ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 411, 2011-01-25 12:00

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: היום, יום שלישי בשבוע, כ' בשבט, ה- 25 לינואר 2011.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: הנושא במסגרת ציון יום הנגב והגליל, פערים בשירותי הבריאות בין הפריפריה והמרכז.

חיים כץ: פרוטוקול מספר 411.

חיים כץ: כשהגעתי לוועדה הזאת, לפני פחות משנתיים, קצת פחות משנתיים, החלטתי שאנחנו נשים את כל יהבנו לעזרה לאזורים היותר חלשים.

חיים כץ: ואחרי שהתגלגלה בוועדה הזאת בקשה להכנת מכרז למכשירי "אם אר איי", אמרו איך יחלקו את זה?

חיים כץ: בואו נגדיר את המקומות.

חיים כץ: ואמרנו שיגיע לפריפריה.

חיים כץ: אז בחלוקה של השמונה מכשירים, עפולה תקבל מכשיר, ונהריה מקבלת מכשיר, וזיו ופוריה מקבלים מכשיר משותף, והולכים לאשר בוועדה בתקופה הקרובה מאיץ לבית החולים זיו.

חיים כץ: ובדרום שמו ניידת שמתרוצצת בין מצפה רמון, דימונה, ירוחם, הערבה ואילת.

חיים כץ: ונגענו בלא מעט נקודות שניתן למנכ"ל משרד הבריאות לציין מה הוועדה הזאת עשתה, ומה הפעילות שמשרד הבריאות ינסה לדחוף דרך הוועדה.

חיים כץ: ובוועדה הזאת נקבל אוזן קשבת, לפעמים יש לנו קצת בעיות עם האוצר, לפעמים קצת תקציבים, אבל אני חושב שאנחנו עושים את המאזן.

חיים כץ: מה עשינו שם?

חיים כץ: אז בית ספר לרפואה בצפת זה לא אנחנו, אבל זה גם יגיע.

חיים כץ: אדוני מנכ"ל משרד הבריאות, בבקשה.

חיים כץ: עכשיו אתה תוסיף עליי.

רוני גמזו: תודה רבה.

רוני גמזו: כן, לא אזכיר את הדברים שאתה אמרת.

רוני גמזו: קודם כל בתוכנית האסטרטגית של משרד הבריאות, מתוך שבע מטרות על או עמודי האש שאנחנו הגדרנו, הנושא של צמצום הפערים נמצא גבוה מתוך מטרות העל של המשרד, וזו מחויבות שלנו כמשרד בריאות.

רוני גמזו: אסור לנו, ואתם תהיו בביקורת עלינו, שהקצאת משאבים שאנחנו ניתן למערכת, אסור שתהיה כפי שהייתה בעבר, עם נטייה יותר למרכז.

רוני גמזו: אנחנו עומדים כרגע לפני סיכום של תוספת מיטות לכלל מערכת הבריאות.

רוני גמזו: אנחנו מדברים על תוספת של כ- 960 מיטות, בפריסה של חמש עד שש שנים.

רוני גמזו: זה אומר כמאתיים מיטות לשנה.

רוני גמזו: הגדרה ברורה שלנו, וגם כאן תרשמו את זה לפרוטוקול, התחייבות שלנו, שזה יהיה עם העדפה לפריפריה.

רוני גמזו: גם התקנים שאנחנו עומדים לקבל, זה כרגע עדיין לא סגור, אבל גם התקנים שאנחנו נקבל לתוספת בצד הרפואי של הרופאים, יהיו עם העדפה לפריפריה.

קריאה: הגיאוגרפית?

רוני גמזו: הגיאוגרפית.

קריאה: זה רציתי לדעת.

רוני גמזו: הגיאוגרפית.

רוני גמזו: אני רוצה להגדיר: גיאוגרפית.

רוני גמזו: יש לזה גם הגיון, כי אם אני מחר פותח יותר ויותר מיטות במרכז, חוסר בכוח אדם רפואי יישאב למרכז, והפריפריה מצבה לא רק שלא יוטב, יוחמר.

רוני גמזו: ולכן המטרה שלנו היא לפזר את זה בצורה חכמה, גם את המיטות וגם את התקנים.

רוני גמזו: עכשיו, מעבר לכך יש עוד מספר דברים שהחלטנו לעשות ובוצעו כבר, והוסכמו עליהם כבר.

רוני גמזו: אז ראשית, הדרך שלנו לתמרץ את קופות החולים מגיעה מתקציבים שמגיעים בשני הסדרים תקציביים.

רוני גמזו: הסדר תקציבים אחד זה שיטת חלוקת הכסף על פי קפיטציה.

רוני גמזו: בהקשר הזה הוועדה פה אישרה לפני כחודשיים את הצעת הוועדה הבין משרדית, בריאות-אוצר, ועדה שמתכנסת כל כמה שנים לשינוי ההקצאה, והעבירה תוספת של 150 מיליון בכלל לסל הבריאות, אבל תוספת הרבה יותר גדולה מזה בגין התושבים בפריפריה.

רוני גמזו: זה שינוי אחד, זו שיטת הקצאה אחת.

רוני גמזו: שיטת הקצאה שנייה לקופות החולים נקראת הסדרי תמיכה.

רוני גמזו: בשיטת הקצאה זו, לראשונה הגדרנו מבחני תמיכה שהם כוללים נגישות, בפריפריה, גדולה יותר.

רוני גמזו: כלומר קופות חולים שיראו קידום וצמצום בפריפריה יקבלו יותר כסף.

רוני גמזו: מדובר בעשרות מיליוני שקלים.

רוני גמזו: דבר נוסף, אנחנו פורסים לא רק בנושא של התשתיות הפיזיות, אנחנו בודקים לראות איפה הבעיות שלנו בנגישות לשירותי בריאות.

רוני גמזו: אז יש לנו קודם כל את הבעיה של נגישות כלכלית.

רוני גמזו: הנגישות הכלכלית אומרת שבכל הארץ, לאו דווקא בפריפריה, שכבות חלשות יותר, כשנמצאים למול השתתפויות עצמיות גבוהות, הם כמובן לעיתים נמנעות או מוגבלות בשימוש בשירותי בריאות.

רוני גמזו: במשך השנתיים האחרונות שינינו את ההשתתפויות העצמיות במספר אלמנטים: ביטול ההשתתפות העצמית בתחנות לבריאות המשפחה, מה שנקרא טיפות חלב, הקטנה של ההשתתפות העצמית לקשישים מקבלי השלמת הכנסה, עשרה אחוז ברכישת תרופות לבני שבעים וחמש ומעלה, ואתם מכירים גם את השינוי שבוצע כאן השנה האחרונה בנושא של ניצולי שואה.

רוני גמזו: זה איזשהו ניסיון נוסף גם כן להקטין את הנטל של ההשתתפויות העצמיות.

רוני גמזו: זה חלק מהבעיה שבפריפריה יותר קשה.

רוני גמזו: נושאים תרבותיים ולשוניים.

רוני גמזו: גם בפריפריה אנחנו רואים יותר בעיה בתחום הזה.

רוני גמזו: בתוך שבוע, שבועיים יפורסם חוזר מנכ"ל משרד הבריאות, שכבר הוכן.

רוני גמזו: חוזר מאוד מאוד קשה, מאוד מאוד מורכב, לכל המוסדות, גם לקופות החולים גם לבתי החולים, שיסדיר את המחויבות של בתי החולים וקופות החולים לנגישות לשונית.

רוני גמזו: זה אומר כאשר אדם שלא דובר עברית מגיע לחדר המיון או אפילו למרפאה אלקטיבית, חייבים קופות החולים ובתי החולים לתת לו פתרון שפתי כדי שהוא יוכל להסביר את הבעיות שקיימות אצלו.

רוני גמזו: דבר נוסך שאנחנו עושים אותו תוך כדי, זה הגדלת הנגישות לשירותי בריאות שנמצאים כרגע במערכת הפרטית בלבד.

רוני גמזו: הוועדה פה עזרה לנו מאוד בהכנסה של טיפולי השיניים לתוך חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

רוני גמזו: כמובן שזה עוזר.

חיים כץ: זה לא לפריפריה, זה לכלל מדינת ישראל.

רוני גמזו: זה לכלל מדינת ישראל, אבל כמובן שוב, בפריפריה יש את הבעיות המיוחדות בהקשר הזה.

רוני גמזו: דבר נוסף שאנחנו כרגע מתמודדים איתו, התמודדות שהייתה בשנתיים האחרונות, אבל כרגע אנחנו חייבים להגדיל את ההתמודדות, יש לנו בעיה עם הנגישות לשירותי בריאות בטיפות החלב בעיקר בדרום.

רוני גמזו: הנושא הזה, אני לא בטוח שהוא עלה על שולחן הוועדה הזו.

חיים כץ: עלה, עלה.

רוני גמזו: עלה.

רוני גמזו: אז לפני כשנתיים, עקב בג"ץ, הגדלנו את התמרוץ כדי למשוך אחיות לדרום.

רוני גמזו: התמרוץ הזה עבד בצורה מאוד מאוד חלקית, אנחנו עדיין לא מרוצים, מכיוון שיש לנו כשלושים עמדות של אחיות בטיפות החלב בדרום לא מאוישות.

רוני גמזו: העמדות לא מאוישות.

רוני גמזו: כרגע סיכמנו לפני עשרה ימים עם משרד האוצר, הרחבה של פרויקט התמרוץ, העלאה בחמישים אחוז של התמרוץ לאותן אחיות, לא רק לאחיות שמגיעות לעבוד בטיפות החלב של הבדואים, אלא גם אחיות שהן קיימות במקום ומגדילות את המשרה.

רוני גמזו: הגדלה של התמרוץ שלהן, אנחנו יודעים שהתמרוץ הזה עובד.

רוני גמזו: עד כדי כך אנחנו יודעים שהוא עובד שכבר קיבלתי תלונות מסורוקה, על אחיות שעוזבות את סורוקה ומגיעות לעבוד באותן טיפות חלב.

רוני גמזו: הבעיה שלנו היא עדיין פחות מדי מיטות, פחות מדי מיטות מסוגים מסוימים.

רוני גמזו: למשל בצפון חסר לנו שיקום, אנחנו מתחייבים להרחיב את זה.

רוני גמזו: בעיה קשה, שאנחנו עדיין בחיתוליי הטיפול בה, היא הבעיה של משיכת כוח אדם, גם רופאים גם אחיות, אל האזורים של הפריפריה.

רוני גמזו: בנושא של האחיות הבעיה שלנו מתמקדת רק בדרום.

רוני גמזו: אין לנו בעיה של אחיות בצפון.

רוני גמזו: אבל רופאים יש לנו בעיה גם בדרום וגם בצפון.

רוני גמזו: ועל הנושא הזה אנחנו נצטרך...

חיים כץ: זה אחר כך נראה אם מסכימים איתך.

רוני גמזו: בוודאי, אין בעיה.

רוני גמזו: בנושא הזה אנחנו נצטרך לטפל בשנת 2011 ביתר שאת כי הטיפול שלנו לא מספיק טוב.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: מאחר ובכל זאת, לפני שאני אמשיך לתת את רשות הדיבור.

חיים כץ: שלא לעניין הרפואי, אבל מחר הוועדה הזאת, אם אנחנו אומרים כבר מה עשינו - אחר כך אתם צריכים להגיד מה אתם מצפים שנעשה, מחר אנחנו נאשר את תקנות הלימודים בפריפריה לחיילים, שנה ראשונה חינם.

חיים כץ: זה יגיע לוועדה הזאת, ואני מקווה שזה יורגש אצלכם.

חיים כץ: היו קרבות לא קטנים להכליל את ירושלים בעניין הזה ועוד כל מיני מקומות.

חיים כץ: ואנחנו, לצערי לא הכללנו את ירושלים בגלל תקציב.

חיים כץ: אבל יהיה אינסנטיב גבוה לסטודנטים ללכת ללמוד בפריפריה, כי שנה ראשונה חינם.

חיים כץ: אני את רשות הדיבור למנכ"לית המשרד הפיתוח הנגב והגליל, הגברת אורנה האוזמן בכור.

חיים כץ: בבקשה.

חיים כץ: אז את תציגי את עצמך לפרוטוקול עם השם המלא.

אורנה האוזמן בכור: צהריים טובים לכולם, אורנה האוזמן בכור, מנכ"לית  המשרד לפיתוח הנגב והגליל.

אורנה האוזמן בכור: אדוני היושב ראש, אני מברכת על הדיון הזה, כמובן שיום הדיונים בכנסת היום הוא נקבע בנושא נגב גליל, נושא הפריפריה.

אורנה האוזמן בכור: אנחנו מנסים לקיים דיונים בכל ועדות הכנסת, בכל הוועדות הרלוונטיות, ולהביא לסדר היום את הנושאים המהותיים.

אורנה האוזמן בכור: אני רוצה גם לברך את חברי הכנסת שנרתמים תמיד לטובת הפריפריה, ראשי הרשויות שנמצאים כאן, מנהלי בתי חולים, דיקן אוניברסיטת בר אילן שתפתח את שעריה בצפת, אני כבר יאמר על זה כמה מילים.

אורנה האוזמן בכור: אנחנו, במשרד לפיתוח הנגב והגליל, יש לנו את היכולת לראות את כל התמונה.

אורנה האוזמן בכור: את כל הנושאים הקשורים בפריפריה.

אורנה האוזמן בכור: באנו כאן לדבר על הפערים בתחום הבריאות.

אורנה האוזמן בכור: אני רוצה בראש ובראשונה לפתוח בנושא הקמת בית הספר לרפואה החמישי בישראל, שיפתח את שעריו השנה, באוקטובר 2011, בצפת.

אורנה האוזמן בכור: קודם כל אני רוצה לברך את אוניברסיטת בר אילן  שזכתה, את הדיקן פרופסור רן טור כספא, שיעמוד בראש הפקולטה לרפואה, את ראש עיריית צפת כמובן, אילן שוחט, שנתן באמת את כל הדחיפה.

אורנה האוזמן בכור: אי אפשר לא לברך את פורום החמש עשרה, של אותן חמש עשרה ראשי הרשויות שחברו להם ללכת ביחד למען אותה מטרה.

אורנה האוזמן בכור: אני תמיד אומרת שללא הליכה משותפת אי אפשר להביא לקפיצת המדרגה, שיוצאת מקפיצת המדרגה האזורית ומתפתחת ומגיעה לממשלה.

אורנה האוזמן בכור: כמובן נמצא איתנו כאן מנכ"ל משרד הבריאות שאנחנו עובדים איתו במשותף.

אורנה האוזמן בכור: אני עומדת בראש הוועדה הבין משרדית, בנושא בית הספר לרפואה.

אורנה האוזמן בכור: ומנכ"ל משרד הבריאות, בישיבה האחרונה שלנו, בא והציג את הפערים בפריפריה, ולקח על עצמו להכין תוכנית לשדרוג בתי החולים בפריפריה.

אורנה האוזמן בכור: התוכנית עדיין לא פורסמה, עדיין לא הוצגה בוועדה.

רוני גמזו: היום היא מפורסמת.

אורנה האוזמן בכור: היום היא תפורסם.

רוני גמזו: היום.

אורנה האוזמן בכור: טוב, אז אנחנו בוועדה הבין משרדית, כמובן, נשמח להיות שותפים.

רוני גמזו: את התוכנית של שדרוג בתי החולים, בהתאמה לפתיחת בית הספר.

אורנה האוזמן בכור: המשרד לפיתוח הנגב והגליל מוביל בשנה האחרונה את כל הקמת האוניברסיטה, הפקולטה לרפואה, שתקום בצפת.

אורנה האוזמן בכור: הנושא הזה, בעצם מי שהגה ויזם את הרעיון, זה נשיא המדינה שמעון פרס, אסור לשכוח.

אורנה האוזמן בכור: אבל הנושא הזה היה תקוע בביורוקרטיה חמש שנים, ואנחנו בשנה האחרונה הצלחנו לשחרר את הפקק ולהוביל את הפרויקט הזה קדימה.

אורנה האוזמן בכור: לפרויקט הזה יש שותפים רבים, כמובן נמצאים כאן כל מנהי בית החולים שיהיו שותפים, בצפון אני מדברת, בגליל, להקמת בית ספר לרפואה, כי אותם סטודנטים יצטרכו לעבור התמחות באותם בתי החולים.

אורנה האוזמן בכור: ובעצם אנחנו נמצאים כאן היום בשביל לבוא ולראות את הפערים שקיימים בין בתי החולים בצפון לבין בתי החולים במרכז.

אורנה האוזמן בכור: קראנו לאחרונה, ובטח אני לא מחדשת, על שיעורי התמותה הגדולים יותר, ועל הפערים שיש בפריפריה לעומת המרכז.

אורנה האוזמן בכור: ואני חושבת שזה הנושא שצריך להיות כאן על סדר היום, ולראות איך ביחד, באיגוד משאבים כולל, אפשר להביא לשדרוג.

אורנה האוזמן בכור: אני מניחה שרוני ייתן את התוכנית, ומדובר במספרים לא קטנים של שדרוג בתי החולים.

אורנה האוזמן בכור: אנחנו דיברנו בוועדה בין משרדית של הבית ספר לרפואה להכניס את השדרוג כחלק מהקמת הפקולטה בכלל.

אורנה האוזמן בכור: וזה בעצם מה שייתן את המענה לגליל, לצפת בכלל ולגליל בפרט, לזה מתווסף אזור התעשייה הביו-רפואי שרוצים לפתח ליד בית הספר לרפואה.

אורנה האוזמן בכור: וגם, כמובן, מכון המחקר מיג"ל, שיהיה חלק מכל העניין של הפקולטה הגדולה הזאת.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: חבר הכנסת אלי אפללו, בבקשה.

אלי אפללו: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

אלי אפללו: אני רוצה קודם כל לברך את מנכ"ל רוני גמזו, שפעם ראשונה אנחנו מתראים באופן ממשי פה, בוועדה ובכלל.

חיים כץ: הוא עונה על הציפיות?

אלי אפללו: אפילו הופתעתי לטובה.

חיים כץ: הופתעת לטובה.

חיים כץ: אז איך ראית אותו לפני שהופתעת לטובה בדמיונך?

אלי אפללו: הספקנו לשוחח, מהטיפולים של המכתבים שאני שולח, אני רואה את ההיענות הרבה.

חיים כץ: בחור רציני, אתה אומר.

אלי אפללו: אמת.

אלי אפללו: אני צריך להודות במה שאמת.

אלי אפללו: זו הבעיה, גם להגיד תודה מתי שזה טוב.

אלי אפללו: כתושב הצפון, לא הופתעתי מהדו"ח החמור שפרסם משרד הריאות בנושא אי שווין בבריאות.

אלי אפללו: זה בעצם המהות, ויישר כוח על הדו"ח הזה, בעצם שעשיתם אותו, כדי שסוף כל סוף, אנחנו יודעים מה שקורה, אנחנו יודעים באופן קשה, באופן משמעותי, מה קורה.

אלי אפללו: אבל הדו"ח הזה בא לחזק סוף כל סוף, לתת תעודת הכשר, לצערי, מהאוצר אני לא יודע אם יש מישהו, שתמיד צעקנו שאין שוויון.

אלי אפללו: יש לנו תוחלת חיים פחות טובה מאשר כל מה שקורה במרכז הארץ.

אלי אפללו: הדו"ח הזה מוכיח, היום  באופן ברור, שהפערים הגדולים בתוחלת החיים, מי שרוצה לבוא לגור בפריפריה, צריך לדעת שהוא יחיה פחות, זו עובדה מהדו"ח שלכם, שמונה שנים ומשהו פחות מאשר במרכז הארץ.

אלי אפללו: וזה חמור.

חיים כץ: שמונה שנים?

אלי אפללו: שמונה ומשהו שנים.

אלי אפללו: הנה קח את הדו"ח, הנה הוא פה אדוני.

אלי אפללו: שמונה ומשהו שנים.

רחל אדטו: זה כולל תמותת תינוקות בפנים.

אלי אפללו: מה זה משנה?

רחל אדטו: לא, אני מסבירה לך.

חיים כץ: כן, אני קראתי את כל הדו"ח.

אלי אפללו: אני אומר, שמונה ומשהו שנים פחות.

חיים אורון: חיים, זה חל רק על דור ב'.

חיים אורון: דור א' לא חל עליו.

חיים כץ: אתה הורס לי את האקטואריה, שמע, אתה יודע מה שאתה עושה פה עכשיו?

חיים כץ: יש פה נציגי אוצר?

קריאה: לא.

חיים כץ: אתה יכול לדבר חופשי, אין.

קריאה: יש, יש.

חיים כץ: אה, יש?

חיים כץ: אני מקווה שלא מבין בפנסיה, כי אם הוא מבין בפנסיה, אתה מכניס אותנו לצרות, שלא נדע.

אלי אפללו: תראה אני, באופן רצוף לאורך כל השנים שאני בכנסת, אני רואה את הפערים האלו, ואנחנו צועקים.

אלי אפללו: ואנחנו מדברים עליהם, ולצערי הרב, כמעט ושום דבר לא נעשה.

אלי אפללו: עכשיו, כשאנחנו רואים את ההבדלים, ואני רוצה לתת דוגמא אחת בין הדוגמאות הרבות שיש לי, מה לעשות, אני יודע שאנחנו קצרים בזמן.

אלי אפללו: למשל מכון לטיפול הקרנות, אדוני המנכ"ל, יש לנו בכל הצפון אחד.

רוני גמזו: בתחילת דבריי אמרתי שהולכים עכשיו להעביר לצפת.

אלי אפללו: יש מכון אחד בלבד בחיפה, ומי שצריך להגיע מבית שאן, לצערי הרב, אנשים שחולים במחלה הזאת, שצריך לקבל את טיפולי ההקרנות האלו, לנסוע מקצה אחד לקצה השני וזה יותר גרוע.

אלי אפללו: את זה צריך מיד, אדוני המנכ"ל, לעשות ולתת את האפשרות.

אלי אפללו: והשאלה ששאלתי את המנכ"ל קודמך, למה לא עשינו?

אלי אפללו: כי זה לא כלכלי.

רוני גמזו: בשביל זה פיטרנו אותו.

רוני גמזו: הוא אמר לא כלכלי, פיטרנו אותו.

רוני גמזו: עכשיו יש מנכ"ל אמר: אני אלחם, אני אעשה.

רחל אדטו: אני רוצה לשמור על כבודו של איתן חי-עם, ואני חושבת שזה היה מנכ"ל מצוין, וזה לא יפה אפילו לצחוק על העניין של הפיטורים.

אלי אפללו: לא התכוונו לנושא של...

רחל אדטו: איתן חי-עם עזב בכבוד רב את המשרד.

חיים כץ: שמרת על כבודו.

רחל אדטו: כן, בהחלט.

חיים כץ: מקבל.

אלי אפללו: הבעיה הקשה, ויש לי פה עשרות דברים שאני יכול להגיד לך, שחסר רופאים, חסר אחיות, אין שום מוטיבציה להביא רופאים טובים שיעברו ממרכז הארץ לפריפריה.

אלי אפללו: ומי כמוך יודע את זה, כי בכל הפרמטרים, אני לא מדבר בשכר, אני מדבר שיש בעיות חינוך, ויש בעיות תרבות, ויש כל דבר אחר.

אלי אפללו: אין להם סיבה לבוא.

אלי אפללו: עכשיו כדי לטרפד אותם, כדי לתת להם מוטיבציה לבוא, צריך להכין את זה משהו כולל.

אלי אפללו: וכשמשהו כולל, שאנחנו מדברים עליו, בסופו של הדבר, הנה האוצר הרים יד, והוא נמצא כאן.

אלי אפללו: תרים ידיים, תוציאו רק מהעודפים שיש לכם, אתה לא צריך להרים ידיים.

אלי אפללו: אתה תעשה לכל הפריפריה טוב.

אלי אפללו: אדוני, זה תקציב, אנחנו יודעים את זה.

אלי אפללו: כל מה שעושים היום בשביל לפגוע ולעשות הכל, זה שיקול כלכלי בלבד.

אלי אפללו: הפריפריה, בראייה של האוצר היא לא כלכלית.

אלי אפללו: בואו נעשה את זה בחוכמה, נהפוך את מדינת תל אביב הרבתית, נסגור את הפריפריה, נעבור למרכז הארץ.

חיים כץ: זה היה רעיון טוב, בזה אתה יכול לסיים את דבריך.

אלי אפללו: באמת אני מסיים בכך, כדי שלא נאריך את כל הדברים.

אלי אפללו: אם מדינת ישראל לא תיתן סדר עדיפות לפיזור אוכלוסייה, לא רק בעל פה, היום זה יום הגליל, אמרנו רואים את זה בשיכון, אנחנו רואים את זה בחינוך, בכל דבר שאנחנו נוגעים.

אלי אפללו: אבל בנושא חינוך, זה לא פוגע בחיי אדם.

אלי אפללו: בנושא בריאות זה פוגע בחיי אדם.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אנחנו נעשה אחד חבר כנסת, אחד דובר, אחד חבר כנסת, שיהיה לנו פה ספקטרום רחב של דעות.

חיים כץ: ואני אפנה לאוסקר אמבון, מנהל בית החולים זיו.

אוסקר אמבון: תודה רבה.

חיים כץ: קודם כל תגיד לנו אם באמת אתה אמור לקבל את מה שאמרנו, או שאנחנו טועים, או שמטעים אותנו.

חיים כץ: מה אתה עוד צריך, מה החזון.

אוסקר אמבון: אני שמעתי את מנכ"ל משרד הבריאות אומר את זה ומזכיר מבחינת מה שאמרת, מבחינת מכשירים, "אם אר איי" משותף עם בית חולים פוריה.

חיים כץ: זה נכון?

אורנה האוזמן בכור: כן.

חיים כץ: נכון.

אוסקר אמבון: אני אפקפק?

חיים כץ: וכמה זמן ייקח עד שתרכשו את המכשיר?

אוסקר אמבון: כל ההליך של מכרז והצבה זה ייקח שבעה חודשים.

חיים כץ: שלכם?

אוסקר אמבון: כן.

חיים כץ: למה כל כך הרבה זמן?

אוסקר אמבון: יש תהליכים של מכרז, בחירת הזוכה.

חיים כץ: אני לא מקבל שבעה חודשים.

חיים כץ: אנחנו נצטרך לעשות זה בפחות.

חיים כץ: אנחנו מדברים פה על הפריפריה, סלח לי אדוני, אנחנו רואים איך במרכז אסף הרופא קיבל אותם תנאים כמו שאתם, יש לו מכשיר כבר.

קריאה: כבר מכשיר.

אוסקר אמבון: אני יכול להשלים?

חיים כץ: כן.

חיים כץ: רשות הדיבור שלך.

אוסקר אמבון: כיוון שאנחנו הולכים, לא כמו באסף הרופא על מכשיר נייח, אלא מכשיר נייד, צריכים לרכוש מכשיר נייד בתוך קרון.

אוסקר אמבון: יש שני מפעלים בעולם שמייצרים את הקרונות האלה.

אוסקר אמבון: כל הסיפור הוא שישה חודשים עד שמייצרים ומרכיבים את ה"אם אר איי" בתוך הקרון והוא בא אלינו.

אוסקר אמבון: הלוואי שיכולנו לקצר את לוח הזמנים.

אוסקר אמבון: לגבי ההקרנות, אני מאוד מברך.

אוסקר אמבון: אני רוצה פשוט, בהמשך למה שחבר הכנסת אפללו אמר, אני תושב הפריפריה ומאוד מדאיג אותי הנושא של הפערים בכל רובד החיים.

אוסקר אמבון: ואני חושב ששורש הבעיה הוא בצורת ההתארגנות האורבנית.

אוסקר אמבון: ומדינת ישראל, כשיש מרכז מטרופולין ומסביבו יישוביי לווין, אז מאוד מובן שמבחינת בריאות ותרבות יש לך הכל מרוכז במרכז אחד, וגם אם יש לך בתי חולים מסביב לתל אביב, אם אנחנו אומרים תל אביב, אז אפשר תמיד לקבל את השירות המיוחד במרכז אחד או שניים בתוך המטרופולין.

אוסקר אמבון: הגליל אין לו מרכז מטרופולין אחד.

אוסקר אמבון: ואי אפשר לאנוס את הנתונים, כל בתי החולים שישנם, אף אחד מהם הוא לא מספיק גדול כדי להכיל את השירותים האלה, והמרחק מקריית שמונה, מבית שאן לרמב"ם, שזה בית החולים ה"על" במטרופולין חיפה, הוא רחוק מדי לאוכלוסייה.

אוסקר אמבון: ולכן מה שאני מעודד זה לארגן בצורה אחרת את השירותים של הרפואה, שאגב, הם אמורים להשפיע על יתר הדברים שהם  חשובים כדי למשוך כוח אדם, חינוך ותרבות ותנאי מחייה וכולה.

אוסקר אמבון: אנחנו, אפרופו, רואים היום בגליל שיש יותר אנשים שבאים עם הרחבת הקיבוצים ואנשים מצביעים, באים לגליל, צריכים לתת להם את התנאים של התעסוקה, של הבריאות וכולה.

אוסקר אמבון: אני רואה שאת ההמלצות שהגשנו לפני כשנתיים, עם חברים נוספים שיושבים פה, איך לצמצם את הפערים, חלק מהדברים האלה קורים.

אוסקר אמבון: אני רוצה להגיד את זה כי תמיד אומרים: עוד ועדה, שמים את זה במגירה.

אוסקר אמבון: במקרה הזה הייתה שם הקמת פקולטה לרפואה, הוספת מכשירים ועוד כל מיני צעדים שכבר הם בדרך.

אוסקר אמבון: אני רוצה שלא נשכח את הקהילה, כי אני חושב שאחד המאפיינים גם, שוב, של יישוב באזור כמו גליל זה הצורך בשיתוף פעולה בין קהילה ובתי חולים, הם כלים שלובים.

אוסקר אמבון: כשאנחנו מביאים מומחה מיוחד, האיש הזה צריך להיות גם בקהילה וגם בבית החולים, וצריכים למצוא את המסגרת המנגנונית כדי לתת לו את התנאים הכי טובים, ושהידע שלו יהיה נחלת כלל התושבים שבאותו אזור, ללא קשר כל כך אם הם חברים בקופה זו או אחרת, או לאיזה קרבת בית חולים.

אוסקר אמבון: רק כשנשיג את עיגון הכוחות נוכל לשפר.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: חבר הכנסת חיים אורון.

עפו אגבאריה: יש לי רק שאלה לדוקטור אוסקר.

עפו אגבאריה: שאלת הבהרה, בזמנו אני שלחתי אליך מכתב שהשילוט בבית החולים אצלך לוקה בחסר.

עפו אגבאריה: שאין מספיק שילוט בשפה הערבית, ואני חושב שזה עד היום קיים.

עפו אגבאריה: האם באמת זה תוקן?

אוסקר אמבון: אני קיבלתי את המכתב, אנחנו מתקנים את השלטים, מתחילים בשלט המרכזי, עם כל ההכוונה, בשלוש שפות וממשיכים הלאה.

עפו אגבאריה: כן אבל זה עד היום.

עפו אגבאריה: זה כבר כמעט שנה וזה לא במחלקות אני מתכוון.

חיים כץ: עובד לאט בפריפריה.

חיים כץ: הדואר מגיע לאט.

חיים כץ: חבר הכנסת חיים אורון.

חיים אורון: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, עוברים ככה מישיבה לישיבה בנושא הפריפריה, אני חי כל חיי הבוגרים בפריפריה ואני לא,  איך אומרים פה כל מיני, נסענו וראינו.

חיים אורון: לא נסענו, ראינו, חווינו יום יום.

חיים אורון: ורוני, עם כל ההערכה למה שאתם עושים, אני רוצה דווקא לדבר במונחים של טווחים יותר קצרים.

חיים אורון: ואני מודה, אני אחרי חוויה של פגישה עם ארבעה-חמישה רופאים ביום ראשון בנגב, דווקא רופאים לא מסורוקה, כולל יושב ראש ועד הרופאים בקופת חולים כללית וכולה, תמיד אני חושב שאני יודע, אבל התברר לי שאני, למרות שאני חושב שאני יודע, אני לא יודע מספיק.

חיים אורון: למשל, שאתם אומרים, וזה הישג ענק, שלך ושל סגן שר הבריאות, ואתה יודע עד כמה אני מנסה גם להעריך וגם ללבות את מה שאתם עושים, מאתיים מיטות לשנה.

חיים אורון: מאתיים מיטות בשנה זה בקושי הגידול הטבעי.

חיים אורון: זה 1.3 אחוז בשנה, כבר לא נדבר על הגירעון, הרי נוצר פה גירעון של עשר שנים.

חיים אורון: זאת אומרת, אנחנו אומרים עכשיו, נמשיך לרוץ מהר בהישג ענק, ונישאר במקום הקיים.

חיים אורון: כי הגידול הטבעי זה 1.7, זה 1.3, זאת אומרת זה מתמטיקה כמעט של כיתה אלף מה שעשיתי פה עכשיו.

חיים אורון: אז זה הישג ענק, אבל הוא לא מתחבר לעניין.

חיים אורון: עכשיו, כרגיל, מחלקת המחקר של הכנסת שמה לנו נייר מאיר עיניים, וכל העם רואים את השורה התחתונה, סדרו את זה ככה, איפה זה למטה.

חיים אורון: יש תחרות, פעם למטה זה הדרום, פעם למטה זה הצפון, אבל זאת התחרות היחידה.

חיים אורון: כל השאר זה ברור לגמרי, בפערים עצומים, שכולם יודעים עליהם.

חיים אורון: לאלף נפש ברופא, לאלף נפש לרופא בקהילה, לאלף מיטות, למכשירים, לתורים.

חיים אורון: אני למשל מודה שכאשר הם אמרו לי ביום ראשון על אורך התורים, אני אמרתי שמע, חצי שנה, שנה, תורים לניתוחים אלמנטריים, לרופאים מקצועיים, אז מה נחכה שהבית ספר יוציא עוד רופאים?

חיים אורון: עכשיו, אני רוצה להגיד לכם, אנחנו בנגב כבר אחרי מה שעשיתם, סורוקה הוא מקום מצוין להתמחות בשביל המרכז.

חיים אורון: זה מה שקורה, יש מרכז רפואי בנגב, אחד, לדעתי זה פחות מדי אחד.

חיים אורון: אבל זה חלק מהוויכוח, רוני, לא איתך, אני יודע.

חיים אורון: מקימים בית חולים שני באשדוד, שיעלה את הנתונים על המרכז, לא מקימים בית חולים שני בנגב.

חיים אורון: אני חושב שהיה צריך להקים בית חולים שני בנגב, ואז חלק ממה שפה נאמר, היה נוצר עוד מקום עבודה, היו נוצרים עוד מנהלי מחלוקת, כל המערכת הזאת הייתה גדלה.

חיים אורון: לא, מקימים אותה באשדוד, וזה בעצם הביטוי האמיתי לסדרי העדיפויות, ישימו 700-800 מיליון שקל ממשלתיים בבית חולים באשדוד, ויריבו עם מחלות, עם אחיות, בריאות התלמיד, או טיפות חלב אצל הבדואים, שזה קטסטרופה.

חיים אורון: אני יודע, בלמקר אומרת לי כל פעם מה קורה שם.

חיים אורון: כי ההטבה, אם הם יקבלו אלף חמש מאות שקל או אלפיים שקל בחודש, ושמקבלות את זה הן עוברות את הקורס, הולכות לסורוקה, מתמחות בסורוקה, הולכים לרפואה פרטית.

חיים אורון: זה כולל אחיות בדואיות.

חיים אורון: זה התהליך.

חיים אורון: אני לא מכיר פטנט אחר, חוץ מאשר לבוא ולהגיד, ואני שמח שעשיתם את זה עכשיו, עם האחיות טיפות חלב, שאמרתם העלנו את התמריץ.

חיים אורון: אני כרגע אומר, ואני קורא פה, אדוני יושב ראש הוועדה, אם רוצים להשאיר, למשל הנתון, שאני מודה, לא הייתי מודע לו, מאה מתוך ארבע מאות וחמישים הרופאים בקופת חולים מתקרבים לגיל הפנסיה.

חיים אורון: מי יחליף אותם בנגב?

חיים אורון: אגב רובם, יש שם שכבה של הדור מהעלייה הארגנטינאית, אחר כך יש שכבה מהעלייה הרוסית וכולה, אני מכיר אותם באופן אישי, רופאים יוצאים מן הכלל, הם מתקרבים לגיל הפנסיה.

קריאה: מה עם המרוקאים?

חיים אורון: לא, לא פוגע באף אחד.

חיים כץ: זה אמרת לחיים אורון, השמאל שלנו.

חיים כץ: אפליה אתה רואה?

חיים אורון: אז יש בעיה של השארת הרופאים הקיימים, יש בעיה של השארת האחיות.

חיים אורון: יש בדרום בעיה של אחיות, אתה אמרת בעצמך, בצפון פחות.

חיים אורון: אגב, אומרים דרום צפון, זה לא אותו דבר, גם הקילומטר בדרום הוא יותר גדול מהקילומטר בצפון, זה לא אותם מרחקים, לנסוע מכרם שלום או מארד או מים המלח, אני לא רוצה להגיד מאילת, לסורוקה זה יותר רחוק, זה פי שניים מאשר לנסוע בכל מקום כמעט בגליל.

חיים אורון: אז אני לא רוצה עכשיו לפתוח תחרות עם הגליל, אל תבינו אותי לא נכון.

קריאה: קריית שמונה...

חיים אורון: רגע, אני יודע שנפלתי עכשיו, גמרנו, אני עוזב את הוויכוח הזה.

חיים אורון: אבל אני אומר לכם, יש בעיה, יש בעיה.

חיים אורון: לכן, אני חושב שצריך היום בצד התהליכים ארוכי הטווח יותר, אתה יודע פי מאה ממני כמה זמן זה להכניס מיטה לתקן וכל הדברים האלה, בצד המהלכים האורכי טווח האלה.

חיים אורון: אם אני מבין נכון, יש ארבעים תקנים ריקים.

רוני גמזו: בטיפות.

חיים אורון: לא. בטיפות, וגם לפי דעתי ברופאים, יש תקנים ריקים, לא מאוישים.

רוני גמזו: רופאים של מה?

חיים אורון: גם מקצועיים.

רוני גמזו: המספר ארבעים כנראה קיבלת מאילנה, זה אותן ארבעים אחיות שחסר לנו בטיפות חלב.

חיים אורון: אז לא ארבעים, אני אומר דבר פשוט, אני אומר את זה באופן מאוד נקודתי עכשיו, לא רוצה להאריך בנושאים אחרים, לא בתוחלת החיים ולא הבעיה ב"אם אר איי" וכל הדברים האלה, צריך לקבל באופן מיידי החלטה על העדיפות, אני יודע שיהיו בעיות עם ארי אבל צריך להתמודד עם ארי, עדיפות לרפואה בפריפריה בשכר.

חיים אורון: אני לא מכיר פטנט אחר.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים אורון: זה משפט מצוין, לא בהטבות מס, אלא בשכר.

חיים אורון: ומתמחה שמתמחה בסורוקה, אני ראיתי פה גם את טבלת המתמחים, פעם היה, אני מקווה שאני לא מדבר בנוסח שיקללו אותי עליו, פעם הייתה תביעה אדמיניסטרטיבית שאמרה: אתה צריך פרק זמן מסוים אם אתה רוצה להתמחות בשיעורים האלה לעשות את זה בפריפריה.

חיים אורון: יכול שחזרנו למקום הזה, יכול שחזרנו למקום הזה, שצריך לבוא ולומר: אתה רוצה להתמחות באותם מקצועות אטרקטיביים, במחילה, אל תתמחה במשולש הזה של איכילוב, שיבא ובילינסון, תתמחה, במחילה מכבודך.

קריאה: זה קיים בתוכנית.

חיים כץ: חיים אורון, תקצר, יש עוד כמה שרוצים לדבר.

חיים אורון: אני מסיים, הייתי עכשיו מאוד נקודתי, ויכול לנאום נאום ארוך על בית חולים שני ועל כל הדברים האלה.

חיים אורון: אני חושב שכרגע צריך לעשות מהלכים כאלה.

חיים כץ: הייתי רוצה לשמוע את מנהל בית חולים בנצרת, סלים נח'לה נמצא פה?

חיים כץ: בבקשה אדוני, אבל בקצר.

חיים כץ: מה את מצפה?

חיים כץ: מה אתה מצפה מאתנו?

חיים כץ: אני רוצה שכמה שיותר אנשים ידברו.

סלים נח'לה: צריך אולי לדבר על מושג אחר, אנחנו מדברים על פריפריה, אולי צריך פריפריה א' ופריפריה ב', סוג ב', או פריפריה של הפריפריה.

סלים נח'לה: אנחנו בנצרת, מוסדות רפואה, שלושה בתי חולים שמשרתים כבר עשרות שנים, מאה חמישים שנה, אנחנו מאה ועשרים שנה.

סלים נח'לה: ואנחנו עושים עבודת קודש גם כן, מבחינת השירותים.

סלים נח'לה: למשל, שאני מדבר על בית החולים שלנו, בתחום הילדים, עשרות או אלפי ילדים שסובלים בכל מיני בעיות התפתחותיות ואוטיזם עוברים דרך הבית חולים שלנו.

סלים נח'לה: יהודי אציל שבא מארצות הברית כדי לתרום לבית חולים מכון של התפתחות הילד, הוא בא אני חושב עשרות אלפי- - -

חיים כץ: מה אתה מצפה ממשרד הבריאות?

חיים כץ: מה היית רוצה?

סלים נח'לה: אני מצפה ממשרד הבריאות, גם כן, שיבוא ויראה במו עיניו.

חיים כץ: הוא לא היה אצלכם בסיור?

רוני גמזו: לא.

סלים נח'לה: אני מזמין את המנכ"ל החדש שיבוא ויראה במו עיניו את העשייה שלנו בנצרת, את העשייה ואת הצרכים, גם כן, של בתי החולים בנצרת, ויש הרבה צרכים.

סלים נח'לה: אנחנו בתולדות המדינה, 62-63 שנים, לא זכינו לאף סיוע לתשתיות בית החולים.

חיים כץ: הנה אמר לך מנכ"ל משרד הבריאות, שנייה אחת, שבחודש הבא, במהלך חודש פברואר, יבוא לסיור בעיר, ייפגש עם ראש העיר, יסייר בשלושת בתי החולים, שאמרת, בנצרת, וכמה שיוכל לעזור יעזור.

חיים כץ: אמר לך מנכ"ל משרד הבריאות, רשום בפרוטוקול, ומנכ"ל משרד הבריאות זה בן אדם שמכבד את מילותיו.

חיים כץ: אז לא זכית, באת לפה, זכית.

סלים נח'לה: אהלן וסהלן.

סלים נח'לה: צריך רק להודות כאן לאיש שיושב...

חיים כץ: עזוב, את התודות אחר כך.

סלים נח'לה: זה מאוד חשוב, גם כן, להודות לא לארגון ראשי.

סלים נח'לה: אלי אללוף.

ג'קי סבג: יש לי שאלה לאדוני מנכ"ל משרד הבריאות, יש באזורנו בית חולים שמשרת בערך חמש מאות אלף, ויש לי שאלה אליך: האם כל בקשה, כל פנייה זה הצלת חיי אדם, האם כדי להשיג כל דבר צריך באמת  לעבור לידה קשה?

ג'קי סבג: אני שואל, ועכשיו סוף סוף אני שמח מאוד שהחלטתם, באמת אני מברך את היוזמים, את מכשיר ה"אם אר איי".

ג'קי סבג: איפה הייתם כל השנים?

חיים כץ: זה כבר לא חשוב.

חיים כץ: באנו עשינו.

ג'קי סבג: המטרה שלנו זה לעשות.

ג'קי סבג: עכשיו יש עוד דבר, יש מכשיר נוסף  שעכשיו נלחמים.

חיים כץ: מאיץ?

ג'קי סבג: כן.

ג'קי סבג: למה בבית חולים הוא לא הופיע.

חיים כץ: אחר כך הוא יענה לך, לקראת הסוף הוא יענה.

חיים כץ: תודה רבה, חברת הכנסת רחל אדטו.

רחל אדטו: תודה רבה.

רחל אדטו: אני מצטערת, אני לא כל כך שותפה להתרגשות ולשמחה מהתוכניות.

רחל אדטו: זה נכון שמשרד הבריאות לקח, יחד עם קופות החולים, לקחו את הנושא והעלו אותו לסדר היום.

רחל אדטו: אבל גם כשזה סדר היום, וגם כשיש תוכניות, קיימת סתירה פנימית בין מעשים לחוד ובים דברים לחוד.

רחל אדטו: הבוקר הייתי ,בשבע וחצי, באסיפת רופאים בבית החולים נהריה, ואחד הדברים שהיה שם, בין היתר, עמד אחד הרופאים ואמר, כמובן, דיבר על תקנים ותקינה ולחץ של רופאים וכדומה.

רחל אדטו: זה נכון שרוצים להקצות, זה לא מאתיים מיטות דרך אגב, זה פחות ממאתיים מיטות, כי אלף מיטות לחמש שנים.

חיים כץ: חמש שנים זה מאתיים.

רחל אדטו: לא חשוב, מאתיים מיטות, אבל המאתיים מיטות האלה ניתנות בין היתר כנגד הכנסות.

רחל אדטו: בית החולים צריך להוכיח את ההכנסות כנגד מיטות.

רחל אדטו: עכשיו כך בתי חולים כמו נצרת, למשל, שכושר המיקוח של בית החולים מול קופות החולים הוא קטן יותר, מול בית חולים כמו הדסה, שערי צדק שהם בתי חולים גדולים וחזקים.

חיים כץ: או שזה ילך לפריפריה.

רחל אדטו: לא בטוח.

חיים כץ: בטוח.

חיים כץ: את זוכרת את ה"אם אר איי"?

חיים כץ: הלך לפריפריה.

רחל אדטו: חכה, תכף ה"אם אר איי" גם בסדר היום שלי.

רחל אדטו: אבל אתה צריך להוכיח שאתה יוצר הכנסות כנגד המיטות האלה.

רחל אדטו: בתי חולים כמו נצרת, שהם מתווכחים עם הקופה, הקופה מכופפת אותם, כך שההכנסות קטנות מלכתחילה, היכולת שלהם להוכיח הכנסות כדי לקבל את המיטות קטנה יותר.

רחל אדטו: כך נכון לגבי כל בתי החולים האחרים, שהם בתי חולים שמבחינת היכולת שלהם להוכיח הכנסות היא קטנה יותר, ולכן כבר יש בעיה בעצם ההקצאה.

רחל אדטו: תראו שאתם מכניסים ונקבל מיטות.

רחל אדטו: זה רק לגבי זה.

רחל אדטו: נמשיך נהריה.

רחל אדטו: אני חוזרת ואומרת מזה שנה וחצי, שני דיונים ועדת העבודה, רווחה ובריאות, יחידת הפריית מבחנה, בית חולים נהריה.

רחל אדטו: לא יכול להיות שאנחנו נדבר שוויונות כאשר אזור של 650 אלף איש, באזור הגליל המערבי, זוגות ייסעו מנהריה או מתרשיחא או ממטולה לעבור טיפולי הפרייה בחיפה, בגלל שלא נותנים להם.

רחל אדטו: וישבנו כאן בחדר פעמיים, מנכ"ל משרד הבריאות הקודם והמשנה למנכ"ל הנוכחי, אמרו תהיה יחידת הפריית מבחנה בנהריה.

רחל אדטו: ועד היום לא, ורק מערימים עליהם קשיים, פתאום הם צריכים להביא להם היתכנות כלכלית.

רחל אדטו: מה פתאום היתכנות כלכלית כאשר ההיתכנות הכלכלית היא כבר שנה וחצי נמצאת במשרד הבריאות?

רחל אדטו: ולכן אני אומרת, יש דיבורים לחוד ויש מעשים לחוד.

רחל אדטו: לכן המבחן האמיתי זה אם נהריה תקבל את הפריית המבחנה.

חיים כץ: הוא יענה, הוא התחייב שהוא יענה.

רחל אדטו: שיענה.

רחל אדטו: ולכן, כל התשובות ששנה וחצי אני מקבלת, ואני אישית מקבלת, שנה וחצי אני אישית, דוקטור ברום מקבל את התשובות, מנהל המחלקה שם מקבל את התשובות.

רחל אדטו: ותאמין לי חיים, הייתי בנצרת והייתי בצפת והייתי בטבריה, את כל בתי החולים האלה אני מכירה, בכולם הייתי, והדבר הזה, העוול שנעשה ל-650 אלף איש, ואני, בגלל שאני רופאת נשים, אני אומרת, זה עוול שלא יכופר.

רחל אדטו: כי לא יכול להיות שבירושלים עם אותה אוכלוסייה יש ארבע יחידות מבחנה ובאזור תל אביב יש אחת עשרה, ובכל הגליל המערבי אין יחידה אחת.

רחל אדטו: זאת אומרת שגם אפילו אנשים צריכים אפילו לנסוע מצפת לפוריה ומנהריה לחיפה, וזה לא בסדר.

רחל אדטו: זה דבר אחד, ואם יתקנו את זה, זה מראה- - -

חיים כץ: למה לא שלחת לי מכתב על העניין?

חיים כץ: תאמיני לי, היית שולחת לי מכתב הייתי דוחף.

חיים כץ: הם היו מבקשים דבר אחד.

רחל אדטו: חיים, אתה יודע מה?

רחל אדטו: היחידה של נהריה היא בנפשי, הקטע הזה.

רוני גמזו: אני אענה לך על העניין הזה.

רחל אדטו: אתה תענה, כי אני בטוחה שתענה.

רחל אדטו: רוני, ואני בהחלט ערה לזה שאתה באופן אישי,  אני ערה לזה שרוני עושה עבודה טובה במשרד בגל מה שקשור.

רחל אדטו: אני בהחלט ערה לזה ואומרת, עם כל הביקורת שיש לי אני בהחלט אומרת שרוני עושה עבודה טובה.

רחל אדטו: בוא נדבר על "אם אר איי" רגע, אנחנו גאים שנתנו להם שמונה.

חיים כץ: עוד שלושה בדרך.

רחל אדטו: רק שנייה, לא חשוב, על הרעיון.

רחל אדטו: שערי צדק קיבל אישור, תוך חודש קנה מכשיר.

רחל אדטו: אסף הרופא קיבל אישור, לא יודעת כמה זמן לוקח.

רחל אדטו: למה?

רחל אדטו: כי הם צריכים לעשות מאטצ'ינג בכסף.

רחל אדטו: לך תביא מנצרת שיעשו מאטצ'ינג בכסף, איזה תרומות יש לנצרת?

רחל אדטו: איזה תרומות יש לפוריה ואסף הרופא?

רחל אדטו: אין להם תרומות.

רחל אדטו: רק שנייה, סליחה.

רחל אדטו: ולכן, מה הם צריכים לעשות?

רחל אדטו: הם צריכים היום ללכת לשראל ולקבל הלוואות לשלוש שנים הקרובות על חשבון מכשיר ה"אם אר איי", או לחמש שנים, הם צריכים למשכן לחמש שנים.

רחל אדטו: אז לכן גם אין להם את הזמן הזה, אין להם את היכולת.

רחל אדטו: ולכן, אם מדברים, אז רצון של משרד הבריאות להביא "אם אר איי", יאללה, תראו שאתם נותנים להם איזה הקצבה מיוחדת למכשיר.

רחל אדטו: תבואו לקראתם, הם לא יכולים לגייס את התרומות מכל מקום אחר.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות אבל עכשיו עם החוק של התרומות...

רחל אדטו: עוד שני דברים.

חיים כץ: רחל, לפני שנה ישבנו פה, אמרנו בואו נכנס למכרז, בואו נחליט מה, אמרתי: עזבו, בואו נצא לדרך.

חיים כץ: גם אז העלנו את כל הטענות, אמרנו ניתן לזה, אמרתי לא ניתן לאף אחד.

חיים כץ: לא נקבע את הכללים.

חיים כץ: שלוש שנים בוועדה יושבת פה הצעה למכרז, ושלוש שנים לא אישרו אותה.

רחל אדטו: נכון.

חיים כץ: שלוש שנים לא אישרו אותה, ולא היה לאף אחד.

חיים כץ: נכון לעכשיו באו עוד שמונה מכשירים, יבואו עוד שלושה מכשירים.

חיים כץ: אם היינו הולכים בדרך שהייתה אז היום לא את השמונה מכשירים.

חיים כץ: והיינו מדברים הלאה.

רחל אדטו: ההפך, צריכים לפתוח את השוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אם תפתחי את השוק הזה, אז רק מיש שיש לו יוכל לרכוש.

חיים כץ: נכון.

רחל אדטו: המחירים ירדו, זה לא מדויק.

רחל אדטו: עוד שני דברים.

רחל אדטו: לא רק נדבר על הצפון, נדבר על הנגב והערבה.

רחל אדטו: ירוחם, אין לו רופא שיהיה 24 שעות.

רחל אדטו: הערבה התיכונה, פאר היצירה של ההתיישבות באזור, שמונה יישובים, שמונת האלפים איש מחפשים למעלה מחצי שנה רופא שיהיה שם בלילות.

רחל אדטו: אין להם רופאים.

רחל אדטו: קופות החולים לא מסתדרות, יש רק קופת חולים אחת שמנהלת את העניין, אני עם המנכ"ל שלהם מנסה להביא להם רופא.

רחל אדטו: כסף יענה את הכל, בין היתר.

רחל אדטו: ואם אנחנו מדברים, גם השבוע שמעתי את ליסמן אומר: אנחנו הולכים לפתוח מיון קדמי, חמישה עשר מיון קדמיים.

רחל אדטו: איך פותחים מיון קדמי?

רחל אדטו: על הכיפאק לפתוח מיון קדמי, במרכז ירושלים יש שניים כאלה, אבל אנחנו רוצים בקריית שמונה.

רחל אדטו: בקריית שמונה סוגרים.

רחל אדטו: למה?

רחל אדטו: כי מעמיסים על העירייה מיליון שקלים להחזיק את המיון הקדמי.

רחל אדטו: אז אם מדברים, היה אצלי ראש העיר ואמר שרוצים מאטצ'ינג על מיליון שקלים.

רחל אדטו: אולי זה איום, אולי לא.

רחל אדטו: אבל אם מדברים על פריפריה, אז קחו את המקומות האלה, שממילא יש להם בעיה של איזון, תקציבי איזון וכדומה.

רחל אדטו: אל תעמיסו עליהם את השליש שהם ממילא לא יכולים להעמיס אותו.

רחל אדטו: ולכן, המיון הקדמי של צפת קרוב לוודאי שייסגר.

רחל אדטו: ואם רוצים לפתוח, במקומות כאלה, בדימונה, בקריית שמונה, לא על חשבון המועצה.

אורלי לוי אבקסיס: בצפת יש מיון קדמי, ויש גם בית חולים?

קריאה: מיון קדמי זה קריית שמונה.

חיים כץ: רחל תודה רבה.

חיים כץ: אנחנו נדחה את הישיבה הבאה בכמה דקות, אבל לא נדחה, כי אנחנו רוצים היום להשוות זכויות אלמן אלמנה בביטוח הלאומי.

קריאה: אפשר שאזרח מהפריפריה ידבר?

חיים כץ: סלח לי אדוני.

אורלי לוי אבקסיס: גם אנחנו, חלקנו, אזרחים מהפריפריה.

קריאה: אנחנו לא חברי כנסת.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: עד עכשיו דברו רק חברי כנסת?

קריאה: לא.

חיים כץ: בוועדות הכנסת, בדרך כלל, קודם כל נותנים לדבר לחברי הכנסת.

חיים כץ: ראית שפה זה לא קרה.

חיים כץ: תודה רבה לך.

חיים כץ: אדוני, ראש עיריית צפת, בבקשה.

חיים כץ: לפרוטוקול, שם, תפקיד.

אילן שוחט: אילן שוחט, ראש עיריית צפת.

אילן שוחט: אני קודם כל מברך על היום הזה המיוחד בכנסת, וברכות ליושב ראש ולוועדה הזאת שפועלת, ולמשנה ראש הממשלה שגם מקדם את הנושא.

אילן שוחט: ובאמת מביאים את קולה של הפריפריה, כמו שאתם רואים, הרבה רוצים לדבר, ויש המון מה לומר.

אילן שוחט: אני מצטרף לכל הדברים שנאמרו פה, אין מחלוקת על הפערים.

אילן שוחט: זאת אומרת בכל מקום שהפריפריה נמצאת בריחוק, אז הפערים נראים, המספרים קיימים, על הנתונים אין ויכוח.

אילן שוחט: השאלה כרגע היא על הדרך ועל המהות.

אילן שוחט: בית הספר לרפואה שעומר לקום בצפת, הוא למעשה קטליזטור לתהליך שלם שאנחנו רואים פה.

אילן שוחט: אותה ועדה בין משרדית שיושבת בה אורנה, ועדת המנכ"לים שדנה בנושא בית הספר לרפואה, גם שמה לה לדגל לקדם את נושא הפערים ברפואה בגליל ושדרוג כל חמשת בתי החולים כחלק בלתי נפרד ממה שקורה פה בבית הספר לרפואה.

אילן שוחט: חסרה מנהיגות עליונה, חסרה התווית דרך, וחסר מישהו שיבוא ויגיד: אלה הדברים החשובים למדינת החשובים למדינת ישראל, ואלה הדברים שאנחנו רוצים איתם לצמצם את הפערים.

אילן שוחט: אי אפשר להתמודד עם הפערים בפריפריה בזבנג אחד וגמרנו, זה לא ב"אם אר איי" אחד, ויש פה עבודה נפלאה ואני מברך עליה, וזה לא במאיץ שנותנים לבית החולים זיו.

אילן שוחט: יש פה מערכת שלמה שצריכה להתייחס לגליל ולנגב בצורה אחרת לגמרי.

אילן שוחט: היום אני ,כראש רשות, מוצא את עצמי מסתמך יותר ויותר על שולחנם ועזרתם של פילנתרופים נפלאים, שחלק מהם יושבים איתנו פה, אם זה אלי ואם זו רעיה ואם עוד הרבה אנשים, שהם משלימים למעשה, והם הפכו להיות הכתובת שלנו, ונוחי דנקנר וכאלה, שהם הפכו להיות היום הכתובת שלנו, והם קבעו כבר מדיניות, והם החליטו, והם שמו את הפריפריה על סדר העדיפות.

אילן שוחט: והם למעשה משלימים ונותנים פה מענה.

אילן שוחט: כמו למשל ההחלטה שבית הספר לרפואה יהיה ארבע-שנתי, במקום שיהיה שש-שנתי, בגלל שיקולים של האוצר ובגלל בעיות כלכליות.

אילן שוחט: כבר מראש גזרו איזושהי גזרה על אותו בית ספר לרפואה, שיהיה ארבע-שנתי ולא שש-שנתי.

אילן שוחט: אני מקווה מאוד שעם הזמן יתנו לבית הספר הזה לפעול, וישנו את ההחלטה והיא תהיה שש-שנתי.

חיים כץ: כשיתחיל לפעול, תזיז את זה מארבע-שנתי לשש-שנתי.

חיים כץ: תקשיב לי, סדק בקיר.

חיים כץ: וואלה, אם הקיר עומד יצוק בטון, אם לא תעשה סדק הראש יתפוצץ לך אם תדפוק אותו.

אילן שוחט: במדינת ישראל, מה שזה לא יהיה, יישאר להיות קבוע.

אילן שוחט: אני מפחד שזה יתקע ארבע-שנתי.

אילן שוחט: זה דבר אחד.

אילן שוחט: דבר שני, שאני חושב שפה אנחנו צריכים לשים עליו את מלוא הדגש, זה בדיוק הנושא של הוועדה.

אילן שוחט: איך מביאים את כוח האדם האיכותי?

אילן שוחט: איך מביאים את אותם רופאים, לא לבוא לבית הספר לרפואה, או לאותה מחלקה בבית החולים זיו או בנצרת או בנהריה,  ולתת את השרות להיות בית חולים אוניברסיטאי, ולחזור בסוף היום, שזה סך הכל שעתיים וחצי-שלוש שעות נסיעה וללון בתל אביב.

אילן שוחט: איך אנחנו גורמים לאותם רופאים, לאותה אוכלוסייה חזקה גם להישאר בגליל ובנגב?

אילן שוחט: ואחד הדברים, יש מכלול של דברים, זה מתחיל בחינוך טוב, שאותם רופאים רוצים שהילדים שלהם ילמדו בבתי ספר טובים.

חיים כץ: קצר,קצר.

אילן שוחט: זה ממשיך במערכת תרבות, ובשרותי תרבות ופנאי שצריך לתת לאותן אוכלוסיות.

אילן שוחט: אנחנו כראשי רשויות מתמודדים מול החוסר והמצוקה.

אילן שוחט: ויכול להגיד לכם את זה, נמצא פה אלי אללוף.

חיים כץ: והמשפט האחרון.

אילן שוחט: המשפט לפני האחרון, הצעה שלי, ואני אשמח לשמוע גם את מנכ"ל משרד הבריאות על הצעה הזאת, אחד הדברים שיגרום לרופאים להישאר בגליל ולהתחבר לנושא בית הספר לרפואה ולבתי החולים האוניברסיטאיים שאנחנו מקימים, זה לתת לבית החולים זיו להיות בית חולים שנותן שירותי רפואה פרטית.

אילן שוחט: שלאותם רופאים יהיה עוד מקור הכנסה.

חיים כץ: תודה רבה.

אילן שוחט: וזה לא רק ייתן להם את השכר שדיבר פה חיים אורון, זה גם ישדרג את איכות הרפואה.

חיים כץ: סליחה, אתה בכנסת, לא בעירייה.

רחל אדטו: אתה צודק, זה יעבוד בתוצאה טובה.

חיים כץ: רחל, את דיברת ואנחנו רוצים לשמוע עוד אחרים.

חיים כץ: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה.

עפו אגבאריה: אני בא מהפריפריה של הפריפריה, אני עבדתי בפריפריה שלושים וארבע שנים.

עפו אגבאריה: אני מסכים עם מה שאמר דוקטור נח'לה שבאמת יש פריפריה ויש עוד פריפריה נוספת, שעל זה אני חושב שאין חולקים, אחרי שאני עבדתי שלושים ושלוש שנה גם בפריפריה.

עפו אגבאריה: כרופא, ואני לא רוצה לדבר על הדברים הגדולים של "אם אר איי" ושל יחידת צנתורים ושל יחידת "איי וי אף" או משהו כזה, אני חושב שיש דברים יותר בסיסיים שגם הפריפריה מאוד זקוקה להם.

עפו אגבאריה: אם אנחנו רוצים קצת להקטין את הפער בתוחלת החיים.

עפו אגבאריה: יש את הזמן הכי קריטי בפגיעות ובתאונות ובמחלות.

עפו אגבאריה: שאנחנו מאבדים אותו, אנשי הפריפריה מאבדים אותו, כי אין טיפול רפואי דחוף לדברים האלה.

עפו אגבאריה: אני קודם כל מברך שמשרד הבריאות שם את הדגש קצת על הפריפריה ונתן הצהרה שיש עשרה חדרי מיון קדמיים.

עפו אגבאריה: אבל אני בטוח שחדרי המיון האלה לא יהיו חדרי מיון כפי שאנחנו מצפים שיהיו חדרי מיון, שיהיה חדר מיון מאובזר עם רנטגן ועם מעבדה ועם אפשרות לאשפוז ישירות לבית החולים.

עפו אגבאריה: אני מניח שהדברים האלה יהיו כמו איזשהו חדר טראומה או חדר רפואה דחופה במקרה הטוב.

עפו אגבאריה: עד עכשיו הוצהר רק על חמישה, שניים מהם במגזר הערבי, אני מקווה שהחמישה שיבואו גם כן יהיו שניים במגזר הערבי מינימום.

עפו אגבאריה: באזורים הנידחים ובאזורים הרחוקים.

עפו אגבאריה: אבל בין ההצהרות לבין מה שקורה בפועל, אני חושב שהפער הוא גדול.

עפו אגבאריה: עד עכשיו אין שום דבר חוץ מההצהרה הזו.

עפו אגבאריה: מה שאנחנו רואים בשטח זה גם דברים אחרים, אם אני רוצה לדבר על מה שקורה בנגב, יש הרבה דברים בלתי מוכרים ששם אפילו סגרו מרפאות של טיפות חלב.

קריאה: הם לא מוכרים.

קריאה: אין להם כתובת.

עפו אגבאריה: לא מוכרים מבחינה פוליטית לאנשי השלטון, אבל מבחינה רפואית, לפי כל אמנה בין לאומית, הם מוכרים.

עפו אגבאריה: וזכותו של כל בן אדם לקבל את הטיפול הרפואי אפילו אם הוא נמצא באיזה כפר בלתי מוכר.

עפו אגבאריה: אז אפילו בכפרים האלה סגרו את המרפאות וזה דבר באמת מאוד לא תקין.

עפו אגבאריה: אני מקווה שמשרד הבריאות ייתן לכפרים האלה לפחות את השירות הזה, שהתינוקות, הילדים הקטנים, שיקבלו את השירות בזמן הנכון ואת מה שצריך בכל המדינה.

עפו אגבאריה: ידוע שיש מספר רב בין התינוקות האלה שאפילו את החיסונים לא מקבלים.

עפו אגבאריה: אני לא מדבר על מקרים דחופים שבאים לפנות אותם ואי אפשר לפנות אותם, כי הם בלתי מוכרים.

עפו אגבאריה: הם לא יכולים לקבל את הטיפול אפילו הראשוני.

עפו אגבאריה: אז מה שאנחנו מבקשים זה באמת להעלות את רמת הטיפול הראשוני.

עפו אגבאריה: זה דבר אחד.

עפו אגבאריה: באופן ארצי, אני עם הדברים שאמרה חברת הכנסת רחל אדטו לגבי הגליל המערבי, אני מסכים איתה על כל מילה כי גם אני בקרתי שם.

חיים כץ: ואמרת את זה לפני שבוע, עשינו איזה דיון, ואמרת את זה.

עפו אגבאריה: כן.

עפו אגבאריה: גם לפני אני אמרתי.

עפו אגבאריה: עכשיו לגבי בית החולים בנצרת.

עפו אגבאריה: אני מקווה שמשרד הבריאות ייתן יד, אני יודע שיש הבטחות, שיהיה חדר צנתורים באחד מבתי החולים.

עפו אגבאריה: ואני מקווה שגם יש הבטחה, אולי עדיין לא פורמלית, שיהיה גם חדר "איי וי אף" או יחידת "איי וי אף".

עפו אגבאריה: אני מקווה שגם יהיה "אם אר איי", זה מה שאנחנו רוצים.

חיים כץ: אוקיי.

עפו אגבאריה: אני מקווה, רגע, אני רוצה לבקש ממשרד הבריאות שיכיר בבתי החולים בנצרת כמרכז רפואי ויעזור לבתי החולים להצהיר אותם כמרכז רפואי.

עפו אגבאריה: הרי הולכים לעשות בית ספר לרפואה, אז אחד ממרכזי בית הספר לרפואה יהיה המרכז הרפואי בנצרת.

עפו אגבאריה: אני מבקש ממשרד הבריאות שאת הדבר הזה יקדם אותו בצורה הנכונה וייתן את הדגש על הדבר הזה וישפיע כמה שיותר, אפילו עם התקציבים שצריכים לדבר.

חיים כץ: תודה רבה, אני רוצה לתת רשות דיבור לשרון עזאני, חולה, שאמרה: אני רוצה לבוא ולהגיד איך מרגישה חולה אי שם בפריפריה ביחס למישהו במרכז.

חיים כץ: כן.

חיים כץ: שרון עזאני: 	 	שמי שרון עזאני, אני חברת קיבוץ עמיעד, ואני מייצגת קבוצה של חולים, שבמשך שלוש שנים נלחמנו שיקימו את המרכז ההקרנות בבית חולים זיו.

חיים כץ: אני מאוד מברכת את משרד הבריאות, אבל אני רוצה לשאול, התקציב שנתתם הוא לא מספיק, ומאיפה בית החולים צריך לגייס את הכסף?

חיים כץ: האגודה למלחמה בסרטן לא מוכנה לתת, ואם מישהו רוצה לדעת למה אני מוכנה אחר כך להסביר למה, כי אני יודעת למה.

חיים כץ: זה לא רק חולי סרטן, אני מדברת בנושא הזה, אבל יש עוד הרבה בעיות.

חיים כץ: אני צריכה לעשות קולונוסקופיה בהרדמה, אני צריכה לנסוע לכרמל, ויש לי תור באפריל.

חיים כץ: בתור חולה סרטן אני צריכה לעשות את זה היום, מחר, עוד שבוע-שבועיים.

חיים כץ: לא ארבעה חודשים.

חיים כץ: אני לא יכולה לעשות את זה בלי הרדמה.

חיים כץ: הדבר השני, הנושא של אנשים תושבי הצפון, בני שמונים-תשעים, שצריכים לחכות לעשות תור לגריאטריה הם מחכים שנה, בגיל תשעים.

חיים כץ: אז מה החוכמה?

חיים כץ: עכשיו אני מבינה את כל מה שכולם אמרו, זה לא עוזר לחולים.

חיים כץ: אני רוצה לדעת ממשרד הבריאות מאיפה יבוא הכסף?

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: אבל חשוב לציין שבוועדה הזו, אני חושבת שבאופן מתמיד, לפחות מהרגע שאני נכנסתי בקדנציה הזו, נושא הפריפריה, צמצום הפערים, זה משהו שהוא על סדר יומה של הוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא מחכים ליום מיוחד, אנחנו עושים את זה באופן שוטף.

אורלי לוי אבקסיס: צריך גם להגיד את הדברים האלו, ולראיה באמת כמו שצוין פה קודם, על ה"אם אר איי" שאישרנו פה בתקופה נורא קצרה, מה שחיכה שלוש שנים, גם דברים אחרים כמובן.

אורלי לוי אבקסיס: צריכים לבוא ולזכור שגם כל כך הרבה שנים לא נגעו בנושא הזה, מה שגרם לכך שהפערים רק הלכו והתרחבו.

אורלי לוי אבקסיס: כשבא עכשיו צוות במשרד הבריאות, שגם בדברים מסוימים אני יכולה לחלוק עליו, בדברים מסוימים גם לברך אותו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כאשר הוא שם לנגד עיניו את צמצום הפערים ומתעסק בבעיות שנוצרו מחוסר טיפול של כל כך הרבה זמן, אז לא לבוא ולשחוט אותם על הדרך	 כי צריך להבין וצריך לדעת שהדברים האלו לא לוקחים יום ויומיים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להעלות פה כמה נקודות, ואני משתדלת לא לחזור על נקודות שהיו קודם, אבל ההזנחה של השנים גרמה לפערים נוספים, לא רק במה שראינו לגבי הרופאים, לגבי בתי החולים וכדומה והמכשור.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לספר לכם משהו מניסיון אישי שלי לגביי ילדים, אתם יודעים, בארבע אחר הצהריים בבית שאן, מאחת עשרה וחצי בצהריים ליתר דיוק, אין רופאים.

אורלי לוי אבקסיס: אתה לא יכול להזמין את זה שילד יהיה חולה.

אורלי לוי אבקסיס: אני עם ילד קטן, צריכה לקבל שירות רפואי, אין רופאים, לא במכבי ולא בכללית.

אורלי לוי אבקסיס: פשוט סוגרים את השערים באחת עשרה, אנשי לא אמורים להיות בשעה הזו בבית שאן.

קריאה: זוכרת שנפגשנו כבר, בגלל שלא רצה לקבל את הילדה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, אני זוכרת לחלוטין, נכון, אפרופו, גם זה קרה, וזה קורה לי כמה פעמים.

קריאה: הבאתי לך מנהל מחלקה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: ומה שקורה הוא שאנשים בסופו של דבר נאלצים לקחת את ילדיהם לבתי חולים בשביל בדיקה שפשוט הרופא יכול לעשות אותה במסגרת המקום או קופות החולים או מה שלא יהיה.

אורלי לוי אבקסיס: כי זה לא כלכלי להחזיק עוד רופאים כנראה לאורך שבוע שלם.

אורלי לוי אבקסיס: שלא נדבר על שבע בערב גם בימים אחרים, פשוט אין עם מי לדבר, אז אתה מרים טלפון וכל אחד רוצה לכסות את עצמו.

אורלי לוי אבקסיס: אז מכבי נותן לך שירות אחות, אומר לך אם יש ככה וככה תעלו לבית החולים, רוצה לכסות את עצמו.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להבין, לא כולם גם בעלי האמצעים, כאשר אתה אומר להורה לקחת את הילד שלו ולעלות לבית חולים, זאת אומרת שהרבה פעמים הוא צריך להיות תלוי בשירות ההסעות הציבורי, מתי יש אוטובוס, ואם הוא מתעכב, אז גם אם הוא חוזר הביתה הוא צריך שמישהו יסיע אותו הביתה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם הוא נשאר מאושפז?

אורלי לוי אבקסיס: הרבה פעמים, אני יכולה להגיד לכם, אני התאשפזתי עם הילד שלי במחלקת כירורגיית ילדים במסדרון.

קריאה: איזה בית חולים?

אורלי לוי אבקסיס: העמק.

אורלי לוי אבקסיס: אז עשינו באמת ביקור גם עם ליצמן, וגם ראינו את הבעייתיות.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לספר לכם גם חוויה אישית שלי, שהיה לדוד שלי של הבנות הבוגרות, היו באיכילוב, ולעומת זאת מה שהיה עם הילד הקטן בצפון זה פשוט מנגיש אותך באחת ושם בפנינו מראה של הפערים האלו.

אורלי לוי אבקסיס: אני חוויתי את זה על בשרי, תשע שנים בתל אביב, אחר כך כבר כמעט תשע שנים שוב פעם בצפון.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לא מודבר רק בזה, אנחנו צריכים להבין שבאמת העניין של חדר מיון קדמי, אם יהיה כפי שצריך להיות, יפתור בעיה נורא גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה להגיד לכם שפנו אלי וכמובן ביחד עם מספר מועצות, מועצה מקומית ושתי מועצות אזוריות, ארבעים אלף תושבים שאין להם שירות משבע אחר הצהריים.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו תתחיל לרוץ עם הילדים, או אלה שאין להם בכלל תחבורה ציבורית בחלק מהקיבוצים או מהמושבים ליד, אין תחבורה שמגיעה בשעות הערב, אין בכלל.

אורלי לוי אבקסיס: מה אמורים לעשות?

אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת, אולי להתחיל ללכת ברגל.

אורלי לוי אבקסיס: אז באמת יכול לפתור את הבעיה הזאת של ארבעים אלף התושבים ולהוריד את הלחץ בחדרי המיון בבתי החולים.

אורלי לוי אבקסיס: להוריד את הלחץ, יהיה יותר קל לקבל אנשים, יהיה יותר קל לטפל בהם.

אורלי לוי אבקסיס: אפילו ברפורמת השיניים, שפה נלחמנו והרצנו אותה בוועדה, יש עדיין בעיות של הפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: כי אם אנחנו לא מכניסים לשם את השירות של הרפואה הפרטית, זאת אומרת, באותה מסגרת ללא מטרות רווח, באותה מסגרת כמו שמקבלים בקופות, שגם שם זה בכלל זיכיונות שהקופות מוכרות לזכיינים פרטיים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עוד דוגמא באמת על בשרי כדי שתבינו, כי כשאני אמרתי לך: אזרחית הפריפריה, לאחד מכם שאמר, אני באמת חווה את הדברים האלה כאזרחית הפריפריה, עזוב חברת כנסת בנפרד.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם הילדה שלי, או אם אנחנו רשומים במכבי, יש שילה, מרפאת שילה שהיא של כללית, אמורה לספק עכשיו את כל שירות בריאות השן לילדים עד גיל שמונה לכל האזור, לארבעים אלף תושבים.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מבינים, רק תחכה בתור, כבר הילד עבר את גיל שמונה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מי ששייך למכבי, אז בכלל צריך לקחת את הילד שלו ולנסוע לעפולה או לטבריה מה שאומר שכל ההטבה שנתת נחתכת באחת כי הבן אדם יצטרך לשלם כסף.

חיים כץ: זה ייסוריי לידה.

אורלי לוי אבקסיס: כן, נכון, ואנחנו יודעים, ודיברתי גם אתמול עם המנכ"ל, זה אוטוטו יגיע לפתרון, ואנחנו נשמח מאוד, כי אז באמת אפשר יהיה להשתמש בכוחות הקיימים בשטח.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להוסיף עוד נקודה שלא דיברו עליה פה, וזה על הילדים האוטיסטים.

אורלי לוי אבקסיס: בצפון אנחנו שוב רואים פערים נורא גדולים בין הצפון למרכז, וזה מתחיל גם בין החברות הגדולות שנותנות את השירותים.

אורלי לוי אבקסיס: אם זה שירותים של האבחון וכדומה, וגם של הליווי והטיפול האינטנסיבי, אז במרכז יש את אלו"ט ואת העמותה לילדים בסיכון וכמובן גופים נוספים שנותנים את העזרה.

אורלי לוי אבקסיס: בצפון רק לחכות לאבחון בשנים הקריטיות, ילידם יכולים לפספס, וככל שאתה לא מאובחן מוקדם על רצף ספקטרום האוטיזם, אז גם הטיפולים שיש להם את האפקט הגדול ביותר נמנעים מאותו הילד והיכולת לשקם אותו ולהכניס אותו, או לתת לו כלים, הולכת וקטנה.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להגיד, אני אתן לכם למשל, בצפון עמותת נצר מפעילה שני מרכזי טיפול, מילמן מחיפה וכרמיאל, ומעונות יום שיקומיים בחיפה.

אורלי לוי אבקסיס: מה קורה עם כל השאר?

אורלי לוי אבקסיס: כולם צריכים מחדרה צפונה ללכת על אותם מרכזים, מה שאומר שיש שם עומד ואין מספיק כוח אדם.

קריאה: גם בגליל לא.

אורלי לוי אבקסיס: כן, זה על הגליל, זה מדבר על זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזה גם משהו שצריך לתת את הדעת על כך.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לתת, בכוונה אני מביאה את הקטע האישי, תחשבו על בן אדם שאין לו רכב, אין לו עניינים של משפחה שיכולה להתגייס ולהסיע אותו, שצריך לקבל טיפול כימותרפי כל כך רחוק מהבית.

אורלי לוי אבקסיס: האם הוא צריך לחזור אחרי טיפול כזה באוטובוס, כאשר המערכת החיסונית שלו הולכת ופחתה, עם עוד עשרות אנשים שיכול להיות שאחד כזה או אחר נושא חיידק.

אורלי לוי אבקסיס: גם מסכן את הבריאות, וגם הטרטור והיכולת של האדם לספוג את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו ככה כאילו לארג'ים על חשבון הזמן של הפריפריה, של האנשים בפריפריה, כאילו הזמן שלהם עובד על סטופר אחר.

אורלי לוי אבקסיס: אלה דברים שצריך לתת עליהם את הדעת, אלה דברים שאנחנו חייבים למצוא להם פתרון.

אורלי לוי אבקסיס: אני באמת בקשר רציף עם מנכ"ל משרד הבריאות, אני חייבת להגיד שיש היענות מאוד גדולה, גם עם ה"אם אר איי" שהיה פה, גם עם המכון בבית חולים זיו.

אורלי לוי אבקסיס: ואני מקווה שיהיו לנו בשורות נוספות.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: כן אדוני, אתה בקשת מקודם, אמרת, וואלה תן, בקצרה אבל.

חיים כץ: אנחנו חורגים.

אלי אפללו: שמי אלי אללוף, אני מנכ"ל קרן רש"י, אבל אני מבקש לדבר כאיש באר שבע, למרות שבנושא בריאות הקרן, לפחות בחמש עשרה שנה שאני עובד בה, פועלת בכל בתי החולים של הפריפריה.

חיים כץ: נכון.

אלי אפללו: דווקא אני אדבר רק על נושא אחד פשוט, המרפאות הפרטיות, שאני כאזרח פשוט, למרות כל הקשרים שלי, רוצה בדיקת עיניים או דרמטולוג, אני נכנס למקום הכי משפיל בעולם, המרפאה, למרות שאני חבר קופת חולת מסוימת.

אלי אפללו: אין שום פיקוח לדעתי, על רמת השירות בקליניקות הפרטיות שנותנים לאזרח.

אלי אפללו: אז אם אתה בבאר שבע בלאו הכי, גם במרתף אפשר לקבל אותך, גם במקום מלוכלך, מזוהם.

אלי אפללו: זה לא עולה כסף למדינה, זה רק עולה פיקוח על הקליניקות הפרטיות.

אלי אפללו: אני חושב שהזנחה זאת היא יחס ישיר של אנשי הרפואה לאזרחים של הפריפריה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אתן למנכ"ל משרד הבריאות, בקצרה, הוא שמע את כולם, את אלה שדיברו.

חיים כץ: בבקשה אדוני.

רוני גמזו: כשאני מגיע לדיון שכזה וברור מה עומד על השולחן, אז אני חייב לתאר את הדברים שאנחנו עשינו ואת הרגישות שלנו ואת תפניות העבודה שלנו.

חיים כץ: עפו, אורלי, הוא עונה לך.

רוני גמזו: אבל אם מישהו חושב, או אם נוצר כאן רושם שהמצב הוא טוב הוא שהוא מתקדם לקראת פתרון, אז אני לא רוצה שתקבלו את הרושם הזה.

רוני גמזו: המצב הוא לא טוב, אנחנו פועלים ופועלים ועושים את הכל בזיעת אפנו, אנחנו מאוד מכוונים.

רוני גמזו: אבל המצב הוא לא טוב, יש פער גדול בין האופן שזיו עובד לבין האופן שבית חולים במרכז עובד.

רוני גמזו: יש פער גדול בין האופן שנהריה עובד לבין בית חולים אחר במרכז.

רוני גמזו: יש לי הרבה מאוד דאגות על מחלקות מסוימות בבתי החולים הללו, שהן עומדות על בדלי רופאים, שאם רופא מסוים לא יכול להיות, הוא לא יהיה נגיש, המחלקה נופלת, ואלו מחלקות קשות ומורכבות.

רוני גמזו: למשל פגיות, שעובדות שם לעיתים על רופא אחד וחצי או שני רופאים.

רוני גמזו: אני מודאג.

רוני גמזו: שלא יצא מהדיון הזה שאנחנו בסדר, הכל מצוין, אנחנו גיבורים.

רוני גמזו: אנחנו לא גיבורים, קשה מאוד לטפל בזה, יש המון בעיות, התפקיד שלנו הוא לטפל בזה, יחד עם העזרה של הוועדה הזאת.

רוני גמזו: ואני קורא לוועדה הזו, כל האנשים כאן, גם חברי כנסת וגם האנשים שנמצאים כאן, להעביר אלי בעיות שהם נתקלים בהם.

רוני גמזו: תשובות קטנות לרחל בנושא של ה"איי וי אף".

רוני גמזו: עשרים וארבע יחידות "איי וי אף" במדינת ישראל, על פי גודל האוכלוסייה, מותר להוסיף עוד שניים.

רוני גמזו: המותר הזה אומר אישורים של משרד הבריאות ומשרד האוצר.

רוני גמזו: שנינו, בריאות ואוצר, נמצאים כרגע בתהליך של התדברות כדי לשכנע.

רחל אדטו: היה איש משרד האוצר, לא מוכנה לשמוע, כי היה פה איש משרד האוצר שאמר יש חופשי כבר לפני שנה.

חיים כץ: מאה אחוז.

רוני גמזו: יש תקן, אני צריך את האישור שלו.

חיים כץ: רוני, רוני.

רוני גמזו: אם האוצר כרגע...

רחל אדטו: לפני שנה הוא אמר יש תקן.

חיים כץ: רחל, אז הוא אמר.

רחל אדטו: לא הוא אמר.

רחל אדטו: הוא אמר כאן, יש תקן.

רוני גמזו: יש שניים כבר, האוכלוסייה גדלה.

רוני גמזו: יש אפילו שניים, צריך את האישור.

רוני גמזו: אז כרגע אנחנו שמנו החלטת ממשלה, אני מאוד מקווה שנוכל גם לקבל את האישור.

רוני גמזו: אבל זה לא כזה פשוט כי לאוצר יש טענה שקשה גם להתמודד איתה.

רוני גמזו: הוא אומר שאנחנו שיאני העולם במספר היחידות, קח יחידה מהמרכז ושים אותה בפריפריה.

רוני גמזו: מה אני עונה לו על דבר שכזה?

רחל אדטו: רוני, כאן הוא אמר אנחנו אדישים.

חיים כץ: רחל, סליחה, זה לא דיון אישי.

רחל אדטו: הוא אמר כאן, אנחנו אדישים, והיה איש יותר בכיר ממשרד האוצר, אנחנו אדישים לאיפה יהיה המקום של היחידה החדשה.

רוני גמזו: מעבר לדברים האחרים, לגבי קושי ברכישה.

רוני גמזו: אם יהיה קושי תקציבי ברכישה של מאיץ, או ברכישה של "איי וי אף" בבתי חולים ממשלתיים, אנחנו עומדים מאחוריהם.

רוני גמזו: אני לא רואה כאן שתהיה בעיה.

רוני גמזו: מעבר לכך, מיונים קדמיים, אני מקווה מאוד שתוך חודש-חודש וחצי נגמור את העבודה המפרכת שיש לנו בנושא הזה, ונפרסם בדיוק איפה אנחנו מתכוונים להקים אותם.

חיים כץ: אוקיי.

אילן שוחט: לגבי השאלה שלי לגבי...

חיים כץ: סלח לי.

אילן שוחט: "שרף" אני ביקשתי...

חיים כץ: סליחה אדוני.

רוני גמזו: "שרף" אני לא מסכים.

אילן שוחט: למה?

חיים כץ: סליחה.

אורלי לוי אבקסיס: אתה עוד פעם מרחיב את הפערים.

אורלי לוי אבקסיס: גם בתוך הפריפריה יהיה פערים.

חיים כץ: סלח לי אדוני.

אילן שוחט: את רוצה רופאים לבן שלך?

חיים כץ: אתה רוצה שאני אוציא אותך?

אורלי לוי אבקסיס: כן, כי אני אוכל לשלם מהכיס שלי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל השכן שלי לא יוכל לשלם מהכיס שלו.

אורלי לוי אבקסיס: אתה בן אדם של פריפריה, אתה ראש עיר תדאג לאוכלוסייה החלשה שלך.

חיים כץ: אורלי.

אילן שוחט: איך יבוא רופא לבן שלך?

אילן שוחט: תני לו לבוא לפריפריה, אולי יגיע גם לבן שלך.

אילן שוחט: תמשיכו להישאר ככה.

חיים כץ: סלח לי, אתה לא בעירייה, פה בכנסת מקבלים רשות דיבור, בצורה מסודרת לפחות בוועדה הזאת.

חיים כץ: אני לא רוצה להוציא אותך.

אילן שוחט: זה למדתי מהכנסת, לא מהעירייה.

אילן שוחט: בסדר, שאלתי שאלה.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לממן.

אורלי לוי אבקסיס: תהפוך גם את בתי החולים לאיזשהו ערך כלכלי נטו.

חיים כץ: אורלי.

חיים כץ: סליחה.

אורלי לוי אבקסיס: מי שיש לו כסף יכול לקבל שירותים.

אורלי לוי אבקסיס: גם על חשבון התורים של אלו שאין להם כסף.

חיים כץ: אורלי תודה.

אילן שוחט: אותי רוצים להוציא, אותך לא יוציאו, אני לא יכול לענות לך.

חיים כץ: אורלי, את רוצה להירגע ולא לענות לו?

קריאה: מהביטוח המשלים הם ישלמו את זה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: שמעתי את מנכ"ל משרד הבריאות.

חיים כץ: להשיג זה מאוד קשה, ואנחנו יושבים ומנסים טיפה אחר טיפה, וכמה שאנחנו עושים זה מעט.

חיים כץ: יחד עם זה הביורוקרטיה, גם במשרד הבריאות וגם במשרד האוצר.

חיים כץ: המגמה של האוצר זה להוריד את תוחלת החיים ולחסוך כסף.

חיים כץ: זה המגמה של האוצר.

קריאה: נכון.

חיים כץ: והם לא רואים שום דבר אחר חוץ מכסף.

קריאה: להעלות גיל הפנסיה.

חיים כץ: לצערי, לא להוריד תגיד, לעלות את גיל הפנסיה אבל להוריד את תוחלת החיים.

חיים כץ: וככה הם מסתכלים, לצערי, גם משרד הבריאות.

חיים כץ: אנחנו יושבים על תקנות לדם טבורי, ואנחנו יושבים על תקנות למח עצם, ושנים תקנות במשרד הבריאות, לוקח שנים.

חיים כץ: על תרומת ביציות, שנים.

חיים כץ: שאנחנו באים ועושים זה, ואנחנו מצפים ממך אדוני מנכ"ל משרד הבריאות להעיר את המערכת שלך.

חיים כץ: גם את המעט שאנחנו עושים, המעט שזה הרבה, ואנחנו עושים כל כך הרבה דיונים, כל כך הרבה דיונים פה על נושא בריאות.

חיים כץ: אתה בא ואומר לי בריאות הנפש, ואתה אומר לי תעשה את זה.

חיים כץ: ורפואת שיניים.

חיים כץ: יחד עם זה הביורוקרטיה אצלכם במשרד הבריאות היא, זה לא עובד כמו עסק פרטי.

חיים כץ: זה עובד כמו עסק ממשלתי גרוע.

חיים כץ: אנחנו מצפים ממך, שבאת למערכת הזאת להזיז את הדברים.

חיים כץ: מבחינתנו זה תם ולא נשלם.

חיים כץ: אנחנו נמשיך לעשות כמיטב יכולתנו לשפר את איכות החיים של האזרחים מבחינה רפואית במדינת ישראל, בוועדה הזאת, ולהעלות את תוחלת החיים.

חיים כץ: לדפוק את האוצר להעלות את תוחלת החיים.

חיים כץ: ואני מקווה שבדו"ח הבא, למרות שאמרו פה שההבדלים הם שמונה שנים.

חיים כץ: אז ההבדלים הם שלוש שנים, ויש שם שורה שלא תואמת את הטבלאות.

קריאה: תלוי איזה אוכלוסייה.

חיים כץ: אז ההבדלים הם שלוש שנים בתוחלת החיים, אני מדבר במאקרו.

חיים כץ: תם ולא נשלם, ואני מקווה שבשנה הבאה שנבוא לפה, נוכל להגיד שעשינו עוד כמה דברים.

חיים כץ: תודה רבה לכם הישיבה נעולה.