה.

דוד רותם: זה מנוי בסעיף (1), זה במסגרת עיקול, הוצאת מיטלטלין.

דוד רותם: זה מופיע בתקנה 1.

זאב פורת: אז הכל יכול להופיע כאן.

קריאה: חוץ מהשמדה.

דוד רותם: את ההשמדה, יש לך בעיה.

זאב פורת: שמירה מופיע כאן?

קריאה: שמירה על החווה החקלאית?

דוד רותם: רבותיי היקרים, אתם יודעים מה, יש פה עוד הרבה דברים שלא מופיעים.

דוד רותם: אתם רוצים לקחת את התקנות, לנסח אותן מחדש ולהביא תקנות מושלמות?

דוד רותם: אני לא מתקן ברגע האחרון את מה ששכחתם.

דוד רותם: לא הכנסתם את זה מראש.

דוד רותם: .. אין בעיה, אני לא אתן לכם הוצאות חריגות בכל דבר שהוא בעולם, כי אני יודע כבר איך זה הולך להיות.

דוד רותם: אין לי כוונה כזאת.

דלית זמיר: אז אולי נוסיף, 'תקנה שמנויה בתקנה 1 או כרוכה בה'.

דלית זמיר: זאת אומרת, אם אתה באמת רוצה להוציא---

דוד רותם: גברתי, לא, אל תסבירי.

דוד רותם: אין 'כרוכה בה'.

דלית זמיר: בעיניי זה חלק מהעיקול.

דוד רותם: אם זה חלק מהעיקול, אז תקבעי.

דלית זמיר: אבל---

דוד רותם: לא, לא, אז שיחליט בית משפט אם את צודקת או את לא צודקת.

דוד רותם: זה הכל.

דוד רותם: אני לא אתן לך את זה.

דוד רותם: רבותיי, אין לכם בררה, אתם רוצים?

דוד רותם: תיקחו את התקנות הביתה, תנו לאנשים שימשיכו להשתולל, וזה מה שיקרה.

גל פרויקט: זאב, תוסיף שיש שמירה.

נעמה מנחמי: או שתעסיק שם שוטרים.

דוד רותם: כן, יש לך שוטרים, תעמיד שוטרים, אז זה פותר לך את הבעיה.

גל פרויקט: שיוסיף הוצאות שמירה.

דוד רותם: אתה חושב שהם יוסיפו ואני אתן להם?

קריאה: איך אתה משלם לחוקר?

גל פרויקט: אני משלם 500 שקל לחקירה.

דוד רותם: הבנתי.

דוד רותם: רבותיי, אני ממשיך.

דוד רותם: מקסימום, כשאני אגיע לאישור התקנות, תהיה לכם אפשרות להגיד 'אדוני, אנחנו מבקשים למשוך את התקנות'.

דלית זמיר: אנחנו רוצים להוסיף הוצאה.

דוד רותם: אני לא מוסיף שום דבר.

דוד רותם: אני לא אוסיף שום דבר.

דוד רותם: אתם רוצים, תמשכו את התקנות, תיקחו אותן חזרה לשר האוצר ולשר המשפטים, שיגישו את זה אליי מחדש, איך שאתם רוצים.

דוד רותם: אני לא אתקן עכשיו שום דבר.

דוד רותם: מספיק, יש גבול לכל דבר.

דוד רותם: אני לא מוכן לזה.

דוד רותם: אליי יביאו תקנות אחרי שעושים שיעורי בית.

דוד רותם: לא יעשו את שיעורי הבית אצלי.

דלית זמיר: לא, אבל אנחנו רצינו---

דוד רותם: לא כן, לא לא, זה מה שהגשתם לי?

דוד רותם: זה מה שאני אאשר.

דלית זמיר: הגשנו עם הוצאות נוספות.

דוד רותם: הגשתם עם הוצאות חריגות, בדרך מסוימת, את זה אני לא מאשר, אני מתקן.

דוד רותם: אז אתם יכולים לקחת את זה ולהגיד 'אנחנו רוצים לתקן את הכל'.

דוד רותם: אין לי בעיה, תיקחו את הכל.

דוד רותם: תבקשו חקירה וחוקרים פרטיים וחברות בילוש.

דלית זמיר: אנחנו רק רוצים להוסיף---

דוד רותם: כן, תוסיפו עוד את כל מה שאתם רוצים, החשב הכללי יעזור לכם, יש לו עוד רשימה גדולה של הוצאות, הוא רוצה לגבות חובות, אז הוא יגדיל את זה עוד יותר.

דוד רותם: אין לי שום בעיה.

דוד רותם: רבותיי, אני כרגע לא מתקן יותר כלום.

דוד רותם: הלאה.

נעמה מנחמי: (מקריאה): "3.

נעמה מנחמי: בבחינת סבירות אמצעי אכיפה, בגינן ישא הסרבן בהוצאות לפי סעיף 12ט, וסבירותן של ההוצאות כאמור, יילקח בחשבון, בין היתר, היחס בין גובה ההוצאות לגובה החוב", אנחנו הוספנו "המקורי, בתוספת ריבית והצמדה".

קריאה: אנחנו רוצים נקודה אחרי 'החוב'.

יעל קינן מרקוביץ: החוב כולל לפי חוקי המס גם קנסות.

נעמה מנחמי: אז אין לי בעיה להוסיף גם קנסות.

דוד רותם: רגע, איזה קנסות?

יעל קינן מרקוביץ: אדם לא הגיש, למשל, דוח, יש קנסות.

דוד רותם: זה חוב, זה לא קנס.

יעל קינן מרקוביץ: יש גם קנסות, יש קנסות גירעון, יש מספר סוגים.

דוד רותם: סליחה, כל הקנסות האלה הופכים להיות חוב.

דוד רותם: הם חלק מהחוב.

דלית זמיר: זה חוב מקורי, אז אם קנסות יצטברו תוך כדי?

גל פרויקט: לא, אבל הפרשי ריבית והצמדה זה לא חוב.

יעל קינן מרקוביץ: לכן אנחנו מבקשים נקודה אחרי החוב.

יעל קינן מרקוביץ: כל מה שכלול בחוב בפקודת המסים (גבייה) ייכנס.

נעמה מנחמי: אוקי, למעט אמצעי אכיפה, כי אחרת זה בור בלי תחתית.

נעמה מנחמי: החוב הוא 70 שקלים, הפעלתי אמצעי אכיפה של עוד 100, אז עכשיו החוב הוא 170 שקלים, אז עכשיו אני אפעיל אמצעי אכיפה שעולה עוד 150 ואז יהיה לי כבר חוב של 320, אז אני אוכל להפעיל אמצעי אכיפה שעלותו היא 250 שקלים.

קריאה: אז את רוצה שעל אמצעי אכיפה לא תחול פקודת המסים (גבייה)?

דוד רותם: רגע, סליחה.

דוד רותם: בין גובה ההוצאות לגובה החוב המקורי בתוספת ריבית, הצמדה והוצאות אמצעי אכיפה.

דוד רותם: נעמה מנחמי: אז אתה כבר יכול לכתוב חוב.

קריאה: מה אכפת לך שיהיה רשום ריבית והצמדה והוצאות על פי תקנה זו?

סלעית קולר: לא, הוצאות האכיפה הן בדיוק הסיבה שאתה מכניס את סעיף... מה עשית בכל התקנות האלה?

קריאה: ---אמצעי אכיפה שהוא ב-20 שקל, אז עכשיו הסבירות תיבדק מול ה-50.

קריאה: אז אפשר להשאיר 'חוב' כבר.

דוד רותם: אז תעשי חוב.

קריאה: אז נשאיר חוב.

גל פרויקט: יש לנו בעיה עם המונח חוב.

גל פרויקט: עם כל הכבוד בפקודת העיריות יש הגדרה לחוב וריבית ויש הצמדה, אז אנחנו כן רוצים שיהיה--- היו"ר דוד רותם: זה 4% לשבוע, כמה זה אצלכם?

גל פרויקט: לא, ממש לא.

דוד רותם: ארנונה זה חצי אחוז לשבוע.

קריאה: לא, ליום.

דוד רותם: אדוני, אני לא אתפלא אם זה יהיה חצי אחוז ליום אצלכם.

גל פרויקט: זה צריך להיות החוב, לרבות הפרשי הצמדה והוצאות על פי תקנה זו.

גל פרויקט: זה לא פוגע בכם, זה לא---

סלעית קולר: לא, הרעיון היה שלא ייווצר מצב שבו בעקבות ההוצאות גבייה החוב גדל בלי סוף.

סלעית קולר: ברגע שאתה מכניס את הוצאות גבייה כשיקול שאפשר להתחשב בו לצורך גביית החוב, אתה הופך את זה למצב שבו בעצם יש סיבה להגדיל את החוב כל הזמן.

דוד רותם: אין סיבה.

דוד רותם: אני הגבלתי את גובה ההוצאות שאפשר, אני---

סלעית קולר: זאת ההגבלה, זה סעיף ההגבלה.

קריאה: זה הופך לבור בלי תחתית.

קריאה: לא, ההגבלה היא הסכומים.

קריאה: יש פה הגבלה של סכומים.

דוד רותם: סליחה, רבותיי, קודם כל יש פה הגבלה של סכומים.

דוד רותם: דבר שני, רבותיי וגברתי היקרה, גם הוצאות הגבייה, אני מפעיל עליהם את פקודת המסים (גבייה) ואני רוצה לגבות אותם.

סלעית קולר: אין ספק, אבל מה שאנחנו אומרים זה שאנחנו לא רוצים להפוך את הוצאות הגבייה לעיקר שבגללו אנחנו ממשיכים ב---

דוד רותם: כן, אני הגבלתי את ההוצאות.

דוד רותם: אני אמרתי מכתב אחד לשנה.

דוד רותם: זה בסדר, בין גובה ההוצאות לגובה החוב, נקודה.

נעמה מנחמי: החשש בעצם הוא שחוב של 70 שקלים לאט לאט יהפוך, אם מוסיפים לו כל שנה 60 שקלים, רק על המכתבים, ומוסיפים לו את הריביות וההצמדות, בסופו של דבר הוא יגיע לאלפי שקלים.

גל פרויקט: אבל את חייבת להכניס ריבית והצמדה.

נעמה מנחמי: ואם אנחנו לא נגביל את זה באמת בתוספת של אמצעי אכיפה---

דוד רותם: מי שיש לו חוב של 60 שקלים, שישלח אותם ולא יבלבל את המוח שתצטרכו לעשות לו אמצעי אכיפה.

נעמה מנחמי: אבל מי שיש לו חוב של 60 שקלים, אולי אין לו כסף לשלם את זה.

דוד רותם: אולי אין לו כסף, אבל בינתיים הוא חייב חוב לרשות ובגלל זה לי לא מפנים את האשפה, בגלל שמישהו לא משלם ארנונה.

נעמה מנחמי: אבל זה הופך ללופ, אנחנו נכנסים כאן ללופ, כי אתה תמיד תוכל לגבות עוד אמצעי אכיפה, בגלל שכבר הגדלת את החוב עם אמצעי האכיפה הקודם.

דוד רותם: השאלה בכמה הגדלתי את החוב.

דוד רותם: נגיד שהיה חוב של 30 שקל והגדלתי אותו ב-160 שקל, אז זה לא מי יודע מה אני מדבר פה.

דוד רותם: זה בסדר, בין גובה ההוצאות לגובה החוב.

נעמה מנחמי: אני מעדיפה שלא יהיה את כל הסעיף כבר, כי בעיניי הוא.

נעמה מנחמי: ..

דוד רותם: אז אני כן.

קריאה: אולי כדי שיהיה ברור יותר, שנרשום בין גובה ההוצאות לגובה החוב, לרבות הוצאות הגבייה.

דוד רותם: לא, אני לא מוסיף את זה.

דוד רותם: גמרנו, רבותיי.

דוד רותם: עזבו.

דוד רותם: אתם רק תסבכו לי...

דוד רותם: כל מלה שנאמרת פה, אתם תסבכו את זה עוד יותר.

גל פרויקט: אדוני היושב ראש, אולי רק תוסיף לרבות הפרשי הצמדה וריבית---

דוד רותם: בין גובה ההוצאות לגובה החוב, נקודה.

נעמה מנחמי: טוב, שבתי המשפט יקבעו.

יעל קינן מרקוביץ: סעיף 4.

יעל קינן מרקוביץ: ראשית, אנחנו מבקשים במקום 'אמצעי אכיפה', לחזור לנוסח הקודם, 'פעולה', ואז למעשה הסעיף ייראה כך: "4.

יעל קינן מרקוביץ: לא ייגבה כפל תשלום בשל פעולה המפורטת בתקנות אלה, בשל כך שהפעולה לא הושלמה במועד אחד, אלא אם כן התקיים אחד מאלה: "(א) הוכח להנחת דעתו של הממונה על הגבייה שלא ניתן היה להשלים את ביצוע הפעולה בפעם אחת.

יעל קינן מרקוביץ: "(ב) הסרבן ביקש את פיצול הפעולה".

יעל קינן מרקוביץ: ונעמה הוסיפה: "(ג) אין בתקנות אלה הוראה ספציפית אחרת".

דוד רותם: מקובל עליי.

יעל קינן מרקוביץ: אני חושבת שאלה הנקודות שהיו במחלוקת.

דוד רותם: תודה רבה.

דוד רותם: מי רוצה להשמיע הערות?

אריה לית: שתי הערות.

אריה לית: כבוד היושב ראש, הואיל ואנחנו חוגגים היום ראש חודש, אני רוצה שהסכומים יהיו באותיות קידוש הלבנה.

אריה לית: זאת אומרת בלי נקודות.

אריה לית: זאת אומרת שאף אחד לא יטען שלא מדובר על שקלים אלא על אגורות.

דוד רותם: כתוב, הוצאות בשקלים חדשים.

אריה לית: אני יודע.

דוד רותם: אז אתה רוצה שהנקודה לפני כן תרד.

דוד רותם: אין שום בעיה.

דוד רותם: פה יש נקודה, אז יחשבו שזה נקודה 15 שקלים.

דוד רותם: אין בעיה.

אריה לית: תודה רבה.

אריה לית: הדבר השני, אחרי סעיף קטן (20) מופיע סעיף שהיה (17).

אריה לית: היום אין לסעיף הזה מספר.

דלית זמיר: נכון.

דלית זמיר: הסעיף שמתחיל ב'להוצאות הקבועות בתקנות אלה'.

אריה לית: אני חושב שזה צריך להיות סעיף גדול.

נעמה מנחמי: זה סעיף גדול, למעשה זאת הסיפא של סעיף 1, ולכן היא לא זקוקה לפסקת משנה.

אריה לית: אז להוציא את זה לשוליים.

נעמה מנחמי: זה גם נכון.

נעמה מנחמי: תזיזי את זה ימינה.

אריה לית: וגם בסעיף הזה אני מציע שבמקום המלה 'לפי חוק מס ערך מוסף', תבוא המלה 'כמשמעותו בחוק מס ערך מוסף'.

אריה לית: זה מה שמופיע בתקנות ההוצאה לפועל (שכר טרחת עורכי דין וכונסי נכסים).

אריה לית: זאת אומרת, זה כבר הנוסח המקובל.

נעמה מנחמי: את זה אני משאירה לנוסח החוק במשרד המשפטים.

נעמה מנחמי: זה התפקיד שלו בדיוק, לבדוק שההתאמה ל---

אריה לית: זה לא משהו אישי.

נעמה מנחמי: לא, אני לא רואה את זה כמשהו אישי.

נעמה מנחמי: זה פשוט לא המומחיות שלי.

נעמה מנחמי: יש אדם שזו המומחיות שלו, שהמומחיות שלו היא לוודא שלא יהיו הבדלים במשמעויות.

נעמה מנחמי: אני לא רואה הבדל---

דלית זמיר: יש הבדל במשמעות.

דלית זמיר: כשכתוב 'לפי חוק', זה בעצם החיוב לפי החוק או לפי התקנות מתוכו.

דלית זמיר: כשכתוב 'כמשמעותו', זה פשוט לוקחים את המונח כמשמעותו בחוק.

דלית זמיר: אני לא חושבת שיש בעיה לכאן או לכאן, כי ברור---

דוד רותם: בסדר, אז שהנסח ינסח את זה לפי מה שהוא חושב.

אריה לית: אני מודה למשרד המשפטים.

דוד רותם: זאב, רצית להגיד עוד משהו?

זאב פורת: אני רציתי משהו ואולי יש פתרון.

זאב פורת: לא רצית להכניס את הנושא של השמירה ואני מציין איזה שהוא פתרון, כי קורה שתפסנו יקב ו/או נחלה במושב שאזי אני צריך שירותי שמירה 10 ימים, 12 יום ברציפות, אבל יכול להיות שהכונס, וזה בדרך כלל בהליך כינוס, והכונס במסגרת ההוצאות, על פי חוק ההוצאה לפועל רשאי אזי לחייב את ההוצאות שהוא הוציא, ואז אני לא צריך סעיף ספציפי.

דוד רותם: זה במסגרת שכר טרחה של הכונס וההוצאות של הכונס.

דוד רותם: זה לא פה.

זאב פורת: מי יכול לחייב את ההוצאות שלו, הוא לא יכול לחייב?

דוד רותם: שכר טרחת כונס, בית משפט קובע לו.

זאב פורת: כל ההוצאות שלו.

דוד רותם: זה בית משפט קובע.

זאב פורת: סליחה, תשלמו את כל הדברים האלה?

קריאה: הוא לא חייב בית משפט.

זאב פורת: הוא לא חייב בית משפט, מה פתאום בית משפט?

דוד רותם: עוד הערות, רבותיי?

זאב פורת: השאלה אם אתה תהיה מוכן לשקול את הקטע של השמירה.

דוד רותם: בפעם הבאה.

דוד רותם: לפעם הבאה שיגישו תקנות כאלה.

דוד רותם: טוב, רבותיי, אני מצביע על התקנות.

דוד רותם: מי בעד?

דוד רותם: מי נגד?

דוד רותם: פה אחד התקבלו התקנות.

דוד רותם: הצבעה על התקנות התקנות התקבלו פה אחד.

דוד רותם: תודה רבה לכם.