ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 366, 2011-02-07 00:00

אלכס מילר: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

אלכס מילר: חה"כ טלב אלסאנע יפתח.

טלב אלסאנע: אני מודה לך, אדוני היו"ר.

טלב אלסאנע: אנחנו מדברים על אירוע חריג וחמור מאוד, שאסור לעבור עליו לסדר היום, אסור להקל ראש בנושא.

טלב אלסאנע: אנחנו עדים לתופעת אלימות בחברה, ואנחנו מצפים ששני גורמים חשובים יתמודדו עם תופעת האלימות: מערכת החינוך: בתי ספר בכל הקשור לחינוך והסברה,  ומערכת המשטרה בכל הקשור לאכיפה.

טלב אלסאנע: במקרה הנדון שתי המערכות מתנגשות, כאשר המשטרה, שאמורה להיות גוף האמון על שלטון חוק ואכיפת חוק, היא אשר אחראית לאלימות.

טלב אלסאנע: איפה?

טלב אלסאנע: בתוך בית ספר, קודש הקודשים, שאמור לחנך לערכים נגד אלימות.

טלב אלסאנע: באותו יום – ויתייחסו לכך נציגים מתוך בית הספר, הקהילה ואנשי מקצוע - שוטרים מצוידים עם אלות, עם נשק ומדים נכנסו בצורה ברוטאלית ואלימה לתוך מתחם בית הספר, תוך שימוש בכדורי גומי ואפילו אש חיה.

טלב אלסאנע: כאילו מדובר בצבא, כאילו מדובר במלחמה, כאשר לא מדובר אפילו  בבית ספר תיכון אלא בבית ספר יסודי.

טלב אלסאנע: תאר לך, אדוני היו"ר, שהילד שלך נמצא בכיתה א' באותו בית ספר, ומתפרצים אותם שוטרים במדים ירוקים, כחולים או שחורים, ומתחילים לירות כדורי גומי ואש חיה בתוך בית הספר.

טלב אלסאנע: תאר לך את המצב ההיסטרי, הפחד שחשים אותם התלמידים, כאשר תחושת האיום שביטחונם האישי בתוך בית הספר, מבצרם, נפגע.

טלב אלסאנע: לאחר מכן, הם רואים את מנהל בית הספר, שהוא הסמכות בבית הספר, מוכה קשות, נכבל באזיקים בצורה משפילה, דוחפים אותו לתוך ניידת, כאשר כל הפשע שהוא עשה הוא שהוא ניסה לסגור את השער כדי שהתלמידים לא ייצאו מחוץ לבית הספר.

טלב אלסאנע: לאחר מכן, גם המפקח של בית הספר מותקף, נחבל ונזקק לטיפול רפואי.

טלב אלסאנע: אני ביקרתי באותו בית הספר, נפגשתי עם המורים והתלמידים, ושמעתי דברים מזעזעים.

טלב אלסאנע: לאחר שהתלמידים ראו את המראה המזעזע לא ברחו לכיוון הבית, כיוון שהם חשו שגם בתוך הבית שלהם הם לא יקבלו את ההגנה.

טלב אלסאנע: הם ברחו לשדה פתוח במרחק קילומטרים.

טלב אלסאנע: הם מפחדים לחזור לבית הספר עקב האירוע הטראומתי הקשה.

טלב אלסאנע: אנחנו צריכים לחשוב, רבותיי, איפה זה יכול לקרות.

טלב אלסאנע: באיזה בית ספר זה היה.

טלב אלסאנע: איפה אנחנו נמצאים?

טלב אלסאנע: האם אין כאן גבולות?

טלב אלסאנע: האם אין כללים?

טלב אלסאנע: אם יש בעיה עם תלמידים בתוך בית הספר, האם אי אפשר לפנות למשרד החינוך, לפנות למנהל, לשלוח שוטרים בלי מדים ולטפל בדבר בצורה עניינית ושקטה?

טלב אלסאנע: מדוע צריך להפוך את כל התלמידים לקורבן?

טלב אלסאנע: כולם נאשמים.

טלב אלסאנע: מה הרוויחה מדינת ישראל מהאירוע הזה?

טלב אלסאנע: כך מעבירים שיעור באזרחות?

טלב אלסאנע: איך מתייחסת המשטרה לאזרחיה?

טלב אלסאנע: איזה שיעור קיבלו התלמידים?

טלב אלסאנע: איך הם יגדלו?

טלב אלסאנע: איך הם יפנימו את אותם מראות מזעזעים?

טלב אלסאנע: משורר בשם חליל ג'בראן כתב: מי שרוצח גוף מעמידים אותו על רצח, אבל מי שרוצח נשמה לא שמים אליו לב.

טלב אלסאנע: השוטרים שפגעו פגעו גם בנשמתם של אותם תלמידים.

טלב אלסאנע: אני חושב, שהאירוע הזה צריך להיחקר עד תום: מי אחראי?

טלב אלסאנע: מי נתן את ההוראה?

טלב אלסאנע: זו תפקידה של ועדת החינוך, שהיא מפקחת על משרד החינוך ואחראית בעניין הזה.

טלב אלסאנע: הדבר השני הוא, שצריך שיהיו כללים ברורים.

אלכס מילר: מערכת החינוך היא לא בדיוק גוף חוקר.

טלב אלסאנע: אנחנו לא חוקרים.

טלב אלסאנע: אנחנו דורשים.

טלב אלסאנע: אנחנו רוצים מסקנות.

טלב אלסאנע: אנחנו רוצים לדעת, אנחנו רוצים להבין.

טלב אלסאנע: אנחנו לא מתכוונים לחקור, אבל אנחנו דורשים שתתבצע חקירה פנימית ונקבל המלצות: מה קרה, איך קרה ולמה קרה.

טלב אלסאנע: בנוסף, אנחנו רוצים לדעת כללים ברורים, מתי משטרה יכולה להיכנס לבית ספר.

טלב אלסאנע: מאז קום המדינה לא שמעתי על אירוע בו כוחות גדולים של שוטרים פרצו למתחם בית ספר ישראלי אחר, בית ספר יהודי, התנפלו על מורים ומנהלים ופגעו במפקח.

טלב אלסאנע: לא היה דבר כזה.

אלכס מילר: אני רוצה לדייק במשהו.

אלכס מילר: בדבריך שמעתי על התוצאות של האירוע, ובמשך הדיון בטח נבין גם על מה היה האירוע.

אלכס מילר: אני רוצה להזכיר לך, שלפני שבוע קיימנו כאן ישיבה על כל נושא האלימות בשטח של בית הספר, בכל הנוגע לסמכויות שיש למאבטחים.

אלכס מילר: עד היום אין שום החלטה הנותנת סמכות למאבטחים של בית ספר לטפל באירועי אלימות.

אלכס מילר: לפי ההנחיות שיש היום, מי שמטפל באירועי אלימות בשטח בית הספר זו משטרת ישראל.

אלכס מילר: כלומר, להם יש סמכות להיכנס.

טלב אלסאנע: איך להיכנס?

טלב אלסאנע: באיזו צורה להיכנס?

טלב אלסאנע: שנדע כללים.

מסעוד גנאים: יש כלל.

מסעוד גנאים: מדובר רק כאשר יש פעילות חבלנית עוינת.

אלכס מילר: אני רציתי לדייק ולהסביר, שמי שהיום מוסמך לטפל באירוע בתוך שטח בית הספר זו משטרת ישראל.

טלב אלסאנע: בעניין הזה אין מחלוקת בינינו.

טלב אלסאנע: אני לא חולק עליך, שהמשטרה צריכה לטפל.

טלב אלסאנע: אם מחר יש אירוע של סמים בתוך בית הספר, לא אני ולא אתה יכולים לטפל בזה.

טלב אלסאנע: השאלה היא, איך מטפלים.

טלב אלסאנע: כאן המשטרה לא באה לטפל בבעיה שיש.

טלב אלסאנע: המשטרה נכנסה לטפל בתלמידים עצמם.

טלב אלסאנע: כאן מקור הבעיה היא המשטרה והתנהלותה.

טלב אלסאנע: לא מדובר בכך שהמשטרה באה לעזור לתלמידים ולהגן על בית הספר.

אלכס מילר: אני אומר את הדברים למען הסר ספק, לכל מי שחושב שיש למישהו בבית הספר: מורה, מנהל, כל אדם אחר, סמכות לטפל באירוע אלימות.

אלכס מילר: לפי החוק, רק משטרה היום יכולה לטפל באירוע אלימות.

אלכס מילר: שלא ישאלו: למה הוא לא טיפל, למה זה לא טיפל, למה אתה לא התערבת וכו'.

טלב אלסאנע: נושא התלונה: המשטרה והתנהגות המשטרה.

טלב אלסאנע: בנוסף, צריך שיהיו כללים ברורים, איך המשטרה צריכה לטפל אם יש בעיה בתוך בית הספר.

טלב אלסאנע: אם היה אירוע, שמחייב את התערבות המשטרה, איך המשטרה מתערבת.

טלב אלסאנע: זכותה של הוועדה לדעת איך הדבר הזה מטופל, באיזה צורה.

טלב אלסאנע: המלצתי היא, שלא תהיה יד חופשית למשטרה, שהיא יכולה להתפרץ בצורה ברוטאלית ואלימה, לפגוע בתלמידי בית ספר.

טלב אלסאנע: בכל מצב צריך לקבוע כללים.

טלב אלסאנע: אם אין כללים, צריך לדרוש ממשרד החינוך והמשטרה שיקבעו כללים ויעבירו אותם לוועדת החינוך.

אלכס מילר: לפי מה שאני יודע, יש עכשיו דיונים במשרד החינוך ביחד עם המשרד לביטחון פנים בכל מה שקשור לטיפול בבעיות אלימות בתוך שטח בית ספר.

אלכס מילר: הם הצהירו על כך כאן בוועדה לפני שבוע.

טלב אלסאנע: הוועדה הזו צריכה להיות שותפה לדיונים.

טלב אלסאנע: אנחנו צריכים לדעת מה מתרחש.

אלכס מילר: אנחנו גם צריכים לדעת מה הגבול שלנו בהתערבות בכל מה שקשור לקבלת החלטות בדרג המקצועי.

אלכס מילר: יש דיון שאנחנו יכולים לקיים, ויש חקיקה שאנחנו יכולים לעשות.

אלכס מילר: אגב, אמרו לי שבוועדת הפנים יש דיון בכל מה שקשור להרחבת הזכויות של המאבטחים.

אלכס מילר: זה המקום שכל אחד מאיתנו יכול לבוא ולהביע את עמדתו.

אלכס מילר: אין לנו את כל המידע מבחינת ההשלכות: מה צריך, איזה סמכויות ומי צריך לקבל אותן.

אלכס מילר: אני מסכים, שבמידה וקורה אירוע אלים ומורה עומד מול שני תלמידים שהולכים מכות, כל מה שיש לו לעשות היום הוא להגיד להם: תירגעו.

אלכס מילר: אין לו שום אפשרות להתערב.

אלכס מילר: כמובן, שבסופו של דבר מישהו צריך לבוא ולתת סמכויות, אם זה למאבטחים, אם זה למורים ואם זה למנהל.

אלכס מילר: קורים מקרים, וכאשר המשטרה נכנסת היא יודעת לטפל בדברים מסוג זה בצורה שהיא מטפלת בכל אירוע אלים אחר.

טלב אלסאנע: כאשר יש אירוע עברייני, המשטרה תטפל ותתמודד.

טלב אלסאנע: כאשר המשטרה פורצת ויורה כדורי גומי ואש חיה בתוך בית ספר, זה אירוע אחר לגמרי.

טלב אלסאנע: זו רמה אחרת לגמרי.

טלב אלסאנע: יש דברים שאין עליהם מחלוקת, אבל יש אירוע חמור מאוד שצריך להתייחס אליו.

טלב אלסאנע: זה נושא הדיון.

אלכס מילר: חה"כ גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: קודם כל אני רוצה לברך את כל האורחים: אהלן וסאהלן.

מסעוד גנאים: אדוני היו"ר, אמרת שאנחנו מטפלים או הזכרנו את התוצאות.

מסעוד גנאים: הסיבות של האירוע, שהמשטרה מעלה, לא מצדיקות בכלל את התוצאות שהיו.

מסעוד גנאים: הסיבות: הם אומרים שיש ילד שזרק אבן.

מסעוד גנאים: האם ילד שזרק אבן מצדיקה התקפה כל כך קשה וכל כך ברוטאלית, שמשתמשים בה בגז מדמיע, שמשפילים בה מילולית ופיזית את מפקח בית ספר, את מנהל בית הספר?

מסעוד גנאים: מה הדמות של מנהל בית הספר מול התלמידים שלו, כאשר הוא מושפל מולם?

מסעוד גנאים: אנחנו מדברים על ילדים שפחדו לחזור לבית הספר.

מסעוד גנאים: נכון אמרת, אדוני היו"ר, שבכל הקשור לאבטחת בתי הספר זה תחת החלטת הממשלה משנת 2005, שבית ספר המחויב אבטחה הוא רק כאשר הוא מאוים בפעילות חבלנית עוינת.

מסעוד גנאים: כאשר יש אלימות מסוימת, אנחנו רוצים שהמשטרה תתערב.

מסעוד גנאים: אנחנו רוצים שבתי ספר שלנו, בתי ספר הערביים, יהיו מאובטחים מהאלימות בבית הספר או מחוץ לבית הספר.

מסעוד גנאים: המשטרה או המאבטחים לא מוצבים אז.

מסעוד גנאים: למה המשטרה נכנסה לבית הספר?

מסעוד גנאים: כי כל דבר הנוגע לתלמידים הערבים או למגזר הערבי, הוא מעשה חבלני.

מסעוד גנאים: השוטרים אמרו למנהל בית הספר, שהוא מנהל על מחבלים.

מסעוד גנאים: אנחנו מדברים על תלמידים בבית ספר  יסודי, מכיתה א' עד ט'.

מסעוד גנאים: אני זוכר שפעם ניסו לעשות פרויקט, כדי לקרב את המשטרה לציבור הערבי בגלל שיש אי אמון.

מסעוד גנאים: מה קורה בשטח?

מסעוד גנאים: בשטח הם מגדילים את האי אמון, את הקרע.

מסעוד גנאים: חמור מזה, יש דעה רווחת, שנותנים לה לגיטימיות באווירה הכללית, כאילו שהמשטרה, היס"מ ויתר כוחות הביטחון הם מעל החוק, מותר להם הכל, אין גבולות, אין קווים אדומים.

מסעוד גנאים: אני חושב, שצריך פה אמרה חזקה וברורה ממשרד החינוך, שהוא יעמוד על זה שהאירוע הזה צריך להיחקר.

מסעוד גנאים: כל אחד שגרם להשפלה ולאלימות צריך לתת את הדין.

מסעוד גנאים: בזמנו הגשתי שאילתא לשר לביטחון פנים, והוא אמר שהם יגישו תלונה למח"ש.

מסעוד גנאים: אנחנו יודעים לפעמים מה קורה במח"ש.

מסעוד גנאים: זה נכון שאנחנו איננו גוף חוקר כוועדה, אבל עלינו לעקוב ולדרוש חקירה אמיתית שתמצה את הדין עם כל אלה שפגעו בתלמידים, במנהל ובמפקח.

מסעוד גנאים: מה המסר החינוכי שהם נתנו?

מסעוד גנאים: מה השיעור שהם נתנו לתלמידים ולכולנו?

מסעוד גנאים: אני שואל: האם בבית ספר עברי דבר כזה יכול להיות?

מסעוד גנאים: כל המדינה היתה זועקת לשמים, כי לבית הספר יש קדושה.

מסעוד גנאים: אני מקווה, שנציגי המשטרה יבואו, ונשמע מהם מה העניין.

מסעוד גנאים: אני מקווה, שהעניין ייחקר באופן אמיתי ולעומק.

אלכס מילר: המפקח על בית הספר, בבקשה.

עמור סלימאן: אני רוצה לתאר תקציר של האירוע.

עמור סלימאן: בתאריך 18 לחודש קיבלתי הודעה טלפונית ממנהל בית הספר.

עמור סלימאן: בצורה כל כך קשה הוא תיאר שנכנסו אנשי משטרה לתוך בית הספר, ללא מדים, ויש יריות, גז מדמיע ובהלה בכל הכיתות.

עמור סלימאן: הרגעתי אותו בטלפון.

עמור סלימאן: באותו יום הייתי בכנס של מורים למתמטיקה בבאר שבע במרכז המורים.

עמור סלימאן: נסעתי לכיוון בית הספר, וכאשר הגעתי לבית הספר בשעה 14:15 פגשתי את מנהל בית הספר עם קבוצת תלמידים שנשארו במתחם בית הספר, כיוון שעל פי ההוראה שלי הוא שיחרר את כל התלמידים מבית הספר.

עמור סלימאן: חלק קטן נשאר איתו, מלווה אותו לכיוון הבתים.

עמור סלימאן: כאשר הגעתי לשם הכביש היה חסום על ידי רכבי משטרה.

עמור סלימאן: פניתי למפקד התחנה, שאני מכיר אותו אישית, שיאפשר לי להיכנס רגלית לכיוון המנהל והמורים, שהיו גם כן בבהלה.

עמור סלימאן: הוא אמר לי: בסדר תיכנס.

עמור סלימאן: נכנסתי, ובדרך ראיתי שאחד מהשוטרים שם אזיקים על ידיו של המנהל ואמר לו שהוא עצור.

עמור סלימאן: אני לא התייחסתי והמשכתי לכיוון המורים.

עמור סלימאן: היו גם כמה תלמידים שליוויתי מחוץ למתחם בית הספר עד שהגיעו הביתה.

עמור סלימאן: פניתי למורים, וביקשתי מהם לצאת מאזור בית הספר, לעזוב את המקום וללכת הביתה.

עמור סלימאן: כיוונתי אותם לצאת מהחנייה, כי החנייה היתה חסומה על ידי רכב של אחד ההורים שהיה עצור.

עמור סלימאן: תוך כדי שאני מכוון את ההורים לצאת מהחנייה - המקום היה צר, והיו מורות שפחדו לנהוג באותה שנייה - הופתעתי מאחד שוטרי היס"מ, שדחף אותי על מעקה שהיה שם ליד החנייה.

עמור סלימאן: נפלתי וקיבלתי סחרחורת, אבל מצאתי לנכון להיות חזק מול המורים, מול התלמידים ומול ההורים, על מנת לא להביא את המצב להיות יותר גרוע.

מסעוד גנאים: האם הוא ידע שאתה מפקח?

עמור סלימאן: הוא לא ידע שאני מפקח.

עמור סלימאן: אני גם לא מכיר אותו כשוטר.

מסעוד גנאים: האם הוא היה עם תג זיהוי, כדי שאפשר יהיה לזהות אותו?

עמור סלימאן: לא, הוא היה לבוש וחמוש.

מסעוד גנאים: האם כתבת את השם ואת הפרטים?

עמור סלימאן: לא. יש אנשים אחרים במשטרה שמכירים אותי.

עמור סלימאן: באותו רגע קראו לי והתנצלו על המקרה.

עמור סלימאן: אני לא רוצה לדבר על זה, כי אני הגשתי תלונה במח"ש, ואני מקווה ובטוח שהם יבדקו את הנושא.

עמור סלימאן: בעקבות כל אירוע שחל בתוך בית ספר, אנחנו כמשרד החינוך חייבים לנהוג בכמה מישורים, וזה מה שעשתה מנהלת המחוז, גברת עמירה חיים – אני מתנצל בשמה.

עמור סלימאן: היא היתה אמורה להגיע, אבל היא חולה - היא הנחתה את כל הצוות שלה.

עמור סלימאן: מפקחת היועצים, היועצים ואני הגענו למחרת לבית הספר.

עמור סלימאן: לצערי, לא היו תלמידים.

עמור סלימאן: ההורים סגרו את בית הספר.

עמור סלימאן: אנחנו הלכנו לכיוון המורים, עבדנו מול המורים, נתנו להם כלים והוצאנו אותם ממצב של החרדה.

עמור סלימאן: היינו כמעט יום שלם בתוך המועצה.

עמור סלימאן: לקחנו אולם גדול, וישבנו עם המורים, היועצים ואנשי הפסיכולוגיה.

עמור סלימאן: למחרת נסענו לבית הספר עוד פעם וישבנו עם המורים.

עמור סלימאן: הזמנו תלמידים, שסימנו אותם ככאלה במצוקה, לבית הספר ביחד עם ההורים.

עמור סלימאן: הכיוון שלנו היה בשלושה מישורים: תמיכה במנהל בית הספר והמורים, תמיכה לתלמידים ולהורים, תמיכה גם לאנשי המקצוע הנמצאים בתוך בית הספר.

עמור סלימאן: היה ליווי אינטנסיבי שלי את ההורים, שאני פוגש אותם גם בתוך בית הספר וגם במועצה האזורית אבו בסמה.

עמור סלימאן: זו היתה התמיכה שלנו כמשרד החינוך באופן כללי.

עמור סלימאן: מה קרה?

עמור סלימאן: פרטי האירוע: כניסת משטרה לתוך בית הספר.

עמור סלימאן: שם בית הספר: יסודי אלתראבין, היישוב: אלתראבין אבו בסמה.

עמור סלימאן: הגורם המדווח לנו במשרד החינוך: מנהל בית הספר והיועצת הבכירה בתוך בית הספר.

עמור סלימאן: תאריך האירוע: ה-18 בינואר.

אלכס מילר: האם יש ילדים שנפגעו באירוע?

עמור סלימאן: יש ילדים שנפגעו.

מסעוד גנאים: יש ילדים שנעצרו גם.

עמור סלימאן: על פי הבדיקה של הפסיכולוגים והיועצים, יש ילדים שנפגעו מבחינה נפשית.

עמור סלימאן: אנחנו עדיין מלווים את בית הספר בטיפול אינטנסיבי.

עמור סלימאן: טיפלנו בתלמידים שסימנו כתלמידים שנמצאים במצוקה.

אלכס מילר: מה המנגנון שקיים היום ביחסים בין משרד החינוך ומשרד לביטחון הפנים בכל הקשור לאירועים מסוג זה?

אלכס מילר: הרי אין מאבטח, כמו שיש במגזר היהודי, שיכול לבוא ולהתריע ולהיות חלק מהצד הביטחוני יותר, או לנווט את המשטרה במידה וקורה אירוע כזה ואחר.

אלכס מילר: איפה ההידברות מבחינת הפעילות הקשורה לנושאים של אלימות במגזר הערבי?

אלכס מילר: איפה הדברים עומדים?

אלכס מילר: האם יש ישיבות שאתם קיימתם?

עמור סלימאן: לנו כמשרד החינוך יש קשר עם המשטרה הקהילתית בכלל.

עמור סלימאן: אנחנו עובדים בחלק גדול  מבתי הספר.

עמור סלימאן: אנחנו מבצעים פעילויות.

עמור סלימאן: המשטרה הקהילתית מגיעה לבית הספר ליום שלם, וחושפת את כל הפעילויות שלה.

עמור סלימאן: אפילו נכנסים שוטרים קהילתיים.

אלכס מילר: כלומר, יש פעילות משותפת.

עמור סלימאן: יש פעילות משטרתית קהילתית בתוך בתי הספר.

מסעוד גנאים: אבל עכשיו קלקלו.

אלכס מילר: אני רוצה קודם כל להבין: האם זה אירוע כללי או אירוע חריג.

עמור סלימאן: זה קיים בחלק גדול מבתי הספר.

עמור סלימאן: יש שיטור קהילתי בתוך בתי הספר, תוך כדי שיתוף פעולה איתנו כמשרד החינוך ועם מנהל בית הספר והצוות.

עמור סלימאן: אני חושב, שבשנים שעברו היה יום משטרתי בתוך בית הספר.

עמור סלימאן: אנחנו מקיימים שיתוף פעולה מלא עם השיטור הקהילתי בתוך בתי הספר.

עמור סלימאן: אנחנו חושפים את הדברים בפני התלמידים.

אלכס מילר: אני רוצה לשמוע את עמדת המשרד בנוגע לאירוע הזה.

אלכס מילר: האם זה אירוע חריג?

עמור סלימאן: מבחינתנו, זה אירוע חריג במינו.

עמור סלימאן: לא קרה לנו מקרה כזה בעבר, מקרה בו משטרה נכנסה בצורה כזו לבית הספר.

עמור סלימאן: מנהלת המחוז פנתה למפקד המחוז, ניצב דנינו, וביקשה ממנו לפתוח ערוץ הידברות עם התושבים, עם ההורים ואיתנו, על מנת להחזיר את האמון של המשטרה בעיני הקהילה ולהפך.

אלכס מילר: אני רוצה לשמוע את נציג המשרד לביטחון פנים.

אלכס מילר: אני רוצה שתתייחס לשני דברים.

אלכס מילר: אני רוצה שחברי הכנסת יבינו, שאנחנו נמצאים בוועדת חינוך.

אלכס מילר: הנושאים הקשורים לפעילות המשטרתית בנוגע לאירועים הספציפיים קשורים לוועדת הפנים.

אלכס מילר: אני מסתכל על היבטים חינוכיים והיבטים כלליים.

אלכס מילר: השאלות שלי נוגעות ספציפית לאירוע.

אלכס מילר: האם תוכל להתייחס לעניין הזה?

אלכס מילר: בנוסף, תאמר לנו מה קורה היום מבחינת הטיפול באירועים מסוג של אלימות במגזר הערבי, כאשר הדיווח שאתם מקבלים הוא לא דיווח ממאבטח, כמו במגזר היהודי, אלא דיווח מהמורים או ממנהל בית הספר.

אלכס מילר: אני רוצה לדעת איפה הדברים עומדים מבחינת שני הנושאים האלה.

איציק מלכא: תחילה, אני אתייחס לאירוע עצמו.

איציק מלכא: אני לא אכנס למחלוקות או לנושא שנמצא בחקירה, חלקו נמצא במח"ש וחלקו נמצא בחקירה משטרתית.

איציק מלכא: אני אומר בקצרה, שכוח משטרתי אכן הגיע למקום כדי לבצע פעילות מבצעית אחרת.

איציק מלכא: הוא לא הגיע לבית הספר, והוא לא התכוון להיכנס לבית הספר.

איציק מלכא: בצאתו מהיישוב, כאשר הכוח היה בתנועה, הושלכו לעברו אבנים מתוך בית הספר.

איציק מלכא: אז אותם שוטרים שהיו במקום  קיבלו החלטה - שאנחנו מנתחים אותה היום בדיעבד, האם היא היתה נכונה או לא נכונה -  להיכנס לתוך בית הספר.

איציק מלכא: אותם שוטרים, שחלקם גם נפגעו ונזקקו לטיפול רפואי, קיבלו את ההחלטה בשטח להיכנס לתוך בית הספר.

איציק מלכא: אני מסכים, שיש רגישות מסוימת בכניסה לבית ספר.

מסעוד גנאים: מי נפגע?

מסעוד גנאים: השוטרים נפגעו?

איציק מלכא: כן.

איציק מלכא: השוטרים נפגעו ונזקקו לטיפול רפואי.

איציק מלכא: אני לא בא לומר, האם ההחלטה שלהם היא מוצדקת או לא מוצדקת.

איציק מלכא: אנחנו ארגון שפועל במסגרת החוק, ארגון לומד, שמבקש להפיק לקחים.

איציק מלכא: לכן, מפקד מרחב הנגב מינה צוות בדיקה, שעומד בראשותו.

איציק מלכא: הוא עצמו מתחקר את האירוע סביב השאלה של  הכניסה לבית הספר, האם היה אפשר לפעול בדרך אחרת.

איציק מלכא: נושא האלימות נבחן במח"ש, ואנחנו לא נכנסים לחקירת מח"ש.

איציק מלכא: בנוגע לאותם עצורים, תיקי החקירה כנגדם נמצאים כרגע בפרקליטות מחוז דרום, והיא תקבל החלטה בעניין לכאן או לכאן.

איציק מלכא: חשוב להדגיש, שהשוטרים לא ביקשו להיכנס לבית הספר.

איציק מלכא: המטרה שלהם לא היתה בית הספר, ולא כניסה פנימה לתוך בית הספר.

מסעוד גנאים: אז איך הם נכנסו?

איציק מלכא: הם נכנסו פנימה כדי לבצע מעצר של מיידי אבנים.

מסעוד גנאים: האם מבחינה משפטית וחוקית זה מצדיק את מה שהם עשו בכניסתם בצורה הזו?

מסעוד גנאים: האם אין דרך אחרת כדי לברר?

איציק מלכא: בהחלט.

אלכס מילר: חה"כ גנאים, אתה נכנס להיבטים, שהמקום שלהם לא כאן.

אלכס מילר: מי שצריך להחליט, האם הפעילות של שוטר כזה או אחר היתה מוצדקת או לא מוצדקת אלה הן ערכאות שחוקרות: מח"ש או בית משפט.

אחמד טיבי: אבל חה"כ גנאים ביקש את הדיון כדי ללבן את הנקודות שהוא מעלה כאן.

אלכס מילר: אין שם בעיה, אבל אתה לא יכול בדיון הזה להחליט, האם האדם שנעצר פגע בשוטר מספיק חזק בשביל לעצור אותו או לא.

אחמד טיבי: לכן, הוא שואל את השוטר.

אחמד טיבי: כדי ללבן את הנושא.

אלכס מילר: אין בעיה.

אלכס מילר: אני מזהיר, שאנחנו לא ניכנס כאן למערכת שלא בסמכותנו.לא בסמכותנו לעשות חקירה.

אלכס מילר: בכלל אנחנו לא צריכים לעשות חקירה על עניינים מסוג זה, וגם אין לנו שום נתונים.

אחמד טיבי: האם נראה לך שלא צריך לעשות חקירה?

אלכס מילר: לנו כחברי כנסת אין סמכות.

אחמד טיבי: ועדות חקירה כבר הקמתם מספיק.

אלכס מילר: סליחה, אדוני, אני חושב שאתה בעצמך מחר בשעה כזו מנהל ועדת חקירה.

אחמד טיבי: חקירה אחרת.

אלכס מילר: כל אחד עניינו ועולמו.

איציק מלכא: מבחינה משפטית, מרגע שבוצעה עבירה כזו סמכותם של השוטרים להיכנס פנימה ולבצע מעצר.

איציק מלכא: אין בעיה משפטית או חוקית מבחינה זו.

איציק מלכא: לגבי השאלה האם אין דרך אחרת – השאלה הזו נבחנת בתחקיר.

איציק מלכא: יכול להיות שנפיק לקחים מהתחקיר שמבוצע ברשות מפקד המחקר, ואולי יהיה מנגנון שיחבר בין בית הספר לבין כוח משטרה, ואם יהיה צורך לבצע עיקוב או מעצר יהיה גורם המחבר בין השניים.

איציק מלכא: כך אנחנו נמנע התלקחות או התדרדרות של אירוע למצב כזה, שגם אנחנו כמשטרה לא רוצים בו.

אלכס מילר: האם מבחינתכם האירוע הזה הוא אירוע חריג, או קיים מצב היום של התרעה לשוטרים שנמצאים בכפרים כאלה או אחרים, לפגיעה או מנגנון של זהירות יתר, הנחיות מיוחדות, במידה וקורה אירוע מסוג זה.

אלכס מילר: חשוב להבין, שבמידה והמקרה קורה כאשר השוטרים שנכנסים לשטח לא כל כך מוכנים, הדברים יכולים לצאת מכלל שליטה.

איציק מלכא: למיטב ידיעתי, באירוע הזה לא היה מידע כזה או אחר שרוצים להשליך אבנים.

איציק מלכא: יושב פה נציג שהוא גם בקיא בתחום המודיעין, והוא יוכל לענות על זה.

איציק מלכא: אני מעריך, שאם היה מידע או הערכה הם לא היו  נכנסים, או שהיו נכנסים בכוח מוגבר יותר.

איציק מלכא: תחילה, נכנסו מספר מצומצם של שוטרים, 4-5 שוטרים, כדי לבצע פעילות מבצעית במקום עצמו.

איציק מלכא: הם לא העריכו שהם ייקלעו לאירוע כזה.

אלכס מילר: אתה אמרת, שהנושא נמצא בבדיקה.

אלכס מילר: מתי יהיו התוצאות של העניין הזה, להערכתך?

איציק מלכא: אני מעריך שעד סוף השבוע מפקד המרחב יגיע לתוצאות, לאחר ששמע את הצדדים, כאשר הוא נכנס לצד המבצעי וניסה לנתח את פעילות השוטרים שפעלו במקום.

איציק מלכא: אני שוב אומר, שמבחינה חוקית הם פעלו כחוק כאשר הם נכנסו לבצע מעצר.

איציק מלכא: ייתכן שצריך לבדוק, בהנחה שצריך ליצור מנגנון או לפעול בדרך אחרת באירועים כאלה, כדי לא להיגרר למצב אליו נכנסנו, שגם מבחינת המשטרה הוא לא רצוי.

איציק מלכא: אנחנו לא מחפשים להיכנס לבתי הספר, ליצור שם מהומות ושוטרים או תלמידים יצאו פגועים.

איציק מלכא: זו לא המטרה שלנו.

אלכס מילר: מה קורה עכשיו מבחינת הטיפול מול התלמידים בכל ההיבט ההסברתי?

אלכס מילר: אנחנו מדברים על דור צעיר שגדל כאן בארץ.

אלי בן זקן: אני יועץ לענייני ערבים במרחב הנגב.

אלי בן זקן: אני עסקתי בסוגיה מתחילתה ועד היום.

אחמד טיבי: הוא אמר שאתה בקיא בעייני מודיעין.

אחמד טיבי: האם יועץ לענייני ערבים חייב להיות בקיא במודיעין?

אלי בן זקן: לא.

אלכס מילר: זה התפקיד שלו.

אחמד טיבי: מה התפקיד?

אלי בן זקן: יועץ לענייני ערבים.

אחמד טיבי: אמרו שהוא בקיא בענייני מודיעין.

איציק מלכא: במסגרת התפקיד שלו.

אלי בן זקן: לעצם העניין - כפי שאמרתי, הייתי באירוע ממש מההתחלה, ועד היום אני מלווה אותו.

אלי בן זקן: אני רוצה לתאר את הדברים, כפי ששמעתי מחלק מהשוטרים.

אלי בן זקן: השוטרים הגיעו לבצע מעצר ביישוב, בקרבת בית הספר, בתוך בית של חשוד בעבירה פלילית.

אלי בן זקן: כאשר הם הגיעו לשם, הם לא מצאו את החשוד והם נסעו בחזרה.

אלי בן זקן: הכביש סמוך לגדר בית הספר.

אלי בן זקן: אז מיידים אבנים מבית הספר לעבר השוטרים.

אלי בן זקן: אני פותח סוגריים ואומר, שהמקרה הוא מקרה שכיח שילדים מאלתראבין מיידים אבנים על ניידות של שוטרים.

אלי בן זקן: יידו אבנים על ניידת השוטרים, השוטרים יוצאים, יידוי האבנים נמשך, שניים מהשוטרים נפגעו בראש, כאשר הם שוטטי דם הם רואים את אלה שמיידים את האבנים, והם נכנסים לבית הספר לבצע מעצר של אותם אלה שיידו את האבנים.

אלי בן זקן: בזמן הזה ההמון מתקהל, והאירוע התפתח לאן שהתפתח.

אלי בן זקן: השתמשו ברימון הלם וגז פלפל.

אלי בן זקן: המקרה הוא מקרה חריג, ללא ספק.

אלי בן זקן: שלא נבין שזה כל יום קורה.

אלי בן זקן: זה מקרה חריג.

אלי בן זקן: כאשר משטרה נכנסת  לבית ספר או לכל מקום ציבורי אחר, היא עושה זאת בעיקר כאשר מדובר בסיכון חיי אדם.

אלי בן זקן: כאשר שוטרים נפגעים, מיידים עליהם אבנים והם נפצעים, יש פה סיכון חיי אדם.

אלי בן זקן: אם יש את המבצעים, המשטרה צריכה להיכנס לעצור את אותם מבצעים בתוך בית הספר.

אלי בן זקן: זה שכולם התקהלו, תלמידים ומורים והפכו את זה לקטטה המונית, זאת נקודה שבוחנים.

אלי בן זקן: השאלה היא,  האם השימוש של השוטרים בנשק היה מוצדק.

אלי בן זקן: הבחינה של המשטרה נעשית בשני גורמים: הגורם הראשון, כפי שנאמר, הוא מפקד המרחב.

אלי בן זקן: מעבר לזה שהוא בודק את זה בעצמו כקצין בודק של האירוע ויסיק מסקנות לגבי כולם, הוא שמע את ועד היישוב ואת אנשי משרד החינוך.

מסעוד גנאים: האם יש תלונה במח"ש?

אלי בן זקן: יש תלונה במח"ש.

אלי בן זקן: זה הגורם השני.

אלי בן זקן: אני אדבר על הגורם הראשון שאנחנו מנהלים, כדי להפיק לקחים מהעניין ושהעניין הזה לא יחזור.

אלי בן זקן: עשינו מפגש עם אנשי היישוב, ועד ההורים.

אלי בן זקן: שוחחנו על האירוע, והעלו את כל הטענות.

אלי בן זקן: כל הנושאים שאמורים להיבדק, ייבדקו.

אלי בן זקן: כמובן שיהיו מסקנות, ויידעו את זה בזמן הקרוב.

אלי בן זקן: אנחנו לומדים את האירוע.

אלי בן זקן: אני אמרתי להם ואני אומר את זה גם פה: אני גם מצפה שההורים ייקחו את האירוע הזה וילמדו ממנו, ילמדו ממנו להעביר מסרים חיוביים לילדים.

מוסא אלסאנע: מה נלמד ממנו?

מוסא אלסאנע: נפסיד עוד ילדים?

אלי בן זקן: האירוע הוא קשה.

אלי בן זקן: אני אומר, שההורים ילמדו מהאירוע הזה.

אלי בן זקן: אסור לקחת את המשטרה כאויב שעובר לידך, ליד הבתים שלך או ליד בית הספר, וליידות אבנים.

אלי בן זקן: אנחנו עושים מספר פעולות כדי לצמצם את התחושה שהמשטרה היא אויב.

אלכס מילר: האם אתם הולכים לעשות פעילות ביחד עם בית הספר?

אלי בן זקן: אנחנו הולכים לעשות פעילות בקרב הקהילה.

אלי בן זקן: כמובן שנעשה את זה ביחד.

אלי בן זקן: תיאמנו את זה.

אלי בן זקן: נכון לעכשיו, זה לא כל כך מתאים.

אלי בן זקן: אנחנו נעשה את זה בזמן הקרוב.

אלי בן זקן: יש תוכניות.

אלכס מילר: זה לא עניין של מי מאמין במי.

אלכס מילר: זה עניין של חינוך.

אלכס מילר: חינוך יכול לבוא רק כאשר באים ומסבירים ועושים פעילות משותפת.

אלכס מילר: אני חושב, שזה יעיל שתפעילו תוכנית בתוך היישוב, ביחד עם ההורים והתלמידים, בכל הנוגע להסברה ופעילות משותפת.

אלכס מילר: אחרת, תמיד יהיה מתח בין שני הצדדים.

אלכס מילר: הדברים חוזרים על עצמם.

אלכס מילר: אני לא מתייחס לאירוע הספציפי.

אלכס מילר: אני פונה לחברי כנסת ואומר, שהנושאים הם בבדיקה.

אלכס מילר: אם לא היתה בדיקה ולא היתה חקירה, אולי כן הייתם מעלים סוגיה שחשוב להתייחס אליה.

מסעוד גנאים: אבל זה חשוב להעלות.

אלכס מילר: אתם מתייחסים לנושאים שנמצאים בחקירה.

אלכס מילר: אני מציע, שנתייחס כאשר יהיו ממצאים וכל אחד יכול לבוא ולפנות לפי אותם ממצאים שקיימים.

אלכס מילר: לבוא ולנווט את זה לכיוון זה או אחר, אין בפנינו שום כלי לעשות את זה.

אלכס מילר: אין לנו ממצאים שיש למשטרה או ממצאים שיש בשטח של המקום.

אלכס מילר: לקבוע כאן עובדה, שזה אשם או ההוא אשם, זה לא תפקידנו.

אלכס מילר: ישנן רשויות שכך בונות אימון.

אלכס מילר: אם לא נאמין במה שעושה מח"ש, אם לא נאמין במה שעושה משרד המשפטים, אם לא נאמין במה שעושה המשטרה, אנחנו יוצרים פה ואקום של אימון בתוכנו.

אלכס מילר: אם הייתם מקיימים את הדיון הזה בוועדת הפנים, הייתם באמת נכנסים לעובי של הקורה.

אלכס מילר: זו הוועדה שמוסמכת לדבר על נושאים הקשורים למשטרה.

אלכס מילר: אנחנו מבחינתנו, צריכים לדבר על חינוך.

אלכס מילר: זו המלצתי.

אלכס מילר: האירוע הוא אירוע חריג, וצריך לראות איך ממשיכים הלאה.

אלכס מילר: אי אפשר להשאיר מצב מתוח, כך שאנחנו נמצא את עצמנו בעוד חודשיים, בעוד חצי שנה או בעוד שנה באירוע דומה ואף אחד לא יודע מה יהיו התוצאות.

אלכס מילר: אני רוצה לפנות למנהל בית ספר: יש פה טענות מהצד שלך, שאתה כמנהל בית ספר צריך לקחת אחריות על ילדים בזמן שהם לא נמצאים בבית.

אלכס מילר: מי שאחראי עליהם מטעם החוק זה אתה.

אלכס מילר: אתה צריך לשמור על הילדים האלה כאילו הם הילדים שלך.

אלכס מילר: כאשר קורה אירוע מסוג זה - אתה מכיר את הילדים, אתה מכיר את התושבים, אתה מכיר את הילדים ומכיר את התגובות שיכולות להיות למקרים כאלה ואחרים.

אלכס מילר: השאלה היא, האם יש עבודה שנעשית ביחד עם ההורים והתלמידים בכל מה שקשור לאירועים מסוג זה.

אלכס מילר: אני לא מדבר על המשטרה, אלא על כל דבר שיכול לקרות והתגובה של הילדים כלפי משטרה, מבוגר אחר או ביניהם.

אלכס מילר: אני מדבר על סובלנות, הידברות והטיפול שבא אחר כך.

אלכס מילר: האם זה חלק מהנושא, ואיך אנחנו מתקדמים הלאה.

אלכס מילר: אתה גם יכול לתת את ההתייחסות שלך למקרה הזה ספציפי.

אלכס מילר: אני לא מגביל אותך, אבל אני גם אודה לך אם תתייחס לעניין זה באופן כללי.

נסר שבלי: אני אסביר את האירוע.

נסר שבלי: ביום שלישי, 18.01, בשעה 13:50, כל התלמידים היו בתוך הכיתות, כאשר כיתה אחת היתה במגרש כדורגל.

נסר שבלי: נכנסו למתחם בית הספר שני אנשים בלבוש אזרחי, ומחפשים בכיתות,  פותחים דלתות.

נסר שבלי: אני שואל אותם: מי אתם, מה אתם, מאיפה אתם, והם אמרו לי: שתוק.

אלכס מילר: האם לא היית עד למצב בו זרקו אבנים?

נסר שבלי: לא. לא ידעתי על מה.

נסר שבלי: נכנסו ולקחו אחד מהכיתה.

נסר שבלי: היה אצלי נהג מעמותה, ואמר לי: תרוץ, יש בלש שתפס ילד, שם לו אזיקים וגרר אותו לכיוון הניידת.

נסר שבלי: התלמיד מתחנן אליי ואומר לי: בבקשה, אל תיתן להם לקחת אותי.

נסר שבלי: אמרתי לו: בוא, נשב במשרד שלי, נדבר ונביא את ההורה, והוא אמר לי: תשתוק.

נסר שבלי: ממש מילה טובה.

נסר שבלי: חשבתי, שם יתחילו התלמידים להגיע לכיוון הניידת, זה לא טוב.

נסר שבלי: ניסיתי לסגור את השער החירות של בית הספר, איפה שחנתה הניידת, ופתאום הוא  ריסס אותי בגז מדמיע.

נסר שבלי: מאותו רגע לא יכולתי לתפקד.

נסר שבלי: נתתי הוראה לכמה מורים, שיחסמו את התלמידים ושאף תלמיד לא ייצא מתוך כיתות בית הספר.

אחמד טיבי: אדוני המנהל, איך נורה הגז המדמיע, והאם הוא נורה לעבריך באופן מדויק, כאשר הוא ידע שאתה המנהל?

נסר שבלי: אני בטוח, שהוא לא ידע שאני המנהל.

אחמד טיבי: אבל שוחחת איתו קודם.

נסר שבלי: שוחחתי איתו, ואמרתי לו: בוא נשב במשרד שלי.

אחמד טיבי: באופן סמכותי.

נסר שבלי: כן.

אחמד טיבי: אז הוא הכיר מי אתה.

נסר שבלי: הוא אמר לי: תשתוק, זו עבודה שלנו.

נסר שבלי: הוא ריסס אותי בגז מדמיע, ואני הפסקתי לתפקד.

נסר שבלי: נתתי הוראה לשני מורים שימשיכו.

נסר שבלי: ניסיתי להתקשר למפקח ולהסביר לו מה קורה, ושמעתי יריות של כדורי גומי ואש חיה.

נסר שבלי: היו גם רימוני הלם.

אחמד טיבי: אש חיה?

נסר שבלי: כן.

נסר שבלי: יש לנו את התרמילים.

אחמד טיבי: האם זה נכון, אדוני היועץ?

אלי בן זקן: ככל שידוע לי, והנושא בבדיקה, זרקו רימוני הלם וגז פלפל.

נסר שבלי: יש לי את התרמילים ויש לי את הצילום.

אלכס מילר: אתה נכנס לנושא שנמצא בבדיקה.

אחמד טיבי: אדוני היו"ר, יש פה אנשים עדים, מקור ראשון, שחוו את החוויה.

אחמד טיבי: כאן זה בדיוק המקום, - מה עוד שהתוכנית משודרת לציבור – כדי לשאול.

אחמד טיבי: אני מופתע ממה שהוא אומר.

אחמד טיבי: הוא אומר שנורתה אש חיה.

אחמד טיבי: לא ידעתי עד עכשיו.

אחמד טיבי: אני רוצה לברר.

נסר שבלי: נמצאים פה עדים, מקור ראשון, שחוו את החוויה, וכאן זה המקום כדי לשמוע.

נסר שבלי: אני מופתע לשמוע שנורתה אש חיה.

אלכס מילר: הוא יכול להגיד, אבל המשטרה לא יכולה להגיב.

אחמד טיבי: מותר לו להגיד, והמשטרה תגיד: אנחנו נבדוק.

אחמד טיבי: היא לא חייבת להגיב כאן בוועדה.

אחמד טיבי: היא יכולה להגיד: אני בודקת.

אחמד טיבי: אבל הוא נותן עובדות לוועדה.

אחמד טיבי: בשביל זה יש ועדה.

אלכס מילר: אבל אלה לא עובדות.

אחמד טיבי: אלה עובדות על פיו.

אחמד טיבי: הוא עדות.

אלכס מילר: אני מבקש ממך, לא להיכנס לעובי של הבדיקה שהמשטרה עושה.

אלכס מילר: אנחנו לא ועדת חקירה.

אחמד טיבי: האיש אומר, שנורתה אש חיה בתוך בית ספר.

אחמד טיבי: זה דבר חמור ביותר, אדוני.

אלכס מילר: שמענו את זה כבר.

אחמד טיבי: יש לי בקשה: אני מבקש ממך להתייחס אליו ואליהם כאילו מדובר בהורים של תלמידים יהודים.

אלכס מילר: מה זה קשור?

אחמד טיבי: אם היו אומרים לך, שהיה ירי של אש חיה בתוך בית ספר היית נשאר רגוע ככה?

אלכס מילר: אתה רוצה לקחת את הישיבה הזאת לכיוון אחר.

אחמד טיבי: לא לוקח.

אחמד טיבי: האם ייתכן שייכנסו לבית ספר יהודי ויירו בגז?

אחמד טיבי: האם זה נראה לך סביר?

אלכס מילר: אני לא מוכן שיעלו כאן דברים שאי אפשר להשיב עליהם בצורה מסודרת.

אחמד טיבי: אז אל תעשו.

אחמד טיבי: כדי שלא תשיבו ותהיו נבוכים.

אלכס מילר: זה לא אני עשיתי.

אלכס מילר: מי שאישר את זה, זה אתה בתור חבר נשיאות.

אלכס מילר: הישיבה הזאת היא לא לפי בקשתי.

אלכס מילר: הנשיאות אישרה את זה.

אחמד טיבי: אני בטוח, שאם זה היה תלוי בך הדיון לא היה מתקיים.

אחמד טיבי: בגלל חה"כ גנאים הדיון התקיים.

נסים זאב: עכשיו אתה נמצא במעמד של שוטר חוקר.

נסים זאב: תן לו להציג את העובדות כרגע.

אלכס מילר: חה"כ טיבי מנסה להסיט את הדברים לכיוונים אחרים.

אחמד טיבי: הוא אומר לך, שנורתה אש חיה.

נסים זאב: בסדר.

נסים זאב: מה אתה רוצה עכשיו, לירות גם כן באש חיה?

נסים זאב: מה אתה רוצה עכשיו?

אחמד טיבי: האם זה נראה לך בסדר, שנורתה אש חיה?

נסים זאב: לא אמרתי בסדר.

נסים זאב: תן לו להציג את העובדות.

אחמד טיבי: מה אתם מתייחסים בשוויון נפש?

נסים זאב: תן לי להבין מה היה.

אחמד טיבי: אבל צריך לפתח את הנקודה הזאת: האם נורתה אש חיה בתוך בית הספר.

נסים זאב: הוא אמר לך כן.

אחמד טיבי: אבל היו"ר אומר לו: אל תיכנס לזה.

אלכס מילר: כי זה לא המקום.

אחמד טיבי: מה זה לא המקום.

אחמד טיבי: זו ועדת חינוך.

אלכס מילר: ברגע שיהיו ממצאים לאחר הבדיקה של המשטרה, תוכל להתייחס.

אלכס מילר: כרגע זה נמצא בבדיקה.

אחמד טיבי: מה אמור המנהל לומר לך?

אלכס מילר: אני גם רוצה לדעת איך הגענו למצב, שילדים בתוך בית ספר....

אחמד טיבי: תשאל מה שאתה רוצה.

אלכס מילר: אני אשאל מה שאני רוצה.

אחמד טיבי: מישהו אמר לך: אל תשאל?

אחמד טיבי: אני שואל מה שאני רוצה, ואתה שואל מה שאתה רוצה.

נסים זאב: אבל שאלת, והוא אמר לך שכן, אש חיה.

נסים זאב: תחזור עוד פעם: אש חיה, אש חיה, אש חיה.

אחמד טיבי: האם אתה מוקיון?

נסים זאב: לא. אתה הופך אותנו לחיות.

אחמד טיבי: מי שיורה אש חיה בבית ספר הוא פושע.

נסים זאב: תן לי להבין את העובדות.

אחמד טיבי: אלה העובדות.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: מנהל בית הספר, בבקשה.

נסר שבלי: הגיעו כוחות משטרה ממש גדולים.

נסר שבלי: אני עשיתי שיקול, האם אני מוציא את התלמידים משער החירום או מהשער הרגיל.

נסר שבלי: הוצאתי את כולם.

נסר שבלי: אני ניסיתי להרגיע את הרחות בין הקהילה לבין המשטרה.

נסר שבלי: בא אליי בלש ואמר לי: אתה עצור.

נסר שבלי: הושטתי לו ידיים, הוא שם לי אזיקים, סובב אותי, דחף אותי וזרק אותי לתוך הניידת.

נסר שבלי: מאותו רגע אני לא יודע מה קרה.

נסר שבלי: אחר כך טרטרו אותנו בתחנות רהט.

נסר שבלי: ההשפלה שהיתה לנו מול ההורים והתלמידים, זה סיפור אחר שאני לא מתייחס אליו.

אלכס מילר: השאלה שלי, איך הגענו למצב שבו כל האירוע התרחש בגלל זריקת אבנים?

אלכס מילר: האם אתה היית מודע לכך שנזרקו אבנים?

נסר שבלי: לא.  נכנסו לתוך בית הספר, ואני לא יודע על מה.

אחמד טיבי: אני בטוח, שאם הוא היה יודע הוא היה מונע את זה.

אלכס מילר: אחרי שהאירוע נגמר והסבירו שזה היה בעקבות הדברים האלה, מה נעשה מבחינת הפעילות מול התלמידים בבית הספר.

נסר שבלי: אף אחד לא אמר לי.

נסר שבלי: לקחו אותי ועצרו אותי ליום, ולמחרת הביאו אותי לבית המשפט ושחררו אותי.

נסים זאב: אבל על מה אדוני היה עצור?

נסר שבלי: תקיפת שוטר, יידוי אבנים.

נסים זאב: כאילו אתה עודדת אותם לזרוק אבנים?

נסר שבלי: לא. זו הטענה של הבלש.

אלכס מילר: לי חשוב לדעת, מה נעשה מאז האירוע ועד היום מבחינת השיח עם המשטרה בטיפול העניין הזה, החזרת האימון לתלמידים וכל מה שקשור לטיפול במקרים מסוג זה של זריקת אבנים בשטח בית ספר.

אלכס מילר: האם יש לכם רעיון ושיתוף פעולה לביצוע תוכנית מסוימת למניעת אלימות בקרב בני הנוער אצלכם?

עמור סלימאן: אני אענה.

עמור סלימאן: אמרתי בתחילת הדברים, שליווינו את בית הספר במערך ייעוצי ופסיכולוגי.

עמור סלימאן: נתנו מערך תמיכה למנהל בית הספר, להורים ולתלמידים.

עמור סלימאן: קבענו שיהיה צוות לשעת חירום בתוך בית הספר.

עמור סלימאן: כאשר יש מקרה חירום כזה או אירוע חריג, בית הספר יפעל בהתאם להוראות חוזר מנכ"ל ועל פיו יתנהג.

עמור סלימאן: יש לנו שעות תקן של כישורי חיים ושל מפתח הלב – פרויקטים של משרד החינוך.

עמור סלימאן: כל כיתה צריכה לקבל שעה-שעתיים במסגרת שיעורי כישורי חיים או מפתח הלב, על מנת להביא את הילדים למצב בו ילמדו במוסד חינוכי בביטחון מלא, וגם שיהיו אוכלוסייה טובה למען החברה.

עמור סלימאן: זה בתחום הרגשי-חברתי בתוך בית הספר.

עמור סלימאן: אודות האירוע עשינו כמה שלבים: תמיכה בצוות המורים, תמיכה במנהל בית הספר על ידי היועצים שהיו בתוך בית הספר.

עמור סלימאן: משובצת שם יועצת, שתמיד נמצאת בתוך בית הספר.

מסעוד גנאים: אדון זקן אמר, שיש תחביב לתלמידי בית הספר לזרוק אבנים.

אלי בן זקן: לא אמרתי את זה.

מסעוד גנאים: אמרת, שזה שכיח באלתראבין שתלמידים יזרקו אבנים בשיעור התעמלות.

מסעוד גנאים: האם זה נכון?

אלי בן זקן: דיברתי על ילדים מאלתראבין ולא מבית הספר.

אלי בן זקן: המקרה של בית הספר הוא מקרה חריג.

אלי בן זקן: ציינתי את זה.

עמור סלימאן: אף פעם לא היה יידוי אבנים מתוך חצר בית הספר.

עמור סלימאן: אמרנו וחזרנו על כך, שהנושא הזה הוא בבדיקה וחקירה.

עמור סלימאן: התלמידים אותרו על ידי אנשי המקצוע בתוך בית הספר, על ידי היועצים בבית הספר.

עמור סלימאן: בנוסף, הבאנו קבוצת יועצים משאר בתי הספר, מאחר ומדובר בקבוצה של 420 תלמידים בתוך בית הספר, שעברו את החוויה הזאת.

עמור סלימאן: אנחנו כמשרד חושבים, שטיפלנו באירוע מול התלמידים, מול ההורים, מול האוכלוסייה, בצורה הנכונה על פי חוזר מנכ"ל.

אלכס מילר: נציג ועד ההורים, בבקשה.

מוסא אלסאנע: אני שומע את השוטרים, ואני לא יודע איך להסביר את הכאב שלי.

מוסא אלסאנע: אני אבא שכול ל-5 תלמידים שלמדו בבית הספר.

מוסא אלסאנע: אלה חלק מ-450 תלמידים, שקיבלו מכה נפשית.

מוסא אלסאנע: אחד מהם קיבל כדור גומי.

מוסא אלסאנע: אדוני, אני יודע שמדינת ישראל היא מדינת חוק, אבל אי אפשר שחוק יתפרץ והשוטרים ייקחו אותו לידיים.

מוסא אלסאנע: הם עכשיו יצדיק את עצמם ויגידו: זרקו אבנים, ואז השוטרים נכנסו קצת, עוד זרקו אבנים ואז הם נכנסו לתוך הכיתות.

מוסא אלסאנע: זה דבר לא מקובל עלי בכלל.

מוסא אלסאנע: אם שני תלמידים או תלמיד אחד זרקו אבן, יש דרך נהוגה, יש מנהל בית הספר.

מוסא אלסאנע: אי אפשר להעניש 450 תלמידים, ולהכניס אותם לטראומה נפשית.

מוסא אלסאנע: אני לא יודע, מי יחזיר את העתיד של הילדים שלי.

מוסא אלסאנע: הילדה שלי בת 7 באה בבכי – ואני לא יודע אם יש לך ילדות או לא, אדוני היו"ר – ואמרה לי: הורגים אותי.

מוסא אלסאנע: השוטרים, שמשרתים את הציבור וצריכים לשמור על החוק, הם שהרגו את הנפש של הילדה שלי.

מוסא אלסאנע: גם שלושת האחים שלה כך, והחמישי קיבל כדור גומי, רימוני גז, אש חיה.

מוסא אלסאנע: אדוני, אי אפשר להתנהל בצורה כזו במדינה.

מוסא אלסאנע: אני יודע, שמדינת ישראל היא מדינת חוק, ודין זה דין.

מוסא אלסאנע: היום אני נקרא בן אדם שכול.

מוסא אלסאנע: חלק מהילדים שלי בורחים וישנים אצלי.

מוסא אלסאנע: אלי בן זקן לא יודע על זה.

מוסא אלסאנע: הילד בורח אצלי למיטה.

מוסא אלסאנע: יש שניים משתינים על עצמם.

מוסא אלסאנע: יש אחד שלא יכול לצאת בלילה.

מוסא אלסאנע: בגלל מה?

מוסא אלסאנע: בגלל שניידת עברה ליד בית הספר וזרקו עליה אבנים.

מוסא אלסאנע: היה לי גם ילד עצור והגענו לבית משפט.

מוסא אלסאנע: העו"ד שאל את השוטר: האם הילדים שזרקו אבנים סיכנו את החיים של השוטרים?

מוסא אלסאנע: לא. פגעו בזכוכיות?

מוסא אלסאנע: לא. למה נכנסתם?

מוסא אלסאנע: יכולתם לטפל באירוע בצורה אחרת.

מוסא אלסאנע: אדוני, הכבוד של בית הספר נרמס.

מוסא אלסאנע: הכבוד שלנו נרמס.

מוסא אלסאנע: אלי מדבר איתך על תופעות של אנשים אחרים, ולא על בית הספר.

מוסא אלסאנע: זה הדור שלנו, זה החיים שלנו, זה העתיד שלנו.

מוסא אלסאנע: אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים במדינת חוק.

מוסא אלסאנע: אם המדינה לא יכולה להגן עלינו, אנחנו לא יודעים למי לפנות.

מוסא אלסאנע: אנחנו היום חסרי אונים.

נסים זאב: אדוני היו"ר, אם היה שימוש באש חיה בתוך בית הספר ליד תלמידים, זה חמור מאוד.

נסים זאב: אני לא יודע באיזו רמת סיכון חיים היו השוטרים.

נסים זאב: את כל העובדות האלה אנחנו לא מכירים.

נסים זאב: שווה לקיים דיון אחרי שיש ממצאים ולא לפני, כאשר אף אחד לא יודע את העובדות.

נסים זאב: אני מסכים עם היו"ר, שיש צורך בהידברות.

נסים זאב: בסופו של דבר, המטרה היא להרגיע, למצוא אוזן קשבת ולהבין אחד את השני.

נסים זאב: זה לא שהחוק והמשטרה נמצאים במתרס אחד, ואתם נמצאים במתרס השני ואנחנו נמשיך במאבק הזה או במלחמה הזו.

נסים זאב: מנהל בית הספר, שאני מעריך איך שהוא התנהג בכבוד והוא גם דיבר בכבוד ולעניין, צריך להוביל את הערוץ של ההידברות.

נסים זאב: גם אם יש צורך להתנצל, צריך לפעמים להתנצל.

אלכס מילר: אני רוצה לסכם את הישיבה.

אלכס מילר: ברגע שיהיו ממצאים, אנחנו נקיים כאן דיון מעקב.

אלכס מילר: אני פונה למנהל, למשרד החינוך ולמשטרת ישראל, למצוא דרך לבנות תוכנית מסודרת להחזרת אימון בין כל הצדדים, ולחזק את הטיפול באלימות בקרב הנוער והתמודדות עם כל אותן בעיות שגרמו למצב של חוסר שליטה, כמו שזה נראה.

אלכס מילר: תודה רבה, הישיבה נעולה.