ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 137, 2011-02-08 10:30

דני דנון: בוקר טוב לכולם.

דני דנון: אני פותח את הישיבה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

דני דנון: ביקשנו ממחלקת המידע והמחקר של הכנסת להכין לנו נייר ואני אבקש בפתח הדברים מעורכת המחקר מריה רבינוביץ לסקור את הממצאים שעלו במהלך הבדיקה.

דני דנון: בבקשה.

מריה רבינוביץ: בוקר טוב.

מריה רבינוביץ: אני רוצה להתייחס למצב של הילדים.

מריה רבינוביץ: בשנת 2008 חיו בישראל כ- 235,000 ילדים ובני נוער עולים בגילאים אפס עד שבע עשרה, הם היוו כ- 10% מכלל בני נוער וילדים באוכלוסיית הילדים בגילאים אלה.

מריה רבינוביץ: כ- 14% מתוכם הם תלמידי בתי ספר במערכת החינוכית.

מריה רבינוביץ: על פי תוצאות מחקר של מכון ברוקדייל שבדק את מצבם של בני נוער עולים בסיכון בשנת 2010, עולה שכ- 75% מבני נוער עולים מרגישים ישראלים, וטוב להם כאן ושהמדינה שלהם, עם זאת חלק גדול מהאוכלוסייה הזאת מתמודד עם בעיות מאוד קשות.

מריה רבינוביץ: בסוף שנת 2007 מספר הילדים העולים שחיו במשפחות המקבלות קצבת הבטחת הכנסה היה כ- 23,000 שהם כ- 16% מכלל האוכלוסייה.

מריה רבינוביץ: 22% מכלל ילדי עולים חיים במשפחות חד הוריות - - -

דני דנון: כמה זה בהשוואה?

מריה רבינוביץ: פי שניים גבוה משיעורם באוכלוסייה וזה נתון גבוה.

דני דנון: יש מגמה בנתון הזה?

דני דנון: אנחנו רואים אם יש עליה או ירידה?

מריה רבינוביץ: לפי מה שאני רואה משנת 2007 זה פחות או יותר סטאטי.

מריה רבינוביץ: יכול להיות שמישהו יתקן אותי אבל זה מה שעולה מהנתונים.

שלמה מולה: אתם לא כוללים את הילדים ילדי הארץ.

מריה רבינוביץ: זה כולל ואני אתייחס עכשיו להגדרה של עולים.

מריה רבינוביץ: עלפי שירותי הרווחה ועל פי משרד לקליטת עלייה, ילדים עולים הם אלו שעלו לארץ משנת 1990 או ילדים להורים שעלו לארץ באותן שנים, מבחינת ההתייחסות ליוצאי אתיופיה ההתייחסות היא בלי שום קשר לשנת העלייה אלא לכל מי - - - -

שלמה מולה: למה?

מריה רבינוביץ: כי המצב באוכלוסייה הזאת יותר קשה ולכן ההסתגלות לחברה הישראלית הקולטת מצבם יותר קשה משאר הקבוצות.

מריה רבינוביץ: אני מדברת על ילדים ובני נוער אבל זה גם בהשפעה של המשפחות.

מריה רבינוביץ: בנוסף למשבר העלייה הילדים ובני נוער מתמודדים בבעיות משפחתיות, בעיות כלכליות, מפגש בין תרבותי ועניין השפה שנובעים מעצם העלייה, הם גם מתמודדים עם בעיות גיל ההתבגרות כי גיל ההתבגרות בפני עצמו מוגדר כמצב סיכון.

מריה רבינוביץ: כ- 25% מהילדים מאושפזים בבתי חולים לבריאות הנפש הם ילדים עולים.

מריה רבינוביץ: כ- 25% מכלל המאושפזים בבתי חולים לבריאות הנפש הם עולים.

מריה רבינוביץ: כ- 20% מהתאבדויות של ילדים בעשור האחרון הם של ילדים ובני נוער עולים.

דני דנון: תתני לנו בכל מקום ומקום את ההשוואה.

מריה רבינוביץ: אני תמיד מתייחסת לשיעורם באוכלוסייה.

מריה רבינוביץ: השיעור הכללי שלהם באוכלוסייה הוא 10%.

מריה רבינוביץ: הנתון הזה הוא פי שניים וחצי גבוה משיעורם באוכלוסייה.

דני דנון: גם פה יש מגמות?

מריה רבינוביץ: מבחינת המגמות לגבי ההתאבדויות בעשור האחרון – האחוז הזה עומד על 20% והשיעור הגבוה בולט בעיקר בקרב ילדים ובני נוער אתיופים.

דני דנון: יש מספרים מוחלטים של התאבדויות?

מריה רבינוביץ: אלו מספרים בודדים וזה פחות מעשרים בשנה.

מריה רבינוביץ: זה מספר גדול ואם זה 20% מהאוכלוסייה אז יש - - -

דני דנון: אם לוקחים את שנת 2010, כמה ילדים עולים התאבדו?

דני דנון: מה הפילוח מבחינת יוצאי אתיופיה?

מריה רבינוביץ: זה מסתכם פחות מעשרים, את הפילוח יש לי במשרד ואני אמסור לך את הדיווח בהמשך.

שלמה מולה: פחות מעשרים?

מריה רבינוביץ: בסך הכל עולים.

מריה רבינוביץ: אני אחזור להתנהגויות הסיכון.

מריה רבינוביץ: באותו מחקר שהזכרתי של מכון ברודקייל נמצא ש- 44% מהמשתתפים התאפיינו בכמה התנהגויות סיכון.

מריה רבינוביץ: במחקר הזה לא נמצאו הבדלים בהתנהגויות סיכון בקרב בני נוער עולים על פי וותק בארץ.

מריה רבינוביץ: זאת אומרת לא משנה כמה זמן הם בארץ ההתנהגויות הסיכון בקרבם נמצאות באותן מגמות.

מריה רבינוביץ: שיעור הנשירה של ילדים עולים גדול מקרב כלל האוכלוסייה וזה בעיקר בולט בכיתות יא' ו- יב'.

מריה רבינוביץ: לדוגמה בכיתות יא' אם שיעור הנשירה בכלל האוכלוסייה הוא 6% בקרב עולים זה 8%.

מריה רבינוביץ: בשנת 2010 נצפתה ירידה יחסית לשנת 2009 בשיעור העבירות של בני נוער עולים.

מריה רבינוביץ: כ- 16% מכלל עבירות בני נוער הן עבירות של נוער עולה.

מריה רבינוביץ: האחוז הזה אומנם נמוך משנה קודמת ועמד בשנת 2009 על 19% אבל עדיין זה יותר גבוה משיעורם באוכלוסייה.

מריה רבינוביץ: בנוסף לכך דפוסי שימוש בחומרים פסיכו-אקטיביים - - -

מרינה סולודקין: יש מגמת ירידה.

מריה רבינוביץ: יש מגמת ירידה אבל בדפוסי התנהגות בחומרים פסיכו-אקטיביים אלכוהול וסמים דווקא הם נמצאים במגמת עלייה.

מריה רבינוביץ: עיקר השיעור הגבוה של משתמשים בחומרים האלה בולט בקרב בני נוער עולים מחבר העמים לשעבר.

מריה רבינוביץ: יותר מ- 20% שוהים במסגרות חוץ ביתיות של משרד הרווחה והשירותים החברתיים, הם ילדים ובני נוער עולים וזה פי שתיים משיעורם באוכלוסייה.

מריה רבינוביץ: במינהל חינוך ההתיישבותי ופנימייתי של משרד החינוך בשנת 2009 היו כ- 30 מכלל השוהים שהם עולים.

מריה רבינוביץ: גם כאן בולט שיעורם של יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: הנתונים האלה, למשל 15,000 ילידי הארץ יוצאי אתיופיה - - -

מריה רבינוביץ: למה אתה מתכוון?

שלמה מולה: הנתונים הראשונים שלך, 47% יוצאי חבר העמים וכ- 15% יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: הנתון הזה של 15,000 מהו?

שלמה מולה: מדובר על אלה שעלו בשנות ה- 80, שנות ה- 90 או כל העולים?

שלמה מולה: יש הבדל משמעותי בין עלייה ועלייה וגם ההתייחסות שונה.

מריה רבינוביץ: זה נכון, ההתייחסות לאלה שעלו משנת 1990 ולילדים שנולדו להורים עולים משנת 1990.

שלמה מולה: זאת אומרת שאתם לא כוללים את העלייה בשנות ה- 80 מאתיופיה.

מריה רבינוביץ: מבחינת הנתון המספרי לא.

שלמה מולה: זה נראה הגיוני כי בסך הכלל יש כ- 45,000 ילידי הארץ יוצאי אתיופיה.

מריה רבינוביץ: בהתייחסות מספרית אתה צודק.

קריאה: חלק הם דור שלישי.

שלמה מולה: כמעט ולא קיים דבר כזה.

מריה רבינוביץ: נתון נוסף, ברוב השירותים של משרד הרווחה הניתנים היום בכלל לבני נוער סיכון ולבני נוער עולים, בולטים גם כן שיעורם של העולים.

מריה רבינוביץ: כ- 17% מהמטופלים בשירותי הרווחה הם עולים, שוב זה נתון גבוה משיעורם מכלל האוכלוסייה.

מריה רבינוביץ: בשירות מבחן לנוער בשירות חסות הנוער ובשירות לנוער בולטים היום שיעורים גבוהים של בני נוער עולים, ושיעור גבוה מתוכם הוא של יוצאי אתיופיה.

דני דנון: ומהי המגמה?

מריה רבינוביץ: לא בדקתי מגמות.

מריה רבינוביץ: אני מוסרת לך נתון נכון להיום.

מריה רבינוביץ: תשומת הלב מיוחדת ניתנת היום לשלוש קבוצות על ידי הגורמים המטפלים והן לאוכלוסיית בני נוער וילדים עולים מאתיופיה שמגודרת היום כקבוצה בסיכון מוגבר.

מריה רבינוביץ: הקבוצה הנוספת הם ילדי בוכרה וקווקז שגם הם מוגדרים כקבוצה בסיכון מוגבר.

מריה רבינוביץ: הקבוצה השלישית היא קבוצת נערות וצעירות עולות שאחוז שלהם מכלל הבנות הצעירות המטופלות בשירותי הרווחה הוא יותר מ- 20%.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אנחנו מודים למרכז מחקר ומידע של הכנסת, אנחנו נותנים לכם הרבה עבודה אבל היא חשובה לנו.

דני דנון: ברשות

דני דנון: כם אני רוצה לפנות לשרה כהן מנהלת הרווחה במשרד לקליטת העלייה.

דני דנון: יש לי מספר שאלות מפתח שמטרידות אותנו, אנחנו מסיירים הרבה בשטח ובכל נושא הטיפול החוץ ביתי בפנימיות, חשוב לדעת מבחינת המשאבים של המשרד, כמה הוא משקיע בתקציבים בפנימיות לעומת טיפול בקהילה, וגם לקבל מספרים.

דני דנון: סיירנו 'בימין אורט' ובמקומות אחרים וסיירו בראשון לציון, מצד אחד אני שומע קולות, במיוחד מהקהילה האתיופית, שאומרים "לוקחים לנו את הילדים ושם הם מתדרדרים".

דני דנון: לעומת זאת התרשמתי לטובה 'בימין אורט' מהצוות החינוכי ומהמקום.

דני דנון: אני מבקש שנתמקד דווקא בסוגיה הזאת של הפנימיות, גישתו של המשרד, תקציבי המשרד, ולגבי הוצאה מהבית של הילדים יוצאי אתיופיה.

דני דנון: בבקשה.

שרה כהן: אני חושבת שצריך להבהיר כאן את הדברים.

שרה כהן: משרד הקליטה לא מתקצב את השהות של הילדים ובני נוער בפנימיות לסוגיהן.

שרה כהן: אתה התייחסת כרגע לפנימיות שהן פנימיות ששייכות למערכת החינוך, וחלק מהפנימיות הן באחריות של משרד הרווחה והן מיועדות לילדים בסיכון.

שרה כהן: כך או כך גם לגבי פנימיות שהן פנימיות חינוכיות וגם לגבי פנימיות שהן טיפוליות אין כאן תקצוב שהוא תקצוב של משרד הקליטה.

שרה כהן: את הדברים האלה צריך לציין.

שרה כהן: אני יכולה להגיד ברמת המגמות, כי זאת היום מלת המפתח לדעתי בהתייחסות באופן כללי לאוכלוסיות, יש מגמת ירידה מבחינת התובנות של השירותים השונים לגבי הפניית ילדים למסגרות חוץ ביתיות, בין אם הן מסגרות חינוכיות ובין אם הן מסגרות טיפוליות.

דני דנון: דפני מושיוב אולי השאלה מופנית יותר אליך בעניין הזה.

דני דנון: דפני מושיוב מפקחת ארצית לקליטת העלייה במשרד לקליטת העלייה.

דפנה מושיוב: לפי הנתונים שלנו, סך הכל הילדים המושמים במסגרות חוץ ביתיות הם במגוון מאוד רחב של שירותים שונים הניתנים לילדים.

דפנה מושיוב: בין אם מדובר בילדים אוטיסטיים או ילדים השייכים לאדם המפגר, בין אם שירותים לנכים, הסך הכלול של ילדים מגיע ל- 9,817.

דפנה מושיוב: זאת אומרת כלל שירותי הרווחה שהם מגוונים - - -

דני דנון: אם את גורעת את הילדים בעלי צרכים מיוחדים?

דפנה מושיוב: השאלה מהם צרכים מיוחדים, האם שיקום זה צרכים מיוחדים להגדרתך?

שלמה מולה: מה זה שיקום?

דפנה מושיוב: שיקום למשל זה ילד נכה והוא במסגרת חוץ ביתית.

מרינה סולודקין: אנחנו לא מדברים על זה.

דני דנון: בדיוק.

דני דנון: אנחנו מדברים על ילדים נורמטיביים מבחינה תפקודית.

דפנה מושיוב: השירות לילד ונוער שאצלו אולי נמצאים הילדים עליהם אתם מדברים שלחלק מהם יש בעיות רגשיות, מספרם מגיע מתוך כ- 36,047 ל- 8,011 נמצאים במסגרות של השירות לילד ונוער.

דני דנון: מתוך כ- 8,000 כמה מהם עולים?

דפנה מושיוב: אלו הילדים העולים.

שלמה מולה: כמה מהם הם יוצאי אתיופיה?

דפנה מושיוב: אין לי את הפילוח של יוצאי אתיופיה.

דפנה מושיוב: אבל בסך הכל יש עולים מצרפת, עולים מארצות אחרות.

שלמה מולה: בנתון שאת מדברת עליו אין הרבה יוצאי אתיופיה.

דפנה מושיוב: אני לא יודעת להגיד לך כי אין לי את הפילוח.

שלמה מולה: אני אשמח לדעת.

שלמה מולה: אדוני היושב ראש - - -

דני דנון: כמה עולי אתיופיה?

שלמה מולה: סך הכל לדעתי מספר כלל עולי אתיופיה הוא 130,000 מתוך זה ילדים מתחת לגיל שמונה עשרה, מתוך זה קרוב ל- 40,000 ילדי הארץ, אני לא יודע לומר בצורה מדויקת אם אנחנו עוסקים בגילאי שתיים עשרה עד שמונה עשרה, אותנו מעניין כמה נשארים בקהילה וכמה יוצאים לפנימיות.

שלמה מולה: שוב לא אלה עם צרכים מיוחדים.

שלמה מולה: ממה שאני יודע המגמות שהיו בשנות ה- 90 כל הילדים בגילאים האלה הלכו לפנימיות.

שלמה מולה: הפרשה הזאת לא קיימת היום.

דפנה מושיוב: לא הרווחה, פנימיות חינוכית.

שלמה מולה: אמרתי לכלל הפנימיות.

שלמה מולה: לגבי הצרכים המיוחדים ואחרים ברור, אנחנו שואלים הם היום קיימת המגמה של הוצאת הילדים לפנימייה באופן מעודד ומדרבן כמו שהיה אז בתקופת עליית הנוער.

שלמה מולה: מה המספרים שהיום נשארים בקהילה ולומדים וכמה יוצאים לפנימיות?

דני דנון: נמצאים כאן נציגי משרדי הממשלה, יושבים כאן משרד הרווחה, משרד החינוך, המשרד לקליטת העלייה, נקבל את הנתון של כמה ילדים יוצאי אתיופיה נמצאים היום בפנימיות?

אילני אבבה קמפינו: כ- 25% מכלל תלמידי הפנימיות חינוכיות, אני לא מתייחסת לפניות הרווחה ושל עיריות, הם יוצאי אתיופיה.

אילני אבבה קמפינו: אני מהמשרד לבטחון פנים הממונה על נושא של הפנימיות.

שלמה מולה: 25% מכלל הפנימיות.

שלמה מולה: זה לא מה שאני שואל.

שלמה מולה: אני שואל מכלל הילדים יוצאי אתיופיה מגילאי שלוש עשרה עד שבע עשרה, מה האחוז שלהם בפנימייה.

דני דנון: אתם נדרשתם לסוגיה הזאת?

שלמה מולה: אם יש 15,000 בגילאים האלה כמה מהם בפנימיות?

דני דנון: השאלה למשרד החינוך או למשרד הרווחה, אצלכם הנתונים.

מאיה שריר: אין לי את הנתון הזה, לא נערכתי לנתון הזה, אני יודעת שיש היום במערכת 15,415 עולים יוצאי אתיופיה עולים גילאי כיתה א' עד יב'.

מאיה שריר: נולדו באתיופיה 15,415 תלמידי כיתה א' עד יב'.

מאיה שריר: יוצאי אתיופיה הם 43,473 תלמידים.

מאיה שריר: אין לנו מגמה של הפניה לפנימיות.

מאיה שריר: אני יודעת שרק במקרים מסוימים - - -

דני דנון: 43,000 הם מכיתה א' עד יב', יש לך את טווח הגילאים של שתיים עשרה עד שמונה עשרה?

מאיה שריר: אין לי כאן, אני יכולה להביא גם נתונים על פנימיות וגם נתונים בפילוח גילאים.

שלמה מולה: נמצא כאן נציג האגף לחינוך התיישבותי?

מאיה שריר: לא, אבל אני יכולה לומר שמשרד החינוך עובד בצמוד מאוד עם הקהילה, מתחילים את מרכז ההיגוי ליוצאי אתיופיה במערכת החינוך, כל המדיניות נקבעת במשותף ואין שום מגמה להפנות דווקא תלמידים לפנימיות, בכלל לא.

דני דנון: אבל אף אחד לא יכול לומר לנו כמה תלמידים יוצאי אתיופיה נמצאים היום מחוץ לבית.

מאיה שריר: אני אבדוק.

שלמה מולה: מבלי לקבוע עמדה אם זה טוב או לא טוב אני חושב שהנתון הזה חיוני, לדעתי יש לנו כאן בעיה.

שלמה מולה: אולי נבקש ממחלקת המחקר והמידע, ברשותך אדוני זה נתון חשוב.

דני דנון: אולי מהמשרדים.

שלמה מולה: אני לא בטוח שזה מהמשרדים.

שלמה מולה: לפי מה שאני יודע גם מהשלטון המקומי שמעורב בתהליך ההפניה.

שלמה מולה: יש גם פנימיות טובות שהמשפחות משלמות כסף ושולחות את הילדים אליהן, לא כל הפנימיות הן פנימיות לא טובות, יש גם פנימיות איכותיות אליהן הן שולחות כי הן רוצות חינוך איכותי, כמו לישיבות איכותיות, כפר הרואה ואחרות.

שלמה מולה: הנתון שמטריד אותנו הוא הנתון הכללי, הייתי רוצה דפנה מושיוב שבנתון שלך תפרטי מתוך ה- 9,000 כמה ילדים הם יוצאי אתיופיה, תחושת הבטן שלי אומרת שמספר יוצאי אתיופיה לא גדול, אבל אשמח לשמוע הנתון המדויק.

דפנה מושיוב: אצלנו במשרד הרווחה המגמה עם הפנים לקהילה, מתוך הנתונים, שתדע שאם אנחנו מדברים על 8,663 שהם ילדים בהשמה חוץ ביתית אז 27,494 שהם סך כל הילדים הם במסגרות קהילתיות ובקרב העולים 2,272 הם בחוץ ביתי, ו- 5,756 הם במסגרות קהילתיות.

דני דנון: אנחנו נבקש ממשרד החינוך וממשרד הרווחה להעביר לוועדה בכתב תוך ארבעה עשר יום פירוט מספר הילדים בגילאי שתיים עשרה עד שמונה עשרה, יוצאי אתיופיה כולל ילדי הארץ יוצאי אתיופיה שנמצאים בטיפול חוץ ביתי.

דפנה מושיוב: שתיים עשרה עד שמונה עשרה?

דפנה מושיוב: אני נתתי לך נתון מלידה עד שמונה עשרה.

דני דנון: אני יודע.

דני דנון: אותנו דווקא מעניין הגיל הזה שבו אנחנו שומעים על מגמה מסוימת, כשיהיו הנתונים נוכל להתייחס אליהם.

דני דנון: אני רוצה לבקש את עורכת הדין דנה מכניאן מנכ"לית עמותת טבקה – מרכז לסיוע משפטי וסנגור קהילתי ליוצאי אתיופיה.

דני דנון: בבקשה

דנה מכניאן: תודה.

דנה מכניאן: נייר העמדה שלנו מתייחס אגב לילדים בכל הגילאים, מגיל לידה.

דנה מכניאן: הדגש שאנחנו רוצים לשים הוא על פי 'חוק הנוער טיפול והשגחה', בעצם החוק הזה מאפשר לפקידות הסעד לפנות לבתי המשפט במקרים בהם הם חושבים שצריך להתערב בטיפול בילדים.

דנה מכניאן: לפי החוק קודם מכריזים על הקטין כקטין נזקק ואז אפשר לבקש מבית המשפט שיורה על דרכי טיפול על פי ההמלצות של פקידות הסעד.

דנה מכניאן: דרכי הטיפול יכולות להיות התערבויות שונות לרבות הוצאה מהבית כאשר בית המשפט העליון קבע שהוצאה מהבית צריכה להיות המוצא האחרון.

דנה מכניאן: פונים אלינו עולים רבים שלצערי מגיעים אלינו כשההליך מגיע לבית המשפט, כשפקידת הסעד פונה כבר לבית המשפט.

דנה מכניאן: בדרך כלל ההמלצות מבוססות על וועדות החלטה שנערכות.

דנה מכניאן: אני רוצה לציין שלאורך כל השלבים האלה אנחנו חשים שאין שיתוף פעולה עם ההורים.

דנה מכניאן: הגישה כלפי ההורים היא גישה מאוד פטרנליסטית שהם ההורים לא יודעים מה טוב יותר לילדים, צריך להגיד להם, צריך להתערב והרבה יותר קל לפנות לבית המשפט ולהוציא צו בין אם זה צו להוצאה מהבית, בין אם זה צו למתן טיפול פסיכיאטרי.

דנה מכניאן: למה להשקיע אנרגיות על ההורים במקום - - -

מרינה סולודקין: כל הכבוד, המסקנות מאוד נכונות.

דנה מכניאן: אלו דברים שאנחנו חווים בשטח יום יום.

דנה מכניאן: אני יכולה לתת דוגמה, רק השבוע הגיע אלי אימא שפקידת הסעד הודיעה לי שהיא צריכה להגיע לבית המשפט, היא לא כל כך הבינה, ולא כל כך ידעה על מה, אומנם הזמינו אותה לוועדת החלטה אבל בוועדת ההחלטה היא לא קיבלה תרגום כך שהיא לא יכלה באמת להשמיע את דעתה ולהגן על עצמה.

דנה מכניאן: הזמינו אותה באותו יום לבית המשפט ובמזל השופטת הפנתה אותה אלינו, המליצה לקבל סיוע משפטי שזה דבר שהרבה פעמים לא קורה בכלל והורים מופיעים בבית המשפט כשהם לא מיוצגים, לפעמים אפילו ברמה הכי בסיסית כמו למשל קבלת תרגום, הם לא מודעים להליכים שקורים.

דנה מכניאן: האישה הגיעה אלינו.

דנה מכניאן: יש לה ארבע ילדים, שתי ילדות קטינות בגיל שמונה ואחת עשרה, כאשר ההמלצה של פקידת הסעד הייתה להוציא את כל הילדים מהבית כי הם קטינים נזקקים.

דנה מכניאן: אכן הילדים האלה חווים קשיים, גם האימא חווה קשיים בגידול שלהם שנובעים מעוני, מכך שהיא פוטרה מהעבודה, מרקע אלימות במשפחה שהיה.

דנה מכניאן: אותה אימא הייתה מוכנה לשתף פעולה עם הרווחה.

דנה מכניאן: כשהיא הגיעה אלי היא בסך הכל רצתה עזרה והייתה מוכנה לקבל עזרה.

דנה מכניאן: אבל בשלב הזה של בית משפט לאחר שנכתב תזכיר ולאחר שלא עירבו אותה בוועדת החלטה המשבר וחוסר אמון בינה לבין הרווחה היה כל כך גדול.

דנה מכניאן: פניתי לפקידת הסעד ואמרתי לה "בואי ברגע האחרון, הנה האימא מוכנה לשתף פעולה, בואו תעזרו לה, תנו לה מענה בקהילה, האימא הזאת צריכה לצאת לעבוד ואולי אפשר לשלוח את הילדים במקום לשלוח אותם מחוץ לבית, מחוץ לקהילה ולנתק אותם מבתי הספר אליהם הם מורגלים, אולי אפשר לתת לה פנימיית יום שזו מסגרת יום שמאפשרת לשהות במשך היום בפנימייה ולקבל את הטיפול ולחזור בערב לבית של האימא.

דנה מכניאן: אולי אפשר לתת הדרכה הורית לאימא, אולי אפשר להביא סומכת הביתה".

דנה מכניאן: מה שפקידת הסעד אמרה לי "אין לי משאבים בקהילה.

דנה מכניאן: אם אני שולחת את הילדים לפנימייה יש לכך תקציב, הפנימיות מקבלות תקציב של 7,000 שקל על כל ילד ויש מי שילם, בפנימייה אין לי".

אלי זרחין: 120,000 משלמים בשנה לילד.

דנה מכניאן: אני שומעת כל מיני נתונים, הנתון האחרון ששמעתי הוא 7,000 שקלים לחודש.

אלי זרחין: פנימייה זה מעבר ללימודים, זה הרבה דברים טיפוליים.

אלי זרחין: ילד בפנימייה בישראל עולה 120,000 שקל, כל הכסף הולך לאותו ילד.

דנה מכניאן: אני לא באה לטעון שהפנימיות אינן טובות ושהן לא נותנות טיפול טוב.

דנה מכניאן: אני תוהה למה להשקיע את כל המשאבים לטיפול בפנימייה.

דנה מכניאן: ברגע שילד מגיע לפנימייה הוא מקבל בהרבה מקרים טיפול פסיכולוגי, חוגים, למה לא לתת לו את זה בקהילה?

דני דנון: ברור, תודה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מקצינת נוער הילה מזרחי נתונים בנוגע לנתוני פשיעה של קטינים.

דני דנון: בבקשה.

הילה מזרחי: תודה.

הילה מזרחי: אני הכנתי את הנתונים האלה לקראת יום עיון סיכונים שנערך לא מזמן, זו אחת התכניות שאנחנו שותפים בה ומיועדת גם לנוער עולה.

הילה מזרחי: יש לי כאן איזו השוואה של הנתונים בין שנים 2009 ל- 2010.

הילה מזרחי: באופן כללי אפשר לראות לגבי כל בני הנוער שיש ירידה, מזערית אומנם, בין השנים 2009 ל- 2010 במספר התיקים שנפתחו לקטינים בעבירות השונות.

הילה מזרחי: העבירות שבעיקר בדקתי הן אלימות, רכוש וסמים.

הילה מזרחי: עלייה יותר משמעותית ראיתי במספר התיקים שנפתחו לבני נוער עולים.

הילה מזרחי: אם השיעור הכללי הירידה היא בסביבות ה- 4% אז לעולים זה 18% ירידה בין 2009 ל- 2010.

הילה מזרחי: הגדרה של עולה מבחינת המשטרה זה מי שעלה לארץ משנת 1990, לא בני עולים ולא דור שלישי רק מי שעלה לארץ משנת 1990.

הילה מזרחי: הירידה היא בערך 18% לעולים.

הילה מזרחי: בעבירות יש ירידה קצת יותר משמעותית בקרב עולים, בסביבות ה- 26%.

הילה מזרחי: בעבירות רכוש גם ירידה של 21%, בעבירות סמים משהו בסביבות ה- 11%.

הילה מזרחי: יש כאן פילוח של יוצאי ברית המועצות ויוצאי אתיופיה.

הילה מזרחי: ברית המועצות - במספר התיקים יש ירידה של 19.5% משנת 2009 ל- 2010 במספר התיקים הכללי.

הילה מזרחי: עבירות אלימות, ירידה של 28%, עבירות רכוש ירידה של 21% אחוז ועבירות סמים 14% ירידה.

הילה מזרחי: יוצאי אתיופיה - במספר התיקים בסך הכל יש ירידה של 16%, עבירות אלימות ירידה של 12%, עבירות רכוש ירידה של 28%, בעבירות סמים דווקא עלייה של 16% בין השנים 2009 ל-2010.

רונית אשטו: אין עבירות אחרות, פגיעת אלימות, פגיעה מינית?

הילה מזרחי: את זה לא בדקנו.

הילה מזרחי: בדקנו דווקא את העבירות שציינתי.

הילה מזרחי: יש איזה פער בין מספר התיקים לבין קטינים שמעורבים בעבירות.

הילה מזרחי: מספר הקטינים המעורבים בעבירות האלה הוא קטן ממספר התיקים שנפתחו, זה מצביע אומנם על פחות קטינים שעוברים על החוק אבל יש איזו חזרה בביצוע העבירות, לעומת עבירות הסמים שכאן המספר הוא פחות או יותר אותו דבר וזו בעצם עבירה שלא עושים בצוותא.

שלמה מולה: כשאת מדברת על העבירות האלה שהן עבירות שמלוות את הנער לבית משפט - - -

דני דנון: לפתיחת תיק.

שלמה מולה: כמה ממספר התיקים שנפתחים באחוזים מגיעים לבית משפט?

הילה מזרחי: לא בדקתי את זה.

שלמה מולה: זה נתון חשוב.

דני דנון: בנתונים שלך יוצאי אתיופיה שנולדו בארץ לא מופיעים?

הילה מזרחי: לא.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: חבר הכנסת שלמה מולה בבקשה.

שלמה מולה: תודה רבה אדוני היושב ראש, תודה לאגף המחקר.

שלמה מולה: אני רוצה להעיר מספר הערות.

שלמה מולה: ראשית זה שכל משרד נותן לנו בסיס נתונים שונה זה מבלבל אותנו ולא מסייע לנו באמת להתמקד ולהתמודד עם הבעיה.

שלמה מולה: אם משרד החינוך עובד על הגדרת עולים ובני עולים רצוי שגם משרד הרווחה וגם משטרת ישראל ובכלל שכל משרדי הממשלה יתייחסו להגדרה אחת ואז נוכל לסכרן את הנתונים כולם, וזאת כדי להבין איפה הבעיה.

שלמה מולה: אם נגיע בסופו של עניין לתוצאה שהבעיה היא, אני יוכל להניח ואני אומר את זה בזהירות, אני חושב שלפעמים הנתונים על יוצאי אתיופיה הם הרבה יותר קשים מהעולים עצמם, כי כאשר אני מנתח את הנתונים של עולה אני לא חושב שניתן למצוא עולים חדשים שהגיעו בחמש השנים האחרונות שנמצאים קשורים לפשיעה ולאלימות, לכן הנתון מבלבל אותנו ועל כן הייתי רוצה שכל המשרדים יעבדו על מסד נתונים אחיד.

שלמה מולה: שנית, הסיפור של הוצאת ילדים לפנימיות באמצעות פקיד הסעד פשוט מוציא אותנו מדעתנו.

שלמה מולה: אני לא חושב שלא נכון לא להוציא ילד, כשצריך להוציא ילד יש להוציא ילד.

שלמה מולה: אבל הזכות הבסיסית של כל משפחה היא להיות מיוצגת באמצעות עורך דין או טוען ציבורי.

שלמה מולה: הייתי מבקש אדוני היושב ראש אולי לקיים דיון עם הסנגוריה הציבורית.

שלמה מולה: ברוך השם מדינת ישראל מצליחה לייצר הרבה עורכי דין יוצאי אתיופיה שמדברים את השפה.

שלמה מולה: יכול להיות שצריך לקיים דיון עם משרד המשפטים לאו דווקא בנושא הנוער אלא גם בנושאים אחרים, שייקחו עורכי דין יוצאי אתיופיה הדוברים את השפה.

שלמה מולה: אנחנו רוצים להעביר חקיקה אבל לא מאפשרים לנו, לפחות בנתונים הקיימים.

שלמה מולה: אם משפחה יוצאת אתיופיה מרגישה נוח יותר לדבר עם סנגור בשפתה, מה הבעיה עם זה כי ממילא משלמים עבור השירות?

שלמה מולה: הבעיה היא לפעמים כשילד צריך לצאת מהבית כי טובת הילד צריכה להנחות אותנו, אבל התחושה של המשפחה היא מרה כשלוקחים להם את הילד.

שלמה מולה: אני חושב שיש דרך להתמודד ואני פונה אליך אולי כדי שתהייה פנייה לסנגוריה הציבורית בעניין הזה.

שלמה מולה: בנושא הוצאת הילדים לפנימיות, לפי דעתי עד לפני שבע-שמונה שנים הייתה התקדמות ולכן היו הרבה מאוד מסגרות שנפתחו בקהילה, כמו הפרויקט הלאומי ותכניות של המשרד לקליטת העלייה במוקדי הקליטה וכל תכניות הנוער אחר הצהריים.

שלמה מולה: נבנו הרבה תכניות כדי שלא יהיה צורך להוציא את הילדים לפנימייה כשלא צריך ולמנוע יצירת מתחים בתוך המשפחה.

שלמה מולה: יש לי את התחושה שאולי חזרנו קצת אחורה.

שלמה מולה: אני לא רוצה להגיד שזה מגמה גרופת אבל אני חושב שהנתון של מספר הילדים, לדעתי יש יותר מ- 15,000 ילדים יוצאי אתיופיה בפנימיות, זאת דעתי ואני אומר את זה בזהירות וזה מנתון אישי שלי.

שלמה מולה: אני חושב שזה הרבה מדי, ואם הנתון נכון זה לא בסדר, כלומר אם לא הגיענו למצב שבני שלוש עשרה עד שמונה עשרה יוצאי אתיופיה לא הגיעו לממוצע הישראלי הוותיק, אם לא הגיע לכך יש לנו עם בעיה.

שלמה מולה: לכן הנתון שביקשת הוא חשוב לנו, יתכן כמו שאמרתי שאם המשפחות מפנות את הילדים לפנימיות איכותיים, אבל המגמה הגורפת היא בעייתית.

שלמה מולה: הדבר האחרון, הגדרת עולה מייצרת סטיגמות ובעיקר ליוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: אני מציע שמאוד נזהר בשליפת נתונים שהם נתונים מאוד סלקטיביים.

שלמה מולה: עם המבחן והשימוש בהגדרת עולה חדש בכלל, גם של יוצאי אתיופיה וגם של יוצאי חבר העמים, אני רוצה שתהייה הגדרה שווה, ההגדרה צריכה להיות אחידה.

שלמה מולה: אני לא חושב שצריכה להיות הגדרה שיוצרת סטיגמות לאוכלוסיות מסוימות.

שלמה מולה: ראיתי כאן נתונים על הקווקזים, הבוכרים ועל אתיופים בלבד, אנחנו צריכים להיות מאוד מאוד זהירים כשמייצרים הגדרות ועל בסיסה מוסרים נתונים.

שלמה מולה: אנחנו רוצים להתמודד עם הבעיה אבל יתכן שאנחנו יוצרים סטיגמה מיותרת.

שלמה מולה: תודה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני מציע חבר הכנסת שלמה מולה שלפני שתצא תשמע את נציגת המשרד לבטחון פנים שדווקא תומכת ותציג נתונים על יעילות הפנימיות.

דני דנון: בבקשה.

שלמה מולה: לא אמרתי שפנימיות זה דבר לא טוב, אמרתי רק שעם מספר לא פרופורציונאלי מתחילה להיות בעיה.

אילני אבבה קמפינו: אנחנו עובדים בפנימיות כעשר שנים, בפנימיות החינוכיות ולא הטיפוליות של הרווחה.

אילני אבבה קמפינו: המשרד משקיע בשנה בסביבות שני מיליון שקלים עבור פעילויות בפנימיות בכפרי הנוער.

אילני אבבה קמפינו: אנחנו, אף אחד מאיתנו לא בעד שליחת ילדים לפנימיות - - -

דני דנון: בכמה פנימיות אתם עובדים?

אילני אביבה קמפינו: נכון להיום בעשרים פנימיות שמתוכן שלוש פנימיות ללימודי משטרה.

דני דנון: כמה ילדים יש בכל פנימייה?

אילני אבבה קמפינו: בפנימיות בהן אנחנו מעורבים יש כמעט 5,000 ילדים.

אילני אבבה קמפינו: הם מקבלים מענה מאיתנו המשרד לבטחון פנים.

שלמה מולה: אתם לא נותנים לכל הילדים.

שלמה מולה: אתם נותנים רק בצורה סלקטיבית.

אילני אבבה קמפניו: זה תלוי בהגדרות.

אילני אבבה קמפניו: בפנימיות הקשות אנחנו לוקחים אוכלוסייה קשה, חלקם ילדים מאוד מאוד בעייתיים עם נתוני פשיעה.

אילני אבבה קמפניו: אבל לא צריך לשכוח שגם ילדים נשארים בקהילה, אני גם עובדת בקהילה, הרבה פעמים הילדים כמעט ולא בבית – הם מקבלים מענים בתוך הקהילה ולא בתוך הבית.

אילני אבבה קמפניו: לטעמי, אין השקעה ממשית להעצמת הורים, ללקיחת אחריות בטיפול הילדים גם בקהילה.

אילני אבבה קמפניו: הילדים בפנימיות מגיעים להישגים מאוד גובהים.

אילני אבבה קמפניו: לפני כמה שנים אחוז המתגייסים היה 97% גיוס לצבא.

אילני אבבה קמפניו: זה נתון שבחיים הילדים האלה אם היו בקהילה לא היו יכולים להגיע אליו.

אילני אבבה קמפניו: נכון להיום, וגם נכון לשנה שעברה, היו לנו אחוזי גיוס למעלה מ- 90% שהוא אחוז מאוד - - -

רונית אשטו: ומה ביחס לנשירה?

אילני אבבה קמפינו: אין נשירה גבוהה.

אילני אבבה קמפינו: הבעיה שזיהינו כעת ואני מקווה שבשנת 2011 נצליח ללכת עם תכנית כדי לקרב את הילדים לקהילה.

אילני אבבה קמפינו: הייתה תכנית עם מגשרים שעבדו בפנימיות והם בקשר עם הקהילה ממנה הגיעו הילדים לפנימייה.

אילני אבבה קמפינו: אחת הבעיות הגדולות היא כשילדים מסיימים את כיתה יב' וחוזרים הביתה, הולכים לצבא ואין כל כך תקשורת בינם לבין ההורים שלהם כשבמשך חמש-שש שנים שהילדים לא היו כמעט בבית.

אילני אבבה קמפינו: יש תופעה חדשה בפנימיות, אני לא מייצגת את הפנימיות, זה בית בוגרים.

אילני אבבה קמפינו: בעצם הילדים ממשיכים להיות ילדי הפנימייה גם אחרי שהם סיימו ומהלך השירות הצבאי וגם אחרי השירות הצבאי.

אילני אבבה קמפינו: אנחנו חושבים שהילדים צריכים לחזור הביתה ואני מקווה שבמהלך שנת 2011, כעת אנחנו עורכים תכנית ואני מקווה שהיא תצא לדרך לחיזוק הקשר של הילדים, ובעיקר של הילדים העולים עם הוריהם בקהילה כדי שיחזרו הביתה, שלא נראה מקרה כמו של הנער בצפון שחזר הביתה וכשהיה צריך כסף לסמים הוא הרג את האימא שלו כדי לרכוש סמים.

דני דנון: הנתון בנוגע לגיוס, הוא נתון יפה אבל ראינו נתון שכמעט 50% לא מסיימים את השירות הצבאי.

אילני אבבה קמפינו: זו אחת הבעיות שלנו ועל זה יש וועדה שמטפלת, חבל שנציגי מינהל החינוך ההתיישבותי לא נמצאים כאן, הנושא הזה מטופל ואני מקווה שיקודם.

אילני אבבה קמפינו: אני לא חלק ממנו.

אילני אבבה קמפינו: לעניין הזה מודעים ויש גם ארגוני הורים שמתעסקים בנושא, נדמה לי שאחד לחמש לא שורד את הצבא, זה הנתון האחרון שקיבלתי של אלה שלא מסיימים את השירות הצבאי, הרבה מהם נשלחים לכלא ולא מסוגלים להסתגל.

אילני אבבה קמפינו: , אחת הבעיות שפנימייה הם מאוד עטופים.

אילני אבבה קמפינו: אנחנו משקיעים בפנימיות ללימודי משטרה למעלה מ- 500,000 שקלים עבור כל פנימייה, זה המון כסף, בסוף שנה כשמסיימים כיתה יב' ואחרי שאנחנו שמנו שם 500,000 שקל זה קצת עצוב כי זו השקעה אדירה, אבל יש גם הצלחות.

אילני אבבה קמפינו: אף פעם לא חשבתי שילד פנימייה יכול להגיע ל- 48 יחידות בגרות.

אילני אבבה קמפינו: אם הוא היה נשאר באותה קהילה שלו, לא אציין מקומות, הוא בחיים לא היה מגיע ל- 48 יחידות בגרות.

אילני אבבה קמפינו: אלו נתונים שמעידים על מהפך.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: איתן גורני סמנכ"ל הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול, בבקשה.

איתן גורני: שנים שלושה נתונים בלבד.

איתן גורני: אם אנחנו משווים את הנתונים של נוער עולה לנותנים של נוער ישראל, אם אנחנו מסתכלים על השימוש בסם כלשהו, הנוער הלומד הישראלי משתמש בערך כ- 11% מבני הנוער המשתמשים בסם כלשהו.

איתן גורני: אם אני מסתכל על נוער בסיכון שנמצא במסגרות ופנימיות עליהן אנחנו מדברים, מדובר ב- 21% ואילו נוער ממשפחות עולים.

איתן גורני: כשאני מדבר על משפחות עולים זה נוער שעלה או נוער שהוריו עלו, אחוז בשימוש בסם כלשהו הוא 15.54%.

איתן גורני: זאת אומרת באמת שנוער ממשפחות עולים משתמש בסמים במידה רבה יותר מאשר נוער רגיל.

איתן גורני: המספרים האלה דומים גם כשמדברים על חשיש ומריחואנה, למשל6% מבני הנוער משתמשים, נוער עולה משתמש ב- 11.5%.

איתן גורני: בעיה חמורה לא פחות ואולי יותר, הוא גם הנושא של השימוש באלכוהול, כשאנחנו מדברים על השימוש באלכוהול אני מדגיש יותר דווקא את השימוש באלכוהול על ידי בני נוער מאתיופיה יותר.

איתן גורני: הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול לא עובדת בחלל ריק, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה הדוק גם עם משרד הקליטה, גם עם משרד החינוך.

איתן גורני: כשאני מדבר על משרד החינוך אני מדבר גם על קידום נוער וגם על החינוך ההתיישבותי, אנחנו מקבלים את מצב הפנימיות כמצב נתון ויחד עם המשרדים משקיעים בתכניות מניעה וגם במידת הצורך בטיפול באנשים.

איתן גורני: אנחנו עובדים עם משרד הרווחה וכמובן עם הרשויות המקומיות, ושלא לא להזכיר את המשרד לבטחון פנים שהיום אנחנו חלק שמצטרף למאמץ של המשרד לבטחון פנים קרי גם "מצילה" וגם "עיר ללא אלימות".

איתן גורני: אנחנו עצמנו בכל מה שקשור למגזר הרוסי מפעילים - - -

אלי זרחין: מגזר דוברי רוסית.

איתן גורני: דוברי הרוסית.

אלי זרחין: אפשר בלי גזענות כי אנחנו יהודים לא רוסים, דוברי רוסית.

איתן גורני: אני מתנצל, לא הייתה כוונה כזאת ואתה יודע.

איתן גורני: על כל פנים אנחנו מפעילים עשרים ושלושה רכזים, ואת זה אתה כן יודע, אני לא אקריא את כל הרשימה אבל בהרבה מאוד מקומות בישראל.

איתן גורני: כשאנחנו מדברים על מגזר יוצאי אתיופיה אנחנו מפעילים רכזים בתשעה מקומות.

איתן גורני: בסך הכל הרשות מתוך תקציב של 30 מיליון שקלים מקדישה לנושא יוצאי ברית המועצות כשלושה וחצי מיליון שקלים ולמה שקשור ליוצאי אתיופיה אנחנו מקדשים על מיליון וחצי שקלים.

איתן גורני: כשמסתכלים על תקציב הרשות אז זה אחוז לא מבוטל.

איתן גורני: אנחנו מפעילים בכל המקומות, אני לא אפרט ולא אקריא אבל למי שרוצה אני אוכל לתת את התכניות שאנחנו מפעילים, במיוחד מושם הדגש על כל מיני פעילויות בקהילה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חברת הכנסת מרינה סולודקין בבקשה.

מרינה סולודקין: ראשית היושב ראש אני מאוד מאוד מודה כי הנושא שאנחנו דנים בו מאוד חשוב.

מרינה סולודקין: אני בעד להגדיר שהנוער העולה הוא גם הדור השני משום שלפי הניסיון הישראלי אנחנו יודעים שהצרות של הדור השני של העולים, כמו בגל העלייה של שנות ה- 50 וה- 60 של המזרחים הבעיות היו גדולות יותר מאשר דור העולים עצמם.

מרינה סולודקין: כאן אני מסכימה עם מריה רבינוביץ וגם עם שלמה מולה חברי.

מרינה סולודקין: היושב ראש אני יכולה לומר שבמפלגה שלי ובהפלגה שלך יודעים שיש מגמות לא כל כך נכונות בנושא הוצאת הילדים מהבית לפנימיות, משפחות אומנה.

מרינה סולודקין: דפנה מושיוב דיברה 9,800 ילדים כ- 8,000 ילדים שהגיעו לא בגלל שהם אוטיסטיים או נכים - - -

דפנה מושיוב: ברשותך תיקון קטן, 9,800 הם סך הכל מתוך 45,860.

מרינה סולודקין: בסדר.

מרינה סולודקין: אני אומרת שאני מאוד מסכימה שיש פנימיות חינוכיות לילדים מרקע מסוים או ממשפחות מצוקה שמגיעים לפנימיות האלה, זה דבר טוב שנותן להם הרבה.

מרינה סולודקין: אני אומרת לכם שאני מכירה את הצד האחר של הוצאת ילדים מהבית, זה דומה למה שנציגת עמותת טבקה אמרה כאן בנושא של האתיופים.

מרינה סולודקין: כעת בכנסת אני מנהלת את הלובי למאבק נגד הוצאת ילדים מהבית, לא בגלל שהעובדים הסוציאליים הם רעים, לא.

מרינה סולודקין: יש שם הרבה מאוד אנשים שמשרתים גם את הילדים וגם את הקהילה.

מרינה סולודקין: אני חושבת שתפיסת העולם לא נכונה, אולי זה היה נכון לשנות ה- 70 או ה- 80 להשקיע יותר בפנימיות ובמשפחות אומנה.

מרינה סולודקין: אולי 120,000- שקל לכל תלמיד זה מצוין אבל לדעתי אם שליש מהכסף הזה ישקיעו לעזרה במשפחה אולי התוצאות תהיינה טובות יותר.

מרינה סולודקין: אני לא חושבת שתוצאות הגיוס זה גולת הכותרת שאנחנו רוצים לדור הבא.

מרינה סולודקין: אני מסכימה שבקרב יוצאי אתיופיה ובקרב דוברי הרוסית אחוזי הגיוס הם למופת, זו דרך למעלה ודרך לשילוב חברתי טוב מאוד, אבל אם אנחנו רוצים לנרמל את החברה שלנו, הדבר החשוב ביותר הוא אחוז הבגרות בקרב הנוער העולה.

מרינה סולודקין: כאן אני רוצה לומר שהאחוזים האלה בקהילה האתיופית נמוכים מסיבות כאלה ואחרות וגם בקהילה דוברת רוסית.

מרינה סולודקין: אתמול היה לי מפגש מאוד חשוב עם בן אדם שעובד עם נוער בסיכון מקרב עולי ברית המועצות במרכז הארץ, הוא סיפר שאחוז הבגרויות הוא רק 25% וזה רע מאוד כי העלייה הייתה בשנות ה- 90 עם אחוזי השכלה של יותר 15מ- שנות לימוד – 67%.

מרינה סולודקין: כאן אנחנו רואים נפילה גם בסטאטוס וגם בכל המשמעויות.

מרינה סולודקין: אם שליש מהילדים מקבלים בגרויות אולי אולי משהו במדינת ישראל, עם כל הכסף הרב שהמדינה משקיעה בחינוך, ברווחה, ובמאבקים נגד סמים ואלכוהול, אולי אנחנו עושים משהו לא נכון.

מרינה סולודקין: אני אומרת לכם שיש בעיה אחרת, אני עם קבוצת האנשים בלובי שלי הכנו את סדרת החוקים בנושא הוצאת ילדים מהבית ומה שטוב לילד ולמשפחה, עדיין אין תמיכה מצד משרדי הממשלה.

מרינה סולודקין: כמו שאמרת יש גישה פטרנליסטית שאנחנו יודעים מה יותר טוב, מי צריך לחיות בבית, ומי צריך לחיות במוסדות המדינה.

מרינה סולודקין: אני חושבת שזה בומרנג וכבר ראיתי אנשים ממשפחות של מזרחים שהגיעו בשנות ה- 50 וה- 60, דור שני שאומרים שהם צריכם לתבוע את המדינה בגלל שנשלחו למוסדות.

מרינה סולודקין: שמעתי שאישה אחת האשימה את שר הרווחה, לא בצדק כי הוא לא היה אחראי למה שהיה לפני הרבה שנים, אבל הדרך והתפיסה עדיין בשימוש רב ואני מאוד מאוד מפחדת שהמשרות שיש בפנימיות ובמשפחות אומנה ואולי זו הסיבה האמיתית לכך שיש תופעה של הוצאת ילדים אפילו ממשפחות נורמטיביות.

מרינה סולודקין: זה מאבק גדול מאוד, זה מאבק פוליטי, גם אני מנהלת, גם שלמה מולה וגם דני דנון בגלל שהוא חיבר את החוק לפיקוח על הוצאת ילדים מהבית, עדיין אין אישור לחוק הזה.

מרינה סולודקין: אנחנו נמשיך את המאבק שלנו, זה מאבק של שכנוע ושינוי תפיסת עולם.

מרינה סולודקין: אני מאוד שמחה שיש משרדים בתפיסה אחרת.

מרינה סולודקין: אני מאוד שמחה שהמשרד לקליטת העלייה לא ממן את הפנימיות, שמחה שמשרד החינוך ממן את הפנימיות החינוכיות עם איכות חינוך גבוהה מאוד.

מרינה סולודקין: אנחנו צריכים לעבוד הרבה וביחד.

מרינה סולודקין: תודה.

דנה גורדון: עד שהיושב ראש חוזר, אני אתן לשרה כהן להשלים את דבריה.

דנה גורדון: בבקשה.

שרה כהן: אני רוצה לנסות בכמה משפטית להאיר כמה זוויות שהן יותר כוללניות שהן מעבר לנושא של ילדים שנמצאים במסגרות חוץ ביתיות לסוגיהן.

שרה כהן: אני רוצה להתייחס לשלושה מרכיבים בדבריי.

שרה כהן: האחד הוא בנוגע לנושא, חבל שחבר הכנסת שלמה מולה יצא, אבל לגבי תמונת המצב והידע שקיים.

שרה כהן: אני חושבת שבעת האחרונה יש בסיס נתונים ומאגר נתונים שהוא הרבה יותר מקיף, רחב ומשותף למרבית השירותים העוסקים בנושא, הוא בסיס נתונים שמראה לנו גם מגמות והשתנות של תופעות או אינדיקטורים לאורך זמן.

שרה כהן: אני יכולה להגיד, לפחות מתוך המקום של המשרד לקליטת העלייה, שאותו מחקר שהתייחסה אליו מרינה רבינוביץ, הוא אותו מחקר שהוזמן על ידי המשרד לקליטת העלייה ממכון ברוקדייל, זה בעצם מחקר של המשרד לקליטת העלייה.

שרה כהן: הוא בדק את תמונת המצב ההשוואתית של שש קבוצות עולים בראיה השוואתית מזווית הראיה של הילדים עצמם.

שרה כהן: אנחנו יוצאים עכשיו לחלק ב' של המחקר, בחלק ב' של המחקר אנחנו בודקים, חברת הכנסת מרינה סולודקין, אנחנו בודקים את הדור השני בארץ.

שרה כהן: כלומר אנחנו יוצאים כעת למדגם מאוד גדול, זה נמצא בשלבי עבודה ונבדוק מפי הילדים עצמם, גם יוצאי חבר המדינות, וגם יוצאי אתיופיה, איך הם מרגישים בעצמם מבחינת כל שטחי החיים שלהם.

מרינה סולודקין: אתמול סיפרו לי על מחקר שעשו במרכז לנוער בסיכון.

מרינה סולודקין: שאלו שאלה את יוצאי ברית המועצות "מי אתם רוסים, ישראלים או יהודים?".

מרינה סולודקין: יש בלבול כזה שעל השאלה הזאת אף אחד מהנוער בגילאי חמש עשרה לא היה מסוגל לענות, אני חושבת שזה נורא.

שרה כהן: הבסיס השני של הנתונים שאת נתון ילדים עולים מישראל שאנחנו עושים אותו יחד עם המועצה לשלום הילד, השנתון החדש יצא עכשיו בשנת 2011 והוא גם בודק את המגמות לאורך שנים.

שרה כהן: הזמנו עכשיו מחקר חדש ממכון ברוקדייל בנושא של ילדים עם צרכים מיוחדים וגם זה יהיה לנו במהלך השנה.

שרה כהן: בנוגע לנושא תמונת המצב הנוספת, תכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון עשתה מיפוי של אוכלוסיית הילדים העולים במסגרת הישובים הכלולים בתכנית הלאומית.

שרה כהן: לראשונה יש תמונת מצב של הפרופילים והבעיות המרכזיות של הילדים בחלוקה לפי קבוצות מוצא שונות וגם לפי קבוצות גיל, כלומר, אנחנו יכולים לראות את תמונת המצב של הגיל הרך, של היסודי ושל הנוער, וזה מתווסף לבסיס הנתונים שמתווסף לנו כידע אמפירי לכיוון תכניות התערבות.

שרה כהן: מבחינת תכניות התערבות של המשרד, בשירות שאני מנהלת אותו, עיקר העשייה שלנו נכון להיום היא בתכניות שנוגעות היום למצבי הסיכון המרכזיים של בני הנוער העולה.

שרה כהן: תכניות שאומצו היום ברמה של תכניות של מדיניות גם במשרדים שאנחנו עושים איתם את התכניות.

שרה כהן: למשל הילה מזרחי הזכירה את תכנית "סיכויים" זו תכנית שנולדה ביוזמת המשרד לקליטת העלייה יחד עם ארגון "ידידים", יחד עם משרד הרווחה –שירות מבחן לנוער ומשטרת ישראל.

שרה כהן: התכנית פועלת היום בעשרים ושישה ישובים ומיועדת ללווי נוער עובר חוק.

שרה כהן: אנחנו יכולים להראות לאורך שנים שמאותו שלב שהתכנית פועלת, משנת 2005, את הירידה שהיא ירידה הדרגתית בפשיעת הנוער העולה גם מבחינת תיקים וגם מבחינת העבריינות.

שרה כהן: תכניות של נערות בסיכון, אלו תכניות שעשינו לדוגמה יחד עם 'קרן רש"י' של בניית תפיסת עבודה רגשית תרבות ובתים חמים לנערות בסיכון.

שרה כהן: התכנית נולדה ביוזמת המשרד לקליטת העלייה יחד עם תקציב של המשרד.

שרה כהן: היא פותחה כדגם עבודה ונכון להיום משרד הרווחה, משנת 2011 ואילך אימץ את התכנית כחלק מתכנית בסיס.

שרה כהן: הוא יצא במכרז להפעלתה בכל הבתים החמים לנערות.

שרה כהן: בסיכום בשלושה משפטים אתייחס לתכנית העיקריות, הן תכניות שנוגעות לנושא של איתור נוער שהוא נוער מתבודד ומשוטט.

שרה כהן: זו תכנית שאנחנו מפתחים אותה כרגע יחד עם "אשלים".

שרה כהן: תכנית במתחמים שאנחנו מגדירים 'כמתחמים אדומים'.

שרה כהן: התכנית המרכזית שהיום כל המרכזים משתמשים בה למתגברים בעלייה, שמיועדת למניעה בשימוש לרעה באלכוהול ובסמים.

שרה כהן: איפה אנחנו נמצאים היום ומהם ההדגשים שלנו מכאן ואילך?

שרה כהן: - לדעתי עדיין מתחייבת עבודה שהיא בהתאם לדיפרנסציה ולשונות של קבוצות המוצא השונות, דהיינו, מצבם של יוצאי חבר המדינות אחר ושונה בחלק מהמרכיבים של הבעיות מאשר של יוצאי אתיופיה.

שרה כהן: צריך להשקיע גם באותן קבוצות אוכלוסייה בהן אנחנו רואים בעיות בהיקפים גדולים יותר, לדוגמה יוצאי קווקז.

שרה כהן: ראינו את זה בנתונים של התכנית הלאומית.

שרה כהן: לזהות במה צריך להשקיע בכל קבוצת מוצא בנפרד.

שרה כהן: עדיין שתי בעיות הן בעיות שחותכות את כל השירותים וחייבים להשקיע בהן, זה הנושא של נערות בסיכון – אני חושבת שהנושא של הנערות מחייב בעיקר נערות שמפגינות התנהגויות מיניות מסכנות.

שרה כהן: אלו כיוונים שאנחנו צריכים להתעסק בהן בראיה שהיא ראיה משתפת, והתייחסות לקבוצות אוכלוסייה בכל הנושא של שימוש באלכוהול וסמים.

שרה כהן: המשרד לקליטת העלייה משקיע כשמונה מיליון שקל כל שנה בנושא של תכניות לבני נוער בסיכון ועוד שלושה מיליון שקל משנת 2010 מתקציבי התכנית הלאומית.

שרה כהן: זאת אומרת אחד עשר מיליון שקל שהם ייעודיים לתכניות מכוונות לעולים בלבד.

דני דנון: תודה.

דני דנון: דרך אגב זה לא הרבה כסף.

שרה כהן: אבל הם ממנפים כמעט פי שתיים ושלוש תקציבים נוספים מגורמים שאנחנו עושים איתם שיתופי פעולה.

שרה כהן: זאת אומרת המינוף שלנו בתכנית מייצר איגום משאבים חוץ ממשלתי שיוצר בסופו של דבר אפקט של כדור שלג שרק הולך וצובר תנופה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני אבקש מהדוברים הבאים לתמצת בדבריהם ולגעת ממש בקצרה.

דפנה מושיוב: אני מבקשת להוסיף נקודת מבט שאולי חסרה והיא מתקשרת לנושא הזהות.

דפנה מושיוב: אני חושבת שבאמת הנושא של הזהות גם בדור הראשון וגם אצל הדור השני מאוד חשובה ובתוך נושא זה האוריינות.

דפנה מושיוב: זה לא התחום המקצועי שלי אבל אנחנו רואים שזה חסם מאוד משמעותי בהתחברות לחברה.

דפנה מושיוב: אנחנו רואים שבחלק מהאנשים שאנחנו עושים טיוב נתונים עם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה וגם לגבי עולים, אנחנו רואים את הרצף שהיו מטופלים לאורך שנים, למדו במערכות כאלה ואחרות ועדיין יש להם חסמים וקשיים כהורים לילדים.

דפנה מושיוב: נקודה נוספת אני רוצה להגיד לגבי ההגדרות.

דפנה מושיוב: האמת שלא מספיק לומר היום מאיזו ארץ מוצא או אם זה דור ראשון או שני.

דפנה מושיוב: לדעתי הבעיות הן הרבה יותר מורכבות וצריך לעשות כאן איזה תהליך, אנחנו לפחות מתחילים השנה יחד עם מכון ברוקדייל לבנות פרופילים שונים של האוכלוסייה כדי לראות מהם החסמים שלהם, מהם הכוחות שלהם, אילו שירותים קיימים ואילו שירותים חסרים.

דפנה מושיוב: זה לא לבד, החשיבה כאן בהתאם לתכנית הלאומית שהיא חשיבה מערכתית של מספר משרדי ממשלה ולא הראיה הדיפרנציאלית של כל אחד בתחום שלו.

דפנה מושיוב: אני חושבת שזו מגמה שתתפתח בעתיד, היא בתחילת הדרך.

דני דנון: חנה דשבסקי מהמועצה לשלום הילד בבקשה.

חנה דשבסקי: הייתי רוצה להדגיש כמה נקודות.

חנה דשבסקי: לדעתי אני משתתפת בישיבות הכנסת בנושא נוער עולה בסיכון בערך בעשרים השנים האחרונות.

חנה דשבסקי: אני חייבת לומר שלא משתנים דברים לגבי זמינות השירותים הציבוריים לנוער בסיכון ואיך בעצם מוציאים אותו מהסיכון.

חנה דשבסקי: נוער וילדים בסיכון הם ילדים שבדרך כלל צריך לאבחן.

חנה דשבסקי: למשל מדובר על ילדים שהם עם לקויות למידה או על ילדים שהם עם קשיים רגשיים.

חנה דשבסקי: אני שואלת אתכם, ילד עולה חדש או ילד עולה ותיק, או ילד שהוא לא עולה בכלל, כשהוא זקוק לאבחון ללקויות למידה, כמה עולה לו האבחון כדי לאבחן למה הוא נכשל בבית הספר ונקלט במקום אחר?

חנה דשבסקי: זה עולה אלפיים שקלים ויותר.

חנה דשבסקי: איזה שירות נותנת המדינה שאין לו אלפיים שקלים ומעלה?

חנה דשבסקי: – כלום.

חנה דשבסקי: אותו הדבר לגבי הקשיים האחרים.

חנה דשבסקי: לפני כשבועיים קיבלתי פנייה משפחת עולים חדשים, ממש חדשים שנמצאים שנתיים בארץ שהביאו איתם אחיינית שהיא בת לנרקומן אזרח ישראלי, הם פנו ללשכת הרווחה, כולם יודעים שיש את האבא ואין את האימא, יש את הילדה פיזית – הנה אפשר לגעת בה, יש את הדודה שמגדלת אותה מגיל אפס ועלתה איתה ארצה.

חנה דשבסקי: פנו ללשכת הרווחה במדינת ישראל, אזרחים חדשים וביקשו דבר אחד, "תעזרו לנו לעשות אפוטרופסות לילדה שאנחנו מגדילים כדי שנגדל אותה כחוק במדינת ישראל".

חנה דשבסקי: כדי לפתוח להם תיק בלשכת הרווחה, כדי שהעובדת הסוציאלית תקבל את פניהם מתישהו הצטרכו האנשים האלה לאתר אותי ורק כשאני צעקתי על מנהלת הלשכה נפתח תיק בבני ברק למשפחה הזאת.

חנה דשבסקי: זו זמינות השירותים למשפחות עולים ובמיוחד למשפחות עולים שמגדלים ילדים לא סטנדרטיים, שלא נכנסים למשבצת הסטנדרטית?

חנה דשבסקי: לכן במקרה שאין אבחון אין הענות לצורך המיוחד, אין בעצם מקומות באותן פנימיות עליהן דובר כאן רבות.

חנה דשבסקי: אני עצמי מטפלת בעשרות פניות בנוגע לילדים עולים, אגב גם ילדים ישראלים למהדרין, נוער בסיכון שזוקק לפנימייה טיפולית.

חנה דשבסקי: התשובות שאני מקבלת מהפיקוח של משרד הרווחה "אין מקום".

חנה דשבסקי: פשוט אין מקום.

חנה דשבסקי: על מה אנחנו מדברים אם אין מקום לילד ישראלי וכפליים אין מקום לילד עולה כי בילד עולה זו השקעה מיוחדת, זו שפה ומנטאליות אחרת ואין מקומות.

חנה דשבסקי: יש תור ענק למסגרות של משרד הרווחה המיועדות לילדים - - -

דפנה מושיוב: הבעיה נפתרה לאחרונה, המכסות הוגדלו.

חנה דשבסקי: המכסות הוגדלו ואני בינתיים לא ראיתי את התשובה ואת התוצאה בשטח.

מרינה סולודקין: שמעתי גם ממנכ"ל המועצה לשלום הילד דוקטור יצחק קדמן שאמר לי "את אומרת לי שלוקחים ילדים בכוח דרך בתי משפט לפנימיות, את יודעת שלילדים בסיכון במשפחות אלימות אין מקומות".

מרינה סולודקין: אמרתי לו "אתה מבין מה עושים?

מרינה סולודקין: מהמשפחות הנורמטיביות דרך הויה דולורזה של בתי המשפט יש מקומות ולאלה שדורשים את השירות הזה יש תור, יש זמן שממתינים ולא תמיד מקבלים את התשובה?.

חנה דשבסקי: ובזמן הזה הילד מתדרדר ולפעמים אין את מי לשים במקום הזה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: דוקטור אלי זרחין, מנכ"ל האגודה למען ילדים עולים.

דני דנון: בבקשה.

אלי זרחין: תודה אדוני היושב ראש.

אלי זרחין: אני רוצה לעלות מספר בעיות שלדעתי צריך לעלות אותן כי אין להן מענה.

אלי זרחין: הבעיה הראשונה שאני רוצה לשאול אותך יושב ראש הדיון הזה, מיהו למעשה ילד ונוער בסיכון?

אלי זרחין: הציגו לנו נייר עמדה של מרכז מחקר ומידע שבו מוצגים נתונים של מדינת ישראל, בעצם תכנית לאומית לנוער בסיכון, ואומרים שיש היום בישראל 15,000 ילדים בסיכון.

אלי זרחין: אני עובד, ובארגון שלי מופעל פרויקט 'ציפורי לילה' המדריכים שלי יוצאים בלילה לילדים ונוער עולה יוצאי אתיופיה ודוברי רוסית שמשוטטים בלילה.

אלי זרחין: אנחנו סבורים שילד שמשוטט בלילה ללא פיקוח מבוגרים הוא בסיכון.

אלי זרחין: רק בתכנית שלנו שאנחנו מפעילים בשיתוף עם משרד החינוך ומשרד הרווחה יש 7,000 ילדים.

אלי זרחין: אף ילד כזה אינו נמצא בסיכון כי תכנית הלאומית מציגה 15,000 נערים המטופלים בשירותי הרווחה.

אלי זרחין: יש מחסור מאוד גדול במדינת ישראל, משפחות דוברי רוסית ויוצאי אתיופיה לא משתפות פעולה עם שירותי הרווחה, ובשירותים מטפלים במספר מאוד נמוך של ילדים.

אלי זרחין: לא 15,000 אדוני היושב ראש, אני חושב שאנחנו מדברים על עשרות אלפי ילדים נוספים שבחינת הכל הם ילדים בסיכון אבל ההגדרה שקיימת במדינת ישראל היא שתי הגדרות.

אלי זרחין: נער שנשר ממערכת החינוך מוגדר בסיכון ומטופל על ידי קידום נוער.

אלי זרחין: נער שזקוק לטיפול על פי 'חוק נוער טיפול והשגחה' מטופל בשירותי הרווחה.

אלי זרחין: יש מאות ואלפי בני נוער עולים אחרים שמבחינתנו, הדוגמה שהבאתי אדוני, הם בסיכון ואף אחד לא מטפל בהם.

אלי זרחין: את הדבר הזה אני רוצה לעלות על השולחן כי משהו צריך לטפל בהם.

מרינה סולודקין: הקריטריונים לא נכונים, אלה שמשוטטים - - -

אלי זרחין: אני לא מתייחס אם הם נכונים או לא נכונים.

אלי זרחין: כאשר אני בלילה עובד עם הילדים שרשומים בבוקר בבית הספר, משוטטים כל הלילה ברחוב ואף אחד לא מטפל בהם.

אלי זרחין: יש כאן בעיה.

אלי זרחין: הנקודה השנייה, וועדת הקליטה הנכבדה המליצה לממשלת ישראל להפסיק את התכנית הלאומית לנוער ולילדים בסיכון, תכנית שפועלת בניגוד להוראות החוק, תכנית הפועלת בניגוד להוראות וועדת שמידט.

אלי זרחין: הנהלת התכנית מציגה 6,000 עולים שנמצאים במסגרת התכנית.

אלי זרחין: זה שקר.

אלי זרחין: אני לא מדבר על יוצאי אתיופיה שבאמת יש הרבה, עשינו סקר בישובים עתירי עולים, אופקים, אשקלון, רמלה, לוד, נצרת עילית, מגדל העמק, אין בכלל עולים בתכנית.

אלי זרחין: אם ברמלה פותחים מרכז טיפולי לעולים, בונים בניין ופותחים אותו לעולים וכותבים שיש באזור הזה 400 עולים, אבל אף אחד לא מגיע לשם.

אלי זרחין: כאן אנחנו מגיעים אדוני היושב ראש לנקודה שנייה המאוד חשובה.

אלי זרחין: ועדת שמידט שדנה בנושא נוער בסיכון אמרה דבר מאוד ברור "הדרך לעבודה עם ילדים ונוער בסיכון זה באמצעות (קרואים להם המגשרים), אנשי מקצוע יוצאי אותה תרבות, שיודעים לקשר עם הילדים בשפה שלהם, מכירים קודים תרבותיים".

אלי זרחין: וועדת שמידט – תכנית נוער בסיכון, המשרד לקליטת העלייה, משרד הרווחה פסלו כל ארגוני עולים.

אלי זרחין: את מדברת במחקר שלך שהתייעצו עם ארגוני עולים, ארגוני העולים השתתפו בוועדות, נכון זה היה, אבל כל התכניות שארגוני עולים \

אלי זרחין: הביאו משאבים שלהם להפעיל תכנית, משרד הרווחה, המשרד לקליטת העלייה פסלו, אין היום תכנית אחת שפועלת במסגרת התכנית הלאומית שארגוני עולים יכולים להציג אנשים שלהם, ארגוני יוצאי אתיופיה וארגונים אחרים, להביא משאבים נוספים להפעלת התכנית.

אלי זרחין: תוצאה מראש אנחנו רואים אדוני היושב ראש שהבעיה השנייה שצריך לחשוב היא לאפשר לארגונים חברתיים בישראל, יחד עם מדינת ישראל להפעיל תכניות.

אלי זרחין: אתן לך דוגמה אחת.

אלי זרחין: רוב הילדים יוצאי אתיופיה מגיעים למרכזי קליטה, מי שקולט אותם זו הסוכנות היהודית לארץ ישראל.

אלי זרחין: ארגוני עולים בפיקוח שלה נכנסים למרכזי קליטה בשפת הילדים ופועלים עם הילדים והילדים צומחים, והילדים יודעים אחרי שנה-שנתיים, והם הרבה יותר מגובשים.

אלי זרחין: הוצג כאן מחקר ברוקדייל.

אלי זרחין: צריך להבין את השקרים שהמדינה מוסרת, 75% מהילדים אמרו שהם בבית כאן.

אלי זרחין: מחקר של ברוקדייל ששרה כהן דיברה עליו ומוזכר במחקר, בדק 600 ילדים כולם פעילים במרכזי הדרכה, בדקו בסקר טלפוני.

אלי זרחין: אז עם כל הכבוד שמראיינים בסקר טלפוני חד פעמי שכולם פעילים במרכזי הדרכה, 75% מהם מרגישים בבית כאן, אלה לא כל העולים.

אלי זרחין: נקודה אחרונה אדוני אני רוצה להביא דוגמה ממשרד הרווחה ומשרד החינוך, שר החינוך הקים פורום עולים, שר הרווחה הקים פורום ארגוני עולים, שני משרדים פעם בתקופה יושבים עם נציגי קהילות עולים ודנים איתם מה לעשות.

אלי זרחין: אני מציע גם למשרד לקליטת העלייה, גם לתכנית הלאומית לנוער בסיכון קצת להסתובב לקראת העולים ולדון איתם יחד על מה צריך לעשות.

אלי זרחין: תודה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: שמעון סיאני מעמותת "ידידים" בבקשה.

שמעון סיאני: תודה.

שמעון סיאני: ארגון "ידידים" עוסק כעשרים שנה בתחום של קליטת עלייה ונוער וסיכון, בקליטת בעיקר בנוער בסיכון, ולא רק.

שמעון סיאני: אני שמח שזה עולה כאן לדיון ולדיון משמעותי.

שמעון סיאני: בראשית דבריי מבקש שזה לא ייעצר כאן בפרוטוקולים.

שמעון סיאני: אומר גם למה.

שמעון סיאני: בשנים האחרונות עברנו תהליכים מאוד משמעותיים שלדעתי יש עכשיו מקום למנף אותם.

שמעון סיאני: ראשית משרדי הממשלה למדו לעבוד יחד ולמדו יחד גם ארגוני המגזר השלישי.

שמעון סיאני: אני אומר לך גם כחבר וועד של מנהיגות אזרחית היום, חסרים לי פה ארגוני מגזר שלישי.

שמעון סיאני: פעם שכשהיה דיון על נוער עולה היו פה סערות נפש כי ארגוני מגזר שלישי הביאו את המצוקות האמיתיות מהשטח, לא שמשרדי הממשלה לא יודעים את זה, הם מכירים אותן.

שמעון סיאני: אצלם זה בוער בנשמה ואתה רוצה להיות שם וזה למעשה הדרך של הממשלה לעבוד בתוך הקהילה.

שמעון סיאני: כשאנחנו מדברים על עבודה בתוך הקהילה ארגוני מגזר השלישי עובדים בפחות תקציב, ממנפים תקציבים ויודעים לעבוד מפולח.

שמעון סיאני: היום יש כאן רק כמה ארגונים גדולים אבל אני חושב שזה אומר משהו.

שמעון סיאני: יש תחומים ויש היום גם ניסיון מוכח להצלחות.

שמעון סיאני: הניסיון המוכח אומר, אחת, עבודה ממוקדת על אוכלוסיית יעד מאוד ברורה, כמו שאנחנו עושים בתכנית "סיכויים" או שעובדים יחד על תכניות של נערות, אבל גם להביא כספים חדשים.

שמעון סיאני: לא נכנסו כספים למערכת ואני אומר לכם שזה חלק מהסיבות לדעתי שארגוני מגזר שלישי לא נמצאים כאן.

שמעון סיאני: הארגונים מותשים לגמרי, המאבק על תקציבים או על שיתוף פעולה עם המשרדים מול החשב הכללי בעייתי.

שמעון סיאני: לדעתי הוועדה צריכה להיכנס להורדת חסמים הקיימים היום בפני מגזר השלישי, לא עם אנשי המקצוע, אנשי המקצוע שפה נהדרים, מי שמציב את החסמים ומי שמקשה הם אנשי החשב הכללי, אני באמת קורא לוועדה הזאת להיכנס ולעשות סדר כי זה יכול למנף דברים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אחרונת הדוברים, מאיה שריר ממשרד החינוך.

מאיה שריר: אני רוצה להתייחס בקצרה לתלמידים העולים שנמצאים במערכת החינוך.

מאיה שריר: אנחנו לא מחכים לנשירה שלהם ולא מחכים להיותם מנותקים ממערכת החינוך אלא מפעילים תכניות כאשר יש להם היבטים של נשירה סמויה.

מאיה שריר: אנחנו מאפיינים תלמידים שנעדרים הרבה מבית הספר ושלא מגיעים באופן קבוע ומפעילים את תכנית "עוגן" במאה ושלושים חטיבות ביניים כדי לחזק אותם ולתת להם ליווי והעצמה בנקודות החוזק שלהם, ולהחזיר אותם למערכת החינוך.

מאיה שריר: אנחנו מפעילים גם מגשרים חינוכיים בין תרבותיים, גם דוברי רוסית, גם דוברי אמהרית, בערך כשבעים מגשרים דוברי אמהרית ועשרים וחמישה רשויות שאנחנו עובדים אותן עם מגשרים דוברי רוסית.

מאיה שריר: מעבר לכך גם היועצות בבתי הספר מקבלות תגבור והכשרה וגם שעות נוספות לטיפול מקצועי ונכון לילדים בעקבות המעבר הבין תרבותי שלהם.

מאיה שריר: כאשר הנוער מנותק אנחנו מפעילים עובדי קידום נוער דוברי רוסית ודוברי אמהרית שיחזירו אותם למערכת ושיטפלו בנוער, אלי זרחין העיר שהוא באמת מנותק.

מאיה שריר: אני מאוד שמחה חברת הכנסת מרינה סולודקין לבשר לך שהנתונים של הבגרות של תלמידים עולים הם נתונים טובים, הם כמעט זהים לשאר הנתונים, הם לא נופלים מהמגזר היהודי ושל הנתונים מחבר המדינות לשעבר והם דווקא בחלק ההיבטים עולים על המגזר היהודי.

מרינה סולודקין: דיברנו על נוער בסיכון ששם הנתונים איומים.

מאיה שריר: הופתעתי כי הנתונים שלנו הם אחרים.

אלי זרחין: קידום נוער עובד.

מאיה שריר: נכון.

מאיה שריר: אנחנו באמת מנסים לשמור עליהם עדיין במערכת ולטפל לפני שהם נושרים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: ברשות

דני דנון: כם אני רוצה להקריא את סיכום הוועדה.

דני דנון: הוועדה התרשמה שהנתונים הקשים מדברים בעד עצמם.

דני דנון: מכל הפרמטרים שהוצגו בפני הוועדה ניתן להתרשם שילדים ונוער עולים נמצאים בסיכון רב יותר מאשר ילדים בני גילם מכלל האוכלוסייה.

דני דנון: הוועדה התקשתה לקבל תשובות לגבי היקפי התקציב המושקעים בטיפול מחוץ לקהילה.

דני דנון: הוועדה תקבל בכתב ממשרדי הממשלה השונים שהשתתפו בישיבה, תוך 14 יום, נתונים על מספר הילדים וגובה התקציב המושקע בטיפול החוץ ביתי.

דני דנון: הוועדה תפנה לסנגוריה הציבורית לקבלת נתונים בנוגע לטיפול בילדים ובנוער העולה ועל מספר הסנגורים דוברי השפה האמהרית.

דני דנון: אני רוצה להודות לכל המשתתפים בישיבה.

דני דנון: אנחנו גם נעקוב אחר הדברים ונקיים ישיבת המשך שבא ננסה לקבל את כל התמונה.

דני דנון: תודה רבה.