ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 361, 2011-01-31 10:30

אלכס מילר: אנחנו נפתח ישיבת וועדת חינוך.

אלכס מילר: הנושא – החלטת מינהל מקרקעי ישראל לאסור השכרת דירות בקיבוצים העלולה לפגוע בסטודנטים, ישיבת מעקב.

אלכס מילר: אנחנו לפני חודשיים עשינו ישיבה, יצאתם עם סיכומים של הישיבה הזאת למשא ומתן עם התנועות הקיבוציות, עם כל מה שהיה לכם.

אלכס מילר: אני הבנתי שיש התקדמות וההתקדמות הייתה לפני פרק זמן של שבועיים שלושה אם אני לא טועה.

אלכס מילר: דיברתי עם כמה וכמה אנשים מהמערכת, גם שלכם, ואנחנו היום עושים ישיבת מעקב, עם פרוטוקול, כך שאחר כך לא יהיו אי הבנות שלא כל כך הבנו, שלא כל כך ידענו על מה בדיוק הסיכום.

אלכס מילר: הבמה שלכם, וכמובן גם נשמע את הסטודנטים בהתייחסות לכל מה שעלה בהסדר.

אלכס מילר: אז בבקשה, מי מציג לנו?

ירון ביבי: ירון מהמינהל.

אלכס מילר: בבקשה ירון.

ירון ביבי: גם בהמשך לדיון בוועדה הזאת התקיים משא ומתן עם התנועות הקיבוציות.

ירון ביבי: הגענו להסדר שהעיקרים שלו הם שמינהל מקרקעי ישראל יאפשר חתימה על תוכניות בקיבוצים לטובת בנייה לחברים או למועמדים לקליטה לחברות ולא יתנה את העניין הזה בעניין של השכירויות.

ירון ביבי: זה אחד.

ירון ביבי: שתיים, תהיה מגבלה כמותית לגבי כמה אפשר להשכיר בקיבוץ, כי אנחנו לא מעוניינים  שקיבוץ יהפוך להיות מפעל להשכרה.

ירון ביבי: שלישית, במסגרת ההשכרה - אנחנו  חילקנו את זה לדירות קטנות, לדירות גדולות.

ירון ביבי: אני לא חושב שכדאי לפרט הכל.

ירון ביבי: במסגרת ההשכרה של דירות גדולות בקיבוץ תינתן עדיפות למה שנקרא זוגות צעירים, לפי הגדרות של משרד השיכון, שזה אומר שזה זוג שאין בבעלותו, אין ולא הייתה בבעלותו דירה.

ירון ביבי: אנחנו גם ביקשנו מהקיבוצים לקיים דיון על נושא מחיר השכירות, ואני קיבלתי יותר ממכתב אחד שאומר שיש תופעה של מחירים מאמירים וכיוצא בזה.

ירון ביבי: עד כמה שאני  יודע נערכו דיונים כאלה של התנועות עם הקיבוצים ואני בטוח שהחברים פה יפרטו יותר.

ירון ביבי: ההסבר הזה צריך לבוא לאישורה של מועצת מקרקעי ישראל והוא יבוא בישיבה הקרובה, אני לא יודע מתי היא, כי עוד אין תאריך.

ירון ביבי: בכל מקרה, אנחנו את הצעד המינהלי של להספיק לחתום על היתרים – הפסקנו.

אלכס מילר: אוקי, מבחינת התנועה הקיבוצית.

פיני קבלו: אני הבנתי, הם דיברו איתי אתמול, שאכן הם הגיעו להסדר, אני רק חושב שאני אחד שבאמת נכון שבשנים האחרונות לא הייתה בנייה בפריפריה ואנחנו זועקים עליה בהרבה מאד מקומות וחוסר.

פיני קבלו: אני חושב שצריך גם לקחת בחשבון שיש היום קיבוצים שפשוט לא יוכלו להתקיים, ואחד הפתרונות, אני לוקח למשל את העיר שלי שחלק גדול מהאנשים שוכרים בתים שהם בקיבוצים כי לא הייתה בנייה לזוגות צעירים, מלבד מגרשים לבני ביתך שלא כל אחד מצליח להשיג.

פיני קבלו: אנשים מוצאים שם קורת גג, וגם נותנים קיום לאותם קיבוצים.

פיני קבלו: כך למשל שדה נחום, קיבוץ גם עם ההרחבה שלו, או נווה איתן, או נווה אור או כל מיני קיבוצים שכיום החלל הזה שנוצר שהבנים עוזבים והקיבוצים מתבגרים, האנשים בהם פשוט מגיעים לגילאים שהם לא יכולים כלכלית.

פיני קבלו: אני חושב שיש פה איזה שהוא חיבור הדדי של חיבור שאני מסתכל עליו לא רק מההיבט, אני חושב שהקיבוצים בשנים האחרונות שינו את האופי שלהם מה שהיה שהם היו סגורים בחינוך וסגורים בכל המערכות.

פיני קבלו: היום הם יוצאים לעבודה, הם מחפשים עבודה, השירותים בהם ניתנים להם.

פיני קבלו: אני חושב שהם הפכו שכונות מסביב שאולי בעתיד, אני אפילו פעם חשבתי על זה, שכדאי באמת לעשות אפילו עירייה  אחת שתהיה ככל הנושא של המועצות האזוריות, להתחיל לאחד במקומות מסוימים, כי כל המוטו של הקיבוץ והשותפות והעבודה והחינוך כבר זה נגמר, כי להם חסר ילדים בגנים הם לוקחים מאיתנו, לנו חסר.

פיני קבלו: נוצרה איזו שהיא מערכת לדעתי מערכת חיובית שנוצרה מאליה, והיא מערכת חברתית מאד טובה, ואנחנו רואים את זה כמו בשנים האחרונות, שסך הכל לפריפריה הקיבוצים היום נותנים קיום, כמו בית שאן.

פיני קבלו: באים מכל הקיבוצים, מסתפרים בבית שאן, עושים את הקניות שלהם בבית שאן, המרכז הרפואי משמש אותם.

פיני קבלו: ולכן נתחיל עכשיו לעשות למנוע מה שהמינהל רוצה, לדעתי המדינה לא תהיה ערוכה, כי אני יודע על מאות אנשים מבית שאן שמשכירים בתים, ואם מחר יספיקו להם, מישהו צריך לתת להם פתרון – לאן הם ילכו האנשים האלה?

פיני קבלו: וצריך לקחת את זה בחשבון.

פיני קבלו: ואני בא מהעמדה לא של הכובע של התנועה הקיבוצית, אני בא מהעיר, מהפריפריה, שאני חושב ששם תהווה לנו בעיה מאד קשה, אם והיה אולי בתהליך של כמה שנים שיבנו שם בתים ולא תהיה בעיה ואז אנשים יתחילו לחזור חזרה לעיר.

פיני קבלו: זהו.

פיני קבלו: זה מה שיש לי לומר.

אלכס מילר: מי מהסטודנטים כאן?

אלכס מילר: אתם מכירים את הסוגיה, אתם מכירים את הסיכום.

אביעד רוזנפלד: כן.

אביעד רוזנפלד: מכירים את הסיכום ואנחנו שלחנו גם מכתבים.

אביעד רוזנפלד: אנחנו רוצים להבין איפה הפיקוח על ההעלאה של מחירי שכר דירה בקיבוצים לסטודנטים.

אביעד רוזנפלד: כי נכון לעכשיו אנחנו נפגעים מעלייה של מחירי שכר דירה.

אביעד רוזנפלד: אני מגיע מתל חי, מהצפון.

אביעד רוזנפלד: העלייה נדמה לי הייתה,

אלכס מילר: רגע, פיקוח על השכירות לא קיים בשום מקום בארץ.

אביעד רוזנפלד: נכון, אבל מבחינת זה שצריך גם, אנחנו מבקשים עזרה של הממשלה או מינהל מקרקעי ישראל, איזו שהיא התערבות.

אביעד רוזנפלד: אם כבר יש הסכמה,

אלכס מילר: בוא נפריד את זה.

אלכס מילר: קודם כל אני רוצה לשמוע מכם מבחינת הסוגיה שעלתה בפנינו בישיבה הקודמת, שבגלל החלטה של מינהל מקרקעי ישראל, כמות הדירות שהיה אמור להיות לטובת הסטודנטים הולך ומצטמצם.

אלכס מילר: היה סיכום, אתם מכירים את הסיכום.

אלכס מילר: עכשיו השאלה היא אם הסוגיה הזאת נפתרה ומבחינת הכמות של הדירות שיש לרשותם של הסטודנטים באופן כללי, הנושא נפתר.

אלכס מילר: זה דבר ראשון.

אלכס מילר: דבר שני, אנחנו גם כמובן יכולים להעלות את הנושא של מחירים וזו סוגיה אחרת, שלדעתי היא לא פחות חשובה, אבל מה שחשוב מבחינתנו זה שהפתרון שנתנו קיבוצים עד היום מבחינת משבר הדיור בישראל, הוא ימשיך להיות כחלק מהמפה הכללית של הדיור, אם אנחנו לוקחים בחשבון גם את הקיבוצים.

אלכס מילר: כי בסך הכל כל הישיבה הייתה בשביל לתת לכם את הפתרון.

אלכס מילר: השאלה אם באמת קיבלתם אותו.

נעם וייצנר: אני נעם, אני מנכ"ל ההתאחדות, אני הייתי גם בדיון הקודם, הייתה גם נציגה מאגודת הסטודנטים במכללת ספיר, אז באמת אמרנו שרבים מהסטודנטים בפריפריות, אם זה בתל חי, משם אביעד מגיע; ואם זה בספיר ובמקומות אחרים – נעזרים בקיבוצים, ולכן זה קריטי ובתכלס מה שהבנתי שיש איזה סוג של הסכם בין הקיבוצים למינהל, אז בהחלט זה נותן פתרון.

נעם וייצנר: עדיין לא פתרון מקסימאלי, כי עדיין יש גם שם מחסור מסוים בדיור, אביעד אולי יכול להרחיב על זה יותר.

נעם וייצנר: אבל בהחלט זה הפתרון וזה הכיוון שצריך להתמיד בו.

אלכס מילר: אבל אתם לא הייתם חלק מהמשא ומתן, נכון?

נעם וייצנר: לא היינו חלק מהמשא ומתן.

נעם וייצנר: הוא היה בין המינהל לבין הקיבוצים, אבל אני חושב ש-

אלכס מילר: קודם כל אני חושב שחבל, נתחיל מזה.

אלכס מילר: אני חושב שכאשר סוגיה כזאת עולה על הפרק, זה הלקוחות, אני חושב שזה גם הלקוחות של הקיבוצים וגם כנגזרת מזה גם של המינהל, אפשר להגיד.

אלכס מילר: אי אפשר להתעלם מזה.

אלכס מילר: זאת אומרת העמדה של הסטודנטים היא חשובה, ואנחנו באמת לא רוצים להגיע למצב שפתאום אם יש איזו שהיא בעיה או חוסר הבנה, שזה ייצור איזה שהוא מאבק כזה או אחר בעולם הסטודנטים, שהוא בעצם היה יכול להימנע רק מהשילוב.

אלכס מילר: אבל אם הנושא הוסדר, ואם הנושא מקובל גם על התאחדות הסטודנטים, אז מבחינתנו אנחנו השגנו את המטרה.

ירון ביבי: אני רוצה להגיד שחוץ מהעניין הזה אני דיברתי גם עם ראש עיריית שדרות וגם עם ראש עיריית קריית שמונה, וביקשתי מהם לנסות לאתר בערים קרקעות שאנחנו נוכל להוציא אותן למכרזים להשכרת דירות.

ירון ביבי: אני חושב שהפתרון יותר ארוך טווח גם, אולי היה יותר יעיל חברתית, שסטודנטים גם יגורו בערים.

אלכס מילר: ואתה יכול לייעד היום את ה-

ירון ביבי: אנחנו עוד לא איתרנו, אבל אני יודע להגיד,

אלכס מילר: אבל אתה יכול לעשות את זה אך ורק לסטודנטים?

ירון ביבי: יש אפשרות כזאת, כן.

אלכס מילר: אתה יכול לצבוע להגיד פה אותו מכרז הוא רק לסטודנטים?

ירון ביבי: יש אפשרות להוציא מכרז לבניית דירות להשכרה לסטודנטים, יש אפשרות כזאת.

ירון ביבי: איפה שיש לאוניברסיטה קרקע היא עושה את זה.

ירון ביבי: כי למשל לאוניברסיטת תל אביב יש קרקע,

פיני קבלו: בעפולה עשיתם את זה ליד המכללה.

אלכס מילר: טוב, אבל המדיניות של חולדאי  בכל מה שקשור למעונות הסטודנטים אנחנו מכירים, והיא לא הכי חיובית, אבל זה בסדר.

ירון ביבי: בטח שאני לא מתיימר לייצג אותו.

אלכס מילר: בסדר.

ירון ביבי: בכל מקרה אנחנו רוצים לעשות את הערוצים האלה גם בשדרות וגם בקריית שמונה.

ירון ביבי: אני חושב שיש לזה גם היבט חברתי חשוב מעבר לפתרון של הבעיה של הסטודנטים.

ירון ביבי: אני מאד מקווה שהשנה ייצאו מכרזים כאלה, זה גם יעשה לחץ על המחירים של השכירות.

אלכס מילר: יש לכם נתונים מבחינת מצוקת הדיור שעשיתם אולי איזה שהוא מחקר בהתאחדות?

אביעד רוזנפלד: אני יכול להגיד שנכון להיום בתל חי, אז מגיעים אלפים מבחוץ, ומה שקורה זה הסטודנטים כבר מתחילים לגור חצי שעה דרומית למכללה, כי אין להם איפה לגור, לא בקריית שמונה ולא בקיבוצים.

אביעד רוזנפלד: זאת אומרת זה מגיע למצב שהסטודנטים גרים חצי שעה נסיעה מהמכללה, וזה רק מדרים, בגלל מצוקה של דיור.

אלכס מילר: אתה רוצה להגיד לי שבקריית שמונה אין היום דירות?

אביעד רוזנפלד: אין אף דירה פנויה לסטודנטים.

אלכס מילר: אה, בטח המחיר שם בשמיים, לא?

נעם וייצנר: זה גם כלל מה שהעלו בשדרות, אותו דבר.

נעם וייצנר: מבחינתי אין עדיפות,

אלכס מילר: תראו חברים, אני מציע שאנחנו לא נדבר באוויר.

אלכס מילר: אני פונה אליכם להתאחדות הסטודנטים, תעשו לוועדת החינוך בדיקה מקיפה בכל מה שקשור למצוקת דיור.

אלכס מילר: תעברו מוסד מוסד, הם יכולים לעשות את זה במסגרת האגודה, לעשות משאל הכי פשוט מול הסטודנטים, איפה כל אחד גר, מה הפתרונות, כמה הוא משלם, כך שאנחנו נוכל לקבל את הפרופורציה של כל הדברים שמתרחשים להם בעולם הזה, ואז לפנות למינהל מקרקעי ישראל עם מחקר, עם העניין שנעשה ולראות איפה אפשר לבוא ולראות עתיד.

אלכס מילר: הרי גם אתם מכירים שעכשיו בעקבות החוק שחוקקה הממשלה על חיזוק הפריפריה, בכל מה שקשור לחיילים משוחררים ושירות לאומי, שזה נועד אך ורק למכללות החוק הזה, אז כמובן שאתה תראה שם שתהיה כניסה מאד גדולה של אנשים מכל הארץ, והם יצטרכו איזה שהוא פתרון כזה או אחר.

אלכס מילר: אז צריך לקחת את זה בחשבון.

ירון ביבי: אם יהיה מחקר כזה, אנחנו נוכל לשים אותו בחוברת המכרז שלנו וזה גם יעודד את הביקוש של יזמים לגשת למכרז כזה, ואני חושב שזה חשוב.

אלכס מילר: אוקי.

יעל אדיב: אני רק רציתי להגיד לגבי המחקר שאנחנו באמת נשמח לעשות אותו, ואני שמחה שאנחנו נוכל לקבל גם שיתוף פעולה של מינהל מקרקעי ישראל, זה יעזור לנו מאד.

יעל אדיב: אני כן רוצה להגיד עוד משהו, זאת אומרת הנושא הזה של ההסכם בין המינהל לבין הקיבוצים, כמו שהבנו הוא לקראת חתימה סופית.

יעל אדיב: אבל עדיין, כל קיבוץ בפני עצמו יצטרך לעשות איזה שהוא תהליך של התארגנות מחדש.

יעל אדיב: יכול להיות שחלק מהקיבוצים יצטרכו דווקא להפחית את מספר הדירות.

יעל אדיב: זאת אומרת אני לא בטוחה שאנחנו בטווח הזמן הקרוב של חודש נוכל לדעת עד הסוף מה קורה, כי בכל קיבוץ זה אחרת, וגודל דירות, זאת אומרת אני בטוחה שזה סבוך מדי בשביל לדון כאן, אבל יכול להיות שאנחנו נצטרך לעשות עוד איזו שהיא בדיקה גם במרוצת הזמן, זאת אומרת עוד כמה חודשים קדימה.

בארי הולצמן: שמי בארי הולצמן מהתנועה הקיבוצית.

בארי הולצמן: אני רוצה להתייחס לשתי מכללות, כי עליהן נסב רוב הדיון הקודם וגם היום.

בארי הולצמן: התייחסו אז למכללת תל חי, המכללה הזאת כידוע נמצאת על קרקע של קיבוץ, לא מהיום, לפני עשרות שנים, היא הוקמה כמכללה אזורית והפכה עם השנים למכללה אקדמית.

בארי הולצמן: מעונות הסטודנטים של קרן רש"י בקריית שמונה הם על אדמה של כפר גלעדי, ואני מניח שירון ביבי יכול לאשר את זה.

בארי הולצמן: אני יודע שאם,

ירון ביבי: זאת אדמה של המינהל שכפר גלעדי חוכר.

בארי הולצמן: המינהל מנהל אותה וכפר גלעדי חכר אותה עוד לפני שהקימו את המינהל ב-1917, אז בואו נשים את הדברים בסדר הנכון.

בארי הולצמן: זה קטטה ישנה, לא נביא אותה הנה.

בארי הולצמן: על כל פנים, אני משוכנע שאם תהיה פתיחות של מינהל מקרקעי שלא קיימת היום על פי חוזי החכירה ד-היום, שאוסר עלינו לשים מה שנקרא מפעלי שיכון, אבל תהיה פתיחה של המגבלה הזאת, לא יצטרכו לאתר הרבה אדמות קריית שמונה, אני לא מאמין שהאיתור הזה יהיה איתור יעיל, ותהליכי האישור וההיתרים וכל מה שקשור בזה והבנייה תהיה הרבה יותר איטית.

בארי הולצמן: אני מניח שאם תהיה הפשרה של "מפעלי שיכון" כאלה לטובת סטודנטים, לא לטובת מפעלי שיכון לרווחים מופקעים, הדברים האלו יתבצעו הרבה יותר מהר מכל תהליך אחר.

בארי הולצמן: אבל זה דיון אחר, זה בינינו לבין ירון ביבי.

בארי הולצמן: אני מקווה שהוא יקשיב למה שאני אומר בנפש חפצה בעניין הזה.

בארי הולצמן: אני יודע על התחלות שישנן, ואני מקווה שהם עם הסדרים, לא פרטיזנים.

בארי הולצמן: כל נושא השכרת הדירות הוא נושא שהוא מאולתר.

בארי הולצמן: אף אחד לא כתב את התורה, אף אחד לא כתב מחירים, אף אחד לא כתב מגבלות.

אלכס מילר: אבל אני שואל אותך שאלה, האם אתה אחרי ההסכם הזה יכול להגיד לנו בטוח שהמצב שאנחנו התרענו עליו על הבעיה שיכולה להתעורר סביב העניין הזה של חוסר דירות – הוא בעצם נפתר.

בארי הולצמן: מיד אני מגיע לזה.

בארי הולצמן: ההסכם שנחתם עכשיו, נחתם לצורך העניין, בהנחה שהוא יאושר במועצת מקרקעי ישראל מתי שהוא יתכנס, אבל נניח שהוא נוהג כבר בשטח, הוא מחזיר את המצב לקדמותו.

בארי הולצמן: לטובת 2011 גם יש סעיף שירון מכיר אותו, לא נתן את כל הפרטים, גם אין שינויים כמותיים, כי מכבדים הסכמים שנחתמו לקראת תחילת שנת הלימודים, שנחתמו עוד בספטמבר אוקטובר בשנה החולפת.

בארי הולצמן: כך שלשנת 2011 אין בעיה.

בארי הולצמן: אני מניח שהשוק יתאים את עצמו ולא תהיה הרעה לפחות.

בארי הולצמן: וברוב הקיבוצים המצב הזה של דירות פנויות שהן דירות בדרך כלל ברמה נמוכה או בשטח דירה קטן יחסית, המצב הזה לא ילך ויורע.

בארי הולצמן: כך שמבחינה זאת אני חושב שהסידור קיים.

בארי הולצמן: לעניין המחירים והתנאים, זה דיון ארוך, אני לא רוצה להיכנס לזה ואני לא חושב שזה תפקיד הוועדה פה.

בארי הולצמן: אני מכיר דוגמאות הפוכות, וגם הסטודנטים, חלק שתתפוס אותם באחד על אחד, יגידו לך שבחלק מהמקומות באמת מרימים את המחירים שלא בהצדקה, בחלק מהמקומות המחיר הוא סביר והתנאים הם סבירים, וחלק מהטענות של הסטודנטים הם לא דיון פה הם דיון בהתדיינות בינינו.

בארי הולצמן: אולי באמירה כללית, הסטודנטים מציינים את נושא מיעוט מקורות הפרנסה, ואני אומר, אתם נפגשים בזה שלוש ארבע שנים כשאתם לומדים פה, אבל הקיבוצים חיים באזור הזה, בפריפריה הזאת, וגם בבית שאן, איפה שפיני קבלו.

בארי הולצמן: מקורות הפרנסה וההזדמנויות של הפרנסה, אני לא מדבר על תרבות, על חינוך, על בריאות – זה סבל אחד, זה מחסור לכולם, וסובלים את זה ישובים כבר עשרות שנים, 60 שנה או יותר.

בארי הולצמן: זאת אומרת – בוקר אליהו!

בארי הולצמן: אנחנו יודעים שהמצב קשה, אז אתם רוצים לריב איתנו על המעט שאין?

בארי הולצמן: זו חכמה ישנה.

בארי הולצמן: אנחנו אומרים – אנחנו וסטודנטים ביחד מול הממשלה נשפר, כמו שאתה אמרת, שיש החלטות שאני מקווה שתתבצענה, כי לא תמיד מתבצעות, לקדם את הפריפריה ולשפר את התנאים שם, ואז הרבה דברים ייפתרו.

בארי הולצמן: אולי שורה אחרונה, אני יודע לפחות במקום אחד, במועצה אזורית גליל עליון, שהיא זאת שאחראית על היישובים בצפון ובשטח שלה המכללה, נמצאת מכללת תל חי, כבר הייתה ישיבה של פורום די מכובד של נציגי היישובים, שדן בנושא הזה על פי יזמה שלי, בנושא הזה בלי השתתפות הסטודנטים.

בארי הולצמן: מבינים שצריך להסדיר את זה.

בארי הולצמן: תסמוך על הקיבוצים עם כל השמות שמדביקים להם, שהם יידעו להתנהל ולשפר את ההתנהלות לא רק מבחינת שכר הדירה, אלא גם בהרבה דברים אחרים שהסטודנטים גם נהנים משם.

בארי הולצמן: זאת אומרת ההנאה היא הדדית, הסידור בסדר, ההסכם החזיר את המצב מה שנקרא לנורמל.

בארי הולצמן: אני מקווה שזה ישתפר במשך הזמן, אבל זה עבודה בפרופיל אחר ולא דרך הוועדה.

בארי הולצמן: תודה.

אלכס מילר: אוקי, שאלה נוספת, מה בעצם ההחלטות שצריך לקבל בשביל לתת לקבלן או למישהו שזוכה נגיד, לבנות לטובת הסטודנטים דיור שילך אליהם להשכרה, וכמה זמן לוקח לבנות?

ירון ביבי: אנחנו צריכים לאתר קרקעות שיש עליהן כבר תוכניות מאושרות שמאפשרות בנייה למגורים.

ירון ביבי: ברגע שאנחנו נאתר קרקע כזאת שיש בה בנייה רוויה, אז הדרך היא יותר קלה, כי אנחנו במכרז ובחוזה יכולים להגביל ולהגיד – אל תבנה בנייה למגורים ותמכור דירות, אלא המכרז מיועד להשכרת הדירות האלה, זה אנחנו יודעים לעשות.

אלכס מילר: לסטודנטים.

ירון ביבי: לסטודנטים.

ירון ביבי: אנחנו לא יודעים להתערב ברמת המחיר.

ירון ביבי: זה כדאי שיהיה ברור.

אלכס מילר: אוקי, כן, אבל אתה יכול, אני יכול לתת לך דוגמא,

ירון ביבי: תראה, אני לא יכול להגיד ליזם,

אלכס מילר: לא, אבל תשמע רגע, יש לך את משרד הבינוי.

אלכס מילר: משרד הבינוי נותן ערבויות לקבלנים ברגע שהם בונים דירות בשווי של נגיד 1,300 ₪ למטר.

אלכס מילר: אני בעצמי אישרתי ערבויות כאלה ל-1,000 דירות שביקש משרד הבינוי מוועדת הכספים, אוקי?

אלכס מילר: אושר.

אלכס מילר: ברגע שבונים נותנים ערבויות למחיר מסוים, עליו הוא בונה.

אלכס מילר: אבל זה משהו בעצם אחר.

ירון ביבי: זה כבר היה, זה משהו שאני למיטב ההבנה שלי וההכרה שלי כבר לא קיים היום.

אלכס מילר: למה?

אלכס מילר: אישרנו את זה לפני חצי שנה רק.

ירון ביבי: יכול להיות.

אביעד רוזנפלד: אלי פנו קבלנים שרוצים לעשות מעונות לסטודנטים עם התחייבות שזה 600 ₪ ל-300 מטר רבוע.

אביעד רוזנפלד: זאת אומרת זה התנאי המקדים שלהם שהם ניגשו למכרז בכלל, עם בנייה ירוקה, עם משהו שהוא רלבנטי מאד.

ירון ביבי: צריך לזכור שבאזורי קו עימות שזה  האזורים שאנחנו מדברים עליהם בשתי המכללות שדוברו פה, מינהל מקרקעי ישראל גם לא גובה דמי חכירה.

ירון ביבי: זאת אומרת דמי החכירה הם אפס ומחיר המינימום על הקרקע הנגזר מזה הוא אפס.

ירון ביבי: כך שמה שצריך תכלס לעשות זה לאתר את השטחים האלה.

ירון ביבי: ברגע שיהיו איתורים המינהל יידע להוציא מכרזים תוך שלושה חודשים.

אלכס מילר: אוקי, תשמע, מה שאני מציע זה דבר כזה, תראו, אנחנו באמת רוצים להגיע לפתרונות ופתרונות ממשיים.

אלכס מילר: התאחדות הסטודנטים תעשה לנו מחקר ארצי בכל מה שקשור למצוקת דיור.

אלכס מילר: אנחנו נעשה כאן ישיבה, אנחנו נעביר את המחקר אליכם, למינהל מקרקעי ישראל.

אלכס מילר: אנחנו נעשה כאן ישיבה, כמה זמן אתם צריכים למחקר הזה?

אלכס מילר: חודשיים?

יעל אדיב: אני חושבת שאנחנו צריכים להתחיל ולתת תשובה מדויקת בהמשך.

יעל אדיב: גם זה תלוי באמת ב-

אלכס מילר: תראו, אני נותן לכם ככה, אנחנו היום בסוף ינואר, ראשון לפברואר, יש לנו פברואר, מרס אנחנו עובדים, באפריל אנחנו יוצאים לפגרה, במאי אנחנו חוזרים.

אלכס מילר: אז אנחנו נעשה אחרי הפגרה של הכנסת, אנחנו נעשה ישיבה, זה משהו כמו שלושה וחצי חודשים.

אלכס מילר: אנחנו נעשה כאן ישיבה, יחד עם מינהל מקרקעי ישראל, יחד עם משרד הבינוי והשיכון, ואנחנו ננסה לבנות תוכנית של מתן פתרונות לשכירויות לסטודנטים ברמה ארצית.

אלכס מילר: ואז אנחנו גם נביא לכאן את השלטון המקומי, אנחנו נביא לכאן את כל ראשי הערים שהמוסדות האקדמיים נמצאים באזוריהם, אם זה ירושלים, תל אביב, וכל המקומות האחרים.

אלכס מילר: ואז צריך לבנות איזה שהוא מנגנון של תוכנית לכמה שנים מהיום והלאה, שבאמת יהיה הפתרון למצוקת הדיור.

אלכס מילר: כי בסופו של דבר הדבר האחרון שאנחנו רוצים במדינה מתוקנת, שהסטודנט לא יוכל להיכנס ולקבל השכלה בגלל שהמצב הכלכלי לא מאפשר לו.

אלכס מילר: החסם היחיד שיש וקיים זה ההיבט האקדמי, בהיבט של קריטריונים וזה.

אלכס מילר: ברגע שהוא עובר אותו, המדינה צריכה למצוא דרכים לתת לו פתרונות, וכל אלה שיודעים לעשות כסף על חשבון העתיד של המדינה, אם זה כל מיני משקיעים וכו' וכו', אני חושב שגם בנושא הזה, אני לא מדבר על מצוקת הדיור, על הבועה הגדולה שקיימת היום בישראל, שגם לשם צריך להיות פתרון, אבל לפחות בהיבט הזה של הסטודנטים, ניתן למצוא פתרונות ולתת אלטרנטיבות לסטודנטים לבחור איך הם רוצים ואיפה הם רוצים ללמוד.

אלכס מילר: אם לעבור ממקום למקום ולשכור דירה, או שלהישאר במקום שלהם ולחיות וללמוד שם.

אלכס מילר: אז בנושא הזה אנחנו נעשה ישיבה מיוחדת.

בארי הולצמן: כבוד היושב ראש, הזכרת פה ראשי ערים.

בארי הולצמן: אני מבקש גם ראשי מועצות אזוריות.

בארי הולצמן: יש פה אולי חסם שאתה לא ער לו, שמבחינת ירון ביבי והמינהל, לא אישי כן, יש איסור לבנייה למפעלי שיכון במגזר הכפרי בלבד, כל שאר המגזרים משוחררים.

בארי הולצמן: אני אומר שיש גם זמינות בחלק מהמקרים, זה לא בלתי מוגבל, יש זמינות ואני חושב שעם כל החשיבות החברתית, ואני מסכים עם מה שירון ביבי אמר לגבי שדרות, לגבי קריית שמונה וכן הלאה.

בארי הולצמן: אני כבול ביישובים האלה,

אלכס מילר: אני שואל אותך שאלה נוספת,

בארי הולצמן: אז מבחינת הסטודנטים נדמה לי שהפתרון הקיבוצי הוא קצת יותר אטרקטיבי, אני אומר את זה בנימוס רב.

אלכס מילר: תשמע, אני אשאל אותך שאלה נוספת, תראה, במסגרת של אותן התוכניות שנגיד ונגיע אליהן, שנבנה וכו' וכו' ויהיה פתרון לשכירויות של הסטודנטים.

אלכס מילר: תראה, יש פן נוסף שכל הזמן עומד הפרק לפנינו, וזה על תחזוקה של כל מיני מוזיאונים שקיימים בישראל, של כל מיני מ קומות ציבוריים שכרוכים בהוצאה מאד גדולה של המדינה לטובת המקומות האלה.

אלכס מילר: אם זה תיאטרון אידיש שעכשיו מתווכחים איפה הוא הולך לעבור, אם זה ספרייה של אידיש, אם זה כל דבר ודבר.

אלכס מילר: לא מזמן היה לנו ויכוח גם על המוזיאון של הכנסת, על הכנסת שעברה, ואז בסופו של דבר מצאו פתרון.

אלכס מילר: אני גם חושב שאפשר לשלב.

אלכס מילר: אפשר לשלב את שני הדברים האלה.

אלכס מילר: שכל אותם הסטודנטים שמקבלים מהמדינה איזו סובסידיה, איזו שהיא תמיכה בנושא של השכירויות, גם אם זה בשטח אם זה בזה, יכולים לבוא לתרום גם למען הפעילות הזאת.

אלכס מילר: אם על שטח מסוים שיש שם מוזיאון או תיאטרון יש מגורים, שגרים שם סטודנטים, הם מחויבים כחלק מהפרויקט לבוא ולתת סיוע בתחזוקה של מקום כזה או אחר.

אלכס מילר: ולדעתי זה בסך הכל דברים שניתן לשלב וגם אתם מבחינת הרגולציה של הכסף שאתם עושים, יכולים לבוא ולעשות את זה אחד מול השני.

ירון ביבי: כל ההכנסות של "מינהל מקרקעי ישראל" עוברות לבעלי הקרקע, קרי – מדינת ישראל והקרן הקיימת.

ירון ביבי: זה לא שלמינהל מקרקעי ישראל יש איזו מן קופה.

ירון ביבי: אנחנו משווקים קרקע וההכנסות נכנסות לתקציב המדינה.

ירון ביבי: בדרך כלל זה גם הולך למימון הגירעון כי זה כמו הפרטה.

אלכס מילר: לא, אבל אני אשאל אותך שאלה, עכשיו אתה מקבל,

ירון ביבי: מבחינתי אני אדיש לחלוטין.

אלכס מילר: לא, אבל מבחינתך אתה עכשיו מקבל דרישה למצוא, לשחרר שטח לטובת העברה של מקום ציבורי – אם זה מוזיאון, אם זה תיאטרון, למקום אחר.

אלכס מילר: אתה אומר – בבקשה, יש לי פה מקום בשביל שהמקום הזה יהיה אני צריך לתת לאותו קבלן שהולך לבנות את המוזיאון הזה, הוא מבקש חלק מהדיל עם המדינה, הוא רוצה עוד 20 קומות שם כמגורים או משהו כזה, לא יודע כמה.

אלכס מילר: עכשיו, אתה בא ואתה אומר בבקשה, אני יכול לתת את זה, אבל בתנאי שיהיו שם נגיד דירות לסטודנטים או דירות לציבור מסובסד, ואז חלק מהפעילות זו תהיה תחזוקה של המקום שמתחתיו.

אלכס מילר: אני מדבר על זה.

ירון ביבי: זה רעיון שאפשר לחשוב עליו.

ירון ביבי: אני לא יודע עד כמה הוא ישים, כי בדרך כלל המבנים האלה הם מבנים לשימור, אותם מבנים שאתה,

אלכס מילר: כן, אבל תראה, עם כל המצוקה שישנה היום במרכז הארץ, אתה כך או אחרת אתה נדחס לתוך אותם מבנים, אם זה שבסופו של דבר נותן איזה שהוא היבט ציבורי.

אלכס מילר: אתה לא יכול לבנות היום נגיד, לא יודע, לספריית אידיש מקום נפרד בבניין.

אלכס מילר: אתה נותן לו פתרון במבנה מסודר.

אלכס מילר: היום זה בתחנה המרכזית בתל אביב, מחר מישהו יבוא ויחליט שזה צריך לעבור למקום הרבה יותר מסודר, אז מישהו יצטרך לתת פתרונות ואז יצטרכו לחפש איך נותנים לזה.

אלכס מילר: אז באים ומשחררים קומה מסוימת בבניין.

ירון ביבי: רעיון ששווה לחשוב עליו.

אלכס מילר: כן.

אביעד רוזנפלד: אני רוצה לחזק את בארי, זה נכון שהאטרקטיביות של הקיבוצים יותר קורצת לסטודנטים.

אביעד רוזנפלד: חלק מהעניין שיש מכללה בפריפריה ויש שם את הקיבוצים ליד, זה סוג של סטרטאפ שמביא איתו אלפים של סטודנטים לפריפריה, וזה משהו שצריך להיות בשיכון.

אביעד רוזנפלד: עכשיו, המאבק שלנו בכל ההסדר הזה הוא לא נגד הקיבוצים, אנחנו רוצים שתגיע עם הקיבוצים לשיתוף פעולה, ויותר מזה – זה שיש הגבלה ל-25%, אנחנו לא יודעים אם יהיה לזה משמעויות שזה אומר שיצטרכו להוציא סטודנטים.

ירון ביבי: לא, לא, לא, המגבלה לא חלה על הדירות הקטנות, היא חלה רק על הדירות הגדולות, קרי – אלה שמעל 55 מטר, קרי אלה שאתם בדרך כלל לא סופרים.

אביעד רוזנפלד: זאת אומרת שסטודנטים לא ייצאו מהדירות.

ירון ביבי: בכוונה הבחנו את הדירות הקטנות, בגללכם.

אלכס מילר: שאלה נוספת, התנועה הקיבוצית, אני רואה שהקשר שלכם עם התאחדות הסטודנטים הוא לא הכי הדוק, ולדעתי הסטודנטים יכולים לתרום המון.

בארי הולצמן: אתה צודק.

אלכס מילר: כן, אבל אתם עובדים במסגרת של קיבוץ מול אגודת הסטודנטים בתוך המסגרת הפנימית, אתם לא עובדים בצורה ארצית.

אלכס מילר: אני מציע, תראו, כמו שאני מכיר את העולם הזה ואני יצאתי ממנו, עולם הסטודנטים, אמנם לא עולם הקיבוצים.

אלכס מילר: אני מציע שתעשו גם מפגש יחד עם התאחדות הסטודנטים  ותנסו לראות מה באמת בפרויקט ארצי שאתם יכולים להרים, כי הרי אתם נותנים להם פתרונות לדיור, הם נותנים לכם פתרונות שהם פתרונות נקודתיים בכל מה שקשור לשילובם בחיי החברה והתיישבות וכו' וכו'.

אלכס מילר: יכול להיות שזה דבר חיובי מאד, לבוא ובאמת לשתף פעולה עם התאחדות הסטודנטים, בכל מה שקשור לשילוב של סטודנטים בחיי החברה של חיזוק גם קיבוצים, כי לא חסר לכם גם בעיות במקומות אחרים, שלדעתי הם גם יכולים להיות אחלה פתרון.

בארי הולצמן: אני אשקול את ההצעה הזאת.

אלכס מילר: כל המדינה הזאת נבנתה על ידי צעירים שהגיעו לכאן, אז חבל שהכוח הזה נופל בצד.

בארי הולצמן: אני מוכן לשקול את ההצעה הזאת, אני רק רוצה לדווח לך שכרגע אני חושב שצריך לבנות את זה.

בארי הולצמן: עד עכשיו זה היה קיבוץ מול הדיירים בו.

בארי הולצמן: אנחנו מנסים לבנות עכשיו התארגנות יותר אזורית ברמה של מועצה אזורית, שיש לה את המאפיינים האחרים.

בארי הולצמן: אין דומה תל חי לספיר, בכל זאת זה שני דברים נפרדים.

בארי הולצמן: אני יכול איך אומרים, רק לנפנף, לא לצורך הדיון, בפרוטוקול של דיון שנערך ביום ראשון שעבר בלי שידענו שיש פה ישיבה.

בארי הולצמן: השתתפו בו נציגים, אתה יכול לראות מפה, של יותר מ-15 יישובים מהגליל העליון, שעסק בנושא הזה.

בארי הולצמן: נתתי לנציג הסטודנטים לקרוא את זה.

בארי הולצמן: עסק בנושא הזה עם קריאה מסוימת ועם עבודה יותר פרטנית, כי הבעיות הן יותר אזוריות מקומיות, ויש קיבוצים סוררים, אמרתי.

בארי הולצמן: רוב הקיבוצים הסיפור אחר, אחרת זה היה מתפוצץ מזמן.

בארי הולצמן: סימן שהחיים לא כל כך גרועים.

בארי הולצמן: אני חושב שבשלב ראשון נבנה את זה ברמה אזורית מול מכללה, מול מועצה אזורית, לכן הדגשתי את החשיבות.

בארי הולצמן: ושוב, אם יהיה פתרון ויהיה פתיחת שער, וירון ביבי אולי לא אוהב לשמוע את זה, כי המגזר הכפרי הוא יוצר בעיה מבחינה זאת,

אלכס מילר: בסדר גמור.

בארי הולצמן: כל החסם הזה המלאכותי, אפשר לתת פתרונות יותר טובים ויותר רבים.

בארי הולצמן: לא עד אין סוף, כי אחרת אנחנו נעשים כפר סטודנטים, אף קיבוץ לא רוצה את זה.

בארי הולצמן: אבל אפשר לתת פתרונות מעניינים מהסוג של השכונות הקהילתיות, אבל משהו משופר לכל הצדדים.

אלכס מילר: זה לא רק עניין של פתרונות לבעיות, זה גם עניין של שיתוף פעולה.

בארי הולצמן: בוודאי.

אביעד רוזנפלד: בשיתוף פעולה לסטודנטים יש הרבה לתת לקיבוצים.

אביעד רוזנפלד: נכון להיום רוב החינוך מושתת על סטודנטים.

אלכס מילר: בסדר גמור.

אלכס מילר: אז אנחנו מסכמים שאתם תעשו ישיבה של היכרות, של העולם שלכם מול העולם שלהם.

אלכס מילר: לראות איפה אפשר לשלב, איפה אפשר לעשות פרויקטים משותפים.

אלכס מילר: זה יעזור לכם מאד, תאמינו לי.

אלכס מילר: כמה שפרויקטים שהם יודעים לעשות, כמה שהם יודעים לתרום, זה רק יעזור לכם ואנחנו לא מדברים פה על איזה שהם סיכומים שאתם צריכים לעשות.

אלכס מילר: צריכים שיתוף פעולה בריא.

רזי יהל: שמי רזי, אני מהתנועה הקיבוצית גם כן, חבר קיבוץ שדה בוקר.

רזי יהל: אני רוצה פה  לעשות סדר, ברשותך אדוני יושב הראש.

רזי יהל: יש ירח דבש מתמשך בין הסטודנטים ובין הקיבוצים.

רזי יהל: נכון הוא שאת הסטודנטים מייצגים צוות שחלקו יושב פה ואנשים נאמנים, נפגשנו איתם דרך אגב כבר בעתות מצוקה של הסיפור של השכרת הדירות.

רזי יהל: אבל העבודה בין הסטודנטים והנהלת הקיבוץ, נגדיר את זה ככה, היא מצוינת.

רזי יהל: יש, אני לא אגיד יש תלות הדדית, אבל יש התחשבות.

רזי יהל: בארי העיר הערה נכונה, יש מקומות שיש ביקורת כלפיהם.

רזי יהל: אנחנו לא מתערבים כתנועה קיבוצית.

רזי יהל: כל קיבוץ מול הסטודנטים, יודעים לחיות בשלום וטוב.

רזי יהל: הקיבוץ נהנה מאד מנוכחות החברה הצעירים האלה, ש-

אלכס מילר: אני חושב שאתה לא ירדת לסוף דעתי, ואתה עכשיו לוקח אותי למקום הלא נכון, אני כבר אומר לך.

אלכס מילר: אני לא בא אליך בטענות, זה דבר ראשון.

רזי יהל: לא, לא, זה לא מה,

אלכס מילר: אני לא בא להעביר ביקורת על חוסר שיתוף הפעולה, אני כרגע דיברתי שכאשר אתה בא לכאן ואני לא רואה פה קיבוץ, קיבוץ, קיבוץ, אתה בא לכאן כשני אנשים שמייצגים את התנועה הקיבוצית כמו שהתאחדות הסטודנטים באים שלושה-ארבעה אנשים שמייצגים את התאחדות הסטודנטים.

אלכס מילר: מה שאני הצעתי לכם, ואני מציע לך את זה מניסיוני, של לבוא ולעשות פרויקטים ארציים ולשתף את התאחדות הסטודנטים ברמה הארצית, זה דבר חיובי ונכון לעשות.

אלכס מילר: ואני גם אמרתי בתחילת הישיבה, שאני יודע שיש שיתוף פעולה מקומי על קיבוץ מול המוסד ומול האגודה שנמצא שם המוסד, את זה אנחנו מכירים, על זה אנחנו יודעים, ואתה חוזר על מה שאני אמרתי את זה מההתחלה.

אלכס מילר: אני לא בא בטענות ואני כרגע לא דיברתי על הנושא של שכירויות.

אלכס מילר: על שכירויות הבנו, נפתר.

אלכס מילר: ממשיכים הלאה.

אלכס מילר: אתם מדברים על המקום, אני מכיר את הקיבוצים ואני יודע שקיבוצים יודעים לשלב את החברה הצעירים בכל המערך של ההתיישבות ואהבה לזולת, והתרומה למדינה.

אלכס מילר: אין שום בעיה לעשות כמה פרויקטים ארציים עם התאחדות הסטודנטים או עם כל גוף אחר שהוא מייצג צעירים היום מישראל, בצורה ארצית.

אלכס מילר: על זה אני דיברתי.

אלכס מילר: אני לא באתי אליך בטענות ולא התכוונתי לבוא ולהגיד שיש ביקורת על מקום ככה כי הוא לא משלב וזה.

אלכס מילר: אתם יכולים, מי שרוצה יכול לקחת חלק.

אלכס מילר: גם אצלם, לא כל אגודה ואגודה תרצה לשלוח סטודנטים שלהם לבוא ולסייע במסגרת של חופש קיץ או חופש חורף לאיזה שהוא משהו בקיבוצים.

אלכס מילר: תשמע, אנחנו מכירים את הנושא הזה.

אלכס מילר: אני גם אמרתי במדינה שהסטודנטים פעם בשנה היו יוצאים לפרויקט ארצי, לסייע להתיישבות ולחקלאות, כי נכון, הייתה מצוקה, ואז הסטודנטים היו תורמים מזמנם לטובת הדבר הזה.

אלכס מילר: זה היה גם מגבש אותם, זה היה נותן להם איזו שהיא תחושה לא רק לראות את זה במצגות בבית, ולא להכיר את זה כל אחד שגדל במקום, בעיר, ופעם אחת לא היה בקיבוץ, אלא לחוש את זה בידיו.

אלכס מילר: זה פרויקט שאתה יכול לעשות.

אלכס מילר: מה שאנחנו מבקשים זה שתמצאו דרך לחבר את הצעירים שלנו מהערים לפריפריה ולחקלאות ולהתיישבות.

אלכס מילר: אין שום בעיה עם זה.

אלכס מילר: אבל זה פרויקט שאתם צריכים לעשות.

אלכס מילר: טוב.

אלכס מילר: חברים, אני חושב שאנחנו מיצינו, ואני מאחל לכם הצלחה.

אלכס מילר: אנחנו נשב על המחקר עם מינהל מקרקעי ישראל ועם כל מי שאנחנו  מזמינים – גם אם זה ערים גם אם זה מועצות אזוריות, ונצא לפתרונות.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: הישיבה הזאת נעולה.